Справа № 638/1712/25
Провадження № 1-кп/638/1328/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження, в приміщенні суду в місті Харкові, кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01 січня 2025 року, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця, який перебуває на посаді водія-електрика ремонтної майстерні роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення В/Ч НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 призваний на військову службу під час мобілізації, відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 189 від 07 липня 2024 року призначений на посаду стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення В/Ч НОМЕР_2 , ВОС - 100915А/658. Згідно з витягом з наказу командира В/Ч НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 297 від 23 жовтня 2024 року ОСОБА_4 призначений наказом командира В/Ч НОМЕР_2 (по особовому складу) від 11 жовтня 2024 року№ 134-РС на посаду водія-електрика ремонтної майстерні роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення В/Ч НОМЕР_2 , ВОС - 790058А, шпк «солдат».

Так, обвинувачений, після отримання підробленого посвідчення водія на своє ім`я, серії НОМЕР_3 , категорії: «В1», «В», усвідомлюючи наявність порушення ним вимог постанови КМУ № 340 від 08 травня 1993 року «Про затвердження положення про порядок видачі посвідчення водія та допуск громадян до керування транспортним засобом», свідомо, умисно використовував завідомо підроблений документ, а саме: 31 грудня 2024 року, близько 12-00 год., ОСОБА_4 , рухаючись автомобілем «ЗАЗ 110307», д.н.з. НОМЕР_4 , автошляхом Чугуїв-Печеніги-Великий Бурлук, 26 км., блок-пост «Гребля» в Чугуївському районі Харківської області, після зупинки співробітниками поліції у відповідності до пункту 7 «Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану», затвердженого постановою КМУ 1456 від 29 грудня 2021 року, діючи умисно, усвідомлюючи відсутність права керування ним транспортним засобом, на законну вимогу працівників поліції, надав, тим самим використав, завідомо підроблений документ - посвідчення водія на своє ім`я, серії НОМЕР_3 , категорії: «В1», «В». Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-25/471-ДД від 08 січня 2025 року бланк посвідчення водія з серійний номером НОМЕР_3 , виданий 24 серпня 2024 року ТСЦ 4641на ім`я « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться на офіційному обігу країни виробника - України.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 302 КПК України обвинуваченому роз`яснено зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку він буде позбавлений права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини. Разом з обвинувальним актом до суду надійшла заява обвинуваченого про роз`яснення йому вказаних вище положень КПК України та надання добровільної згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

При цьому ОСОБА_4 подав заяву про беззаперечне визнання своєї винуватості, яка складена у присутності захисника ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, підстав для призначення розгляду у судовому засіданні даного обвинувального акту, відповідно до ч. 3 ст. 382 КПК України, суд не вбачає. А тому суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження на підставі вивчення обвинувального акту та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до положень ч. 2 ст. 382 КПК України.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі документи, які засвідчують беззаперечне визнання ОСОБА_4 своєї винуватості, доходить висновку, що останній вчинив кримінальне правопорушення - проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, а саме: використання завідомо підробленого документа (посвідчення водія).

При призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер, ступінь тяжкості та суспільної небезпеки скоєного кримінального проступку обвинуваченим, дані про його особу.

Обвинувачений уродженець с. Шевченкове Кілійського району Одеської області, громадянин України, з середньою освітою, військовослужбовець, перебуває на посаді водія-електрика ремонтної майстерні роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення В/Ч НОМЕР_2 , у військовому званні «солдат», не одружений, не має на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимий.

Обставиною, яка у відповідності до ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставини, які у відповідності до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому відсутні.

З урахуванням зазначених обставин, обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про вид та міру покарання, суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпеку вчиненого проступку, суб`єктивне ставлення обвинуваченого до скоєного та його поведінку після вчинення проступку, соціальну характеристику особи: його вік, стан здоров`я, соціальне становище, факт перебування на військовій службі, відсутність даних про перебування на профілактичних обліках у лікаря психіатра та нарколога, в силу статті 89 КК України відсутність судимостей, наявність обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, та зваживши на всі фактори в їх сукупності і взаємозв`язку, суд доходить висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових проступків є призначення покарання у виді штрафу в межах санкцій ч. 4 ст. 358 КК України.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

При цьому також суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та у відповідності до ч. 2 ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд керується також положенням п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року, згідно з яким суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати за проведення експертизи суд стягує з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, ч. 4 ст. 358 КК України, ст.ст. 370, 371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , винним у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК Украни та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесяти) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , судові витрати за проведення судової технічної експертизи документів № СЕ-19/121-25/471-ДД від 08 січня 2025 року в розмірі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) грн. 80 коп.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 08 січня 2025 року на предмет, зовні схожий на посвідчення водія на ім`я « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », серії НОМЕР_5 , категорії «В», «В1», що упаковане до сейф пакету № PSP 144030 - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01 січня 2025 року, а саме: бланк посвідчення водія з серійний номером НОМЕР_3 , виданий 24 серпня 2024 року ТСЦ 4641 на ім`я « ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », що не відповідає бланкам аналогічних документів, які знаходяться на офіційному обігу країни виробника - України - знищити.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський районний суд м. Харкова, протягом тридцяти днів з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України. Якщо вирок ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку ст. 382 КПК України, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському районному суді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 03 лютого 2025 року в одному примірнику.

Головуючий