№ провадження 1-кп/646/648/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0009629 від 01.11.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Фастів Київської області, громадянина України, розлученого, маючого одну неповнолітню дитину, військовослужбовця, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

встановив:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 02.08.2024 №222 солдат ОСОБА_3 зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира №225 від 04.08.2024 ОСОБА_3 призначено на посаду -

кулеметник 3 механізованого відділення, 2 механізованого взводу, 6 механізованої роти, 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за

мобілізацією в особливий період.

Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введения воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022, термін дії якого продовжений безперервно до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1,2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України Про Національну гвардію України, солдат ОСОБА_3 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно викопувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманій порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; паданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. .

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник мас право віддавати

підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний

беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу: генерал-полковники, адмірали, генерали армії України - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати.

Однак, ОСОБА_3 під час проходження військової служби у складі військової частини НОМЕР_1 - 11.10.2024 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 11.10.2024 о 08 год. 26 хв. заступником командира механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 капітаном ОСОБА_6 , у АДРЕСА_2 військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , кулеметник 3 механізованого відділення, 2 механізованого взводу, 6 механізованої роти, 2 механізованого батальйону ОСОБА_7 доведено бойове розпорядження командира 2 механізованого батальйону ОСОБА_8 №9/1315 від 11.10.2024 щодо висунення на спостережний пункт «Віскі» для посилення першої лінії оборони в межах батальйонного району оборони (далі - БРО) 2 механізованого батальйону, недопущення просування противника в напрямку с. Синьківка та захоплення його.

Однак, ОСОБА_3 , будучи невдоволеним цим бойовим розпорядженням, щодо висунення на спостережний пункт «Віскі» для посилення першої лінії оборони в межах БРО 2 механізованого батальйону, недопущення просування противника в напрямку с. Синьківка та захоплення його, перебуваючи у м. Куп`янськ, Харківської області, 11.10.2024 о 08 год. 26 хв., діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вказане бойове розпорядження.

26 лютого 2025 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_9 , яка згідно із статтею 37 КПК України має повноваження прокурора у кримінальному провадженні за № 0009629 від 01.11.2024, та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, була укладена угода про визнання винуватості у приміщенні Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону за адресою: м. Харків, вул. Євгена Котляра, 7.

Зі змісту даної угоди встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, за обставин, викладених обвинувальному акті, сприяв проведенню досудового розслідування, щиро покаявся у скоєному.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_3 буде призначене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, враховуючи ступінь вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, його щире каяття, а також беззастережне визнання своєї вини, враховуючи обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 та істотно впливають на прийняття рішення про можливість укладення угоди про визнання винуватості та обумовлення міри покарання за вчинений злочин, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, а також роз`яснень, що містяться у п. 12 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №13 від 11.12.2015 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» сторони вважають за можливе призначити покарання ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, та погоджуються на призначення покарання, перейшовши до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті за це кримінальне правопорушення, у виді позбавлення волі строком на 2 роки та на підставі ст. 62 КК України заміни позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Крім того, угодою встановлені наслідки її укладання і затвердження, відповідно до вимог ч. 4 ст. 394, ч. 3 ст. 424, ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки її невиконання.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 просив затвердити цю угоду.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив добровільність укладення угоди про визнання винуватості між ним та прокурором, визнав свою винуватість в інкримінованому йому діянні, просив її затвердити і призначити узгоджену міру покарання. Наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості йому зрозумілі.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позицію підзахисного та просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Суд переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій, або будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Крім того судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам КПК та КК України, і тому вона може бути затверджена судом. На умовах цієї угоди може бути ухвалений вирок, оскільки правова кваліфікація кримінального правопорушення, вчиненого обвинуваченим є правильною за ч. 4 ст. 402 КК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстави для відмови у затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ч. 7ст. 474 КПК України, відсутні.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє його права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, вид покарання та інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, визначені положеннями ст.ст. 473, 474 КПК України.

Суд також переконаний в тому, що угоду сторонами підписано добровільно, свідомо, без впливу будь-яких сторонніх обставин чи факторів. Умови укладеної угоди також не суперечать інтересам суспільства, не порушують прав, свобод чи інтересів сторін чи інших осіб. З угоди також не вбачається обставин, які б свідчили про очевидну неможливість виконання обвинуваченим узятих на себе за угодою зобов`язань.

Як видно з матеріалів досудового розслідування, у проваджені зібрано достатньо доказів для обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а тому визнання ним винуватості є цілком виправданим.

Таким чином, дії ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокора, а саме: відкрита відмова виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану.

Також суд враховує обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 згідно ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Умови угоди про визнання винуватості не суперечать вимогам кримінального процесуального закону, міра покарання, узгоджена обвинуваченим у присутності його захисника та прокурором, визначена за наявності до того законних підстав, а тому не суперечить інтересам суспільства.

Суд також вважає, що обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу ОСОБА_3 , який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, має одну неповнолітню дитину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , характер кримінального правопорушення та інші обставини, цілком враховані угодою про визнання винуватості знайшли своє відображення в узгодженому остаточному покаранні та свідчать про можливість застосування положень ст.ст. 62, 69 КК України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 14.10.2024 у справі №643/11848/24 (провадження № 1-кс/643/1273/24) стосовно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 90 840, 00 грн. Строк тримання під вартою визначено рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 12.13 години 12.10.2024. Строк дії запобіжного заходу визначено до 10.12.2024.

Ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова строк дії запобіжного заходу у виді тримання стосовно ОСОБА_3 продовжено, востаннє до 29.03.2025.

Оскільки обвинуваченому ОСОБА_3 судом призначено покарання у виді позбавлення волі, яке він повинен відбувати реально, тому до набрання вироком законної сили стосовно нього необхідно залишити без змін раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Цивільний позов не заявлено, заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 468-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26 лютого 2025 року між прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері об`єднаних сил ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисника адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0009629 від 01.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та призначити йому покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі стоком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1ст. 62 КК України, замінити призначене ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід, обраний стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний тримання під вартою.

Строк покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з дати набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, який відраховувати з 12 жовтня 2024 року і по дату набрання вироком законної сили.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 Кримінального кодексу України, а також тягне за собою наслідки, встановлені статтею 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1