Провадження № 1-кп/344/517/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

з участю: прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

До Івано-Франківського міського суду від Івано-Франківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт з додатками про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України.

Прокурор в судовому засіданні просив призначити по даному кримінальному провадженню судовий розгляд на підставі обвинувального акту, відповідно до вимог п.5 ч.3 ст.314 КПК України, вважає, що дане провадження підсудне Івано-Франківському міському суду, підстав для закриття провадження або його зупинення немає, обвинувальний акт складено відповідно до вимог ст.291 КПК України.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , вважають, що перешкод для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду немає, а тому просили призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Обвинувачені підтримали думку захисників.

Вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Згідно п.5 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Частиною 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат, та інші обставини, що мають значення та підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Вказані вимоги закону кореспондуються з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, справи «Ващенко проти України», «Маттоціа проти Італії».

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно з положеннями пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Україною згідно з Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 року, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причину обвинувачення, висунутого проти нього.

Тобто, обвинувачення повинно бути конкретним, обвинувачена особа реалізує своє право на захист від пред`явленого їй конкретного обвинувачення.

При цьому можливість зміни обвинувачення прокурором під час судового розгляду справи, коли суд звертає увагу на неконкретність обвинувачення на підготовчому судовому засіданні, а прокурор має можливість у стислі терміни усунути вказані порушення, фактично призводить до порушення як права обвинуваченого на захист, так і до порушення розумних строків судового розгляду кримінального провадження та в кінцевому результаті призводить по порушень вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Нечіткість та неконкретність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист вже з моменту надання йому копії обвинувального акту, оскільки захищатись від неконкретного обвинувачення неможливо.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на критерії, яким має відповідати обвинувальний акт у кримінальному провадженні.

В рішенні від 26 червня 2008 року у справі «Ващенко проти України» Суд зазначив, що поняття «обвинувачення» для цілей частини 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру.

В рішенні від 25 липня 2000 року у справі «Маттоціа проти Італії» Суд зазначив, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 Конвенції.

Зокрема, в обвинувальному акті, а саме в епізоді за ч.5 ст.190 КК України, зазначено, що 16 серпня 2023 року особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , діючи повторно, використовуючи невстановлений програмний засіб, заволодів персональними даними ОСОБА_8 його логіком та паролем, після чого використав їх, увійшов та від імені останнього авторизувався в інформаційно-комунікаційній системі соціальній мережі «Instagram», та цього ж дня надіслав приватне повідомлення ОСОБА_9 з проханням про позику грошових коштів в сумі 5500,00 грн. Цього ж дня, ОСОБА_9 з особистої карти перерахував грошові кошти в сумі 5500,00 грн. Після цього, члени організованої групи особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 з банківської карти переказали грошові кошти на карту особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження. У такий спосіб особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом обману та використання електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_9 на суму 5500,00 грн., частину з яких особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, використав особисто, а іншу частину розділив між членами організованої групи.

Так, у вказаному епізоді спершу не згадується про ОСОБА_5 , однак у висновку, зробленому до цього ж епізоду, обвинуваченого вже зазначено, що є незрозумілим чи брав участь ОСОБА_5 у заволодінні майном потерпілого ОСОБА_9 шляхом обману з використання електронно-обчислювальної техніки, які саме дії він вчиняв та чи взагалі був обізнаний про дане правопорушення.

Аналогічні обставини зазначені в епізоді за ч.5 ст.190 КК України, а саме 22 вересня 2023 року особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , діючи повторно, використовуючи невстановлений програмний засіб, заволодів персональними даними ОСОБА_10 , від імені останнього в соціальній мережі «Instagram» надіслав приватне повідомлення ОСОБА_11 з проханням про позику грошових коштів в сумі 1000,00 грн. Цього ж дня, ОСОБА_11 з особистої карти перерахувала грошові кошти в сумі 1000,00 грн. У такий спосіб особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 шляхом обману та використання електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_11 на суму 1000,00 грн., частину з яких особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, використав особисто, а іншу частину розділив між членами організованої групи.

Залишається незрозумілим чи брав участь ОСОБА_5 у заволодінні майном потерпілої ОСОБА_11 шляхом обману з використання електронно-обчислювальної техніки, які саме дії він вчиняв та чи взагалі був обізнаний про дане правопорушення, оскільки у вказаному епізоді спершу не згадується про ОСОБА_5 , однак у висновку, зробленому до цього ж епізоду, обвинуваченого вже зазначено.

Такі суперечності є істотними у розумінні практики Європейського Суду з прав людини та кримінального процесуального законодавства України, оскільки виключають можливість визначення судом меж пред`явленого обвинувачення, що є неконкретним викладенням фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , про які він повинен бути обізнаний та обрати позицію захисту.

Окрім того, згідно п.7 ч.2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити відомості щодо розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Однак, даний обвинувальний акт містить суперечливі дані щодо розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, а також щодо потерпілих, яким ця шкода завдана.

Так, в епізоді від 14.08.2023 року за ч.5 ст.190 КК України зазначено, що особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 , заволодівши персональними даними ОСОБА_12 , ввели в оману ОСОБА_13 , яка з особистої карти перерахувала кошти на загальну суму 7810,00 грн.

Проте, у висновку до вказаного епізоду зазначено, що у такий спосіб особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, та ОСОБА_4 шляхом обману та використання електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_14 на суму 7810,00 грн.

Залишається не зрозумілим хто саме є потерпілим у даному епізоді від 14.08.2023 року громадянка ОСОБА_13 чи громадянка ОСОБА_14 .

Також, в епізоді від 14.11.2023 року за ч.5 ст.190 КК України зазначено, що особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заволодівши персональними даними ОСОБА_15 , ввели в оману ОСОБА_16 , яка з особистої карти перерахувала кошти на загальну суму 2000,00 грн.

Проте, у висновку до вказаного епізоду зазначено, що у такий спосіб особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шляхом обману та використання електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_16 на суму 1900,00 грн.

Так, у даному епізоді від 14.11.2023 року розмір завданої шкоди залишається невизначеним, 2000,00 грн чи 1900,00 грн.

Окрім того, в епізоді від 14.11.2023 року за ч.5 ст.190 КК України зазначено, що особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заволодівши персональними даними ОСОБА_17 , ввели в оману ОСОБА_18 , яка з особистої карти перерахувала о 14.41 год. 5400,00 грн та о 14.56 год. перерахувала 3170,00 грн, а всього перерахувала грошові кошти на загальну суму 8560,00 грн.

Однак, якщо додати вказані грошові перекази 5400,00 грн та 3170,00 грн, то загальна сума становитиме 8570,00 грн, а не 8560,00 грн.

Також, в епізоді від 04.12.2023 року за ч.5 ст.190 КК України зазначено, що особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, з відома та згоди особи 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , заволодівши персональними даними ОСОБА_19 , ввели в оману ОСОБА_20 , яка з особистої карти перерахувала кошти в сумі 3015,00 грн.

Проте, у висновку до вказаного епізоду зазначено, що у такий спосіб особа 1, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, особа 2, матеріали стосовно якої виділені в окреме провадження, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , шляхом обману та використання електронно-обчислювальної техніки заволоділи грошовими коштами потерпілої ОСОБА_21 на суму 2512,50 грн.

У вказаному епізоді від 04.12.2023 року взагалі не зрозуміло ні хто є потерпілим, громадянка ОСОБА_20 чи громадянка ОСОБА_21 , ні який розмір шкоди завдано кримінальним правопорушенням, 3015,00 грн чи 2512,50 грн.

Отже, сторона обвинувачення в обвинувальному акті некоректно та не чітко зазначила кому спричинено шкоду діями обвинувачених та в якому розмірі завдана шкода, що є порушенням п.7 ч.2 ст. 291 КПК України щодо вимог до обвинувального акту.

Окрім того, сторона обвинувачення під час викладу фактичних обставин кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України, які прокурор вважає встановленими, посилається на Закон України «Про телекомунікації», який втратив чинність на підставі Закону № 1089-IX від 16.12.2020.

Також, під час формулювання обвинувачення за ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України сторона обвинувачення зазначає порушення вимог Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах», однак даний Закон змінив назву, на підставі Закону № 1089-IX від 16.12.2020, та на момент вчинення кримінальних правопорушень, а також на даний час має назву «Про захист інформації в інформаційно-комунікаційних системах».

Враховуючи вищенаведене, вказані порушення позбавляють суд можливості призначити такий обвинувальний акт до судового розгляду.

Статтею 314 Кримінального процесуального кодексу України не передбачено можливості виправлення технічних чи інших помилок, а також внесення якихось додаткових відомостей до обвинувального акту після його надходження до суду, зокрема, у підготовчому судовому засіданні.

Законом також не передбачено поділу недоліків обвинувального акту на суттєві та несуттєві чи такі, що перешкоджають розгляду або не перешкоджають розгляду справи по суті.

Статтею 291 Кримінального процесуального кодексу України визначено вичерпний перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт.

Главою 28 Кримінального процесуального кодексу України, якою врегульовано процедуру судового розгляду, не передбачено процедури виправлення недоліків обвинувального акту.

Залишення ж у матеріалах кримінального провадження обвинувального акту, який не відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, є неприпустимо, оскільки це свідчить про неповагу до закону, до встановлених ним норм та вимог.

Єдиним процесуальним шляхом виправлення невідповідності обвинувального акту вимогам закону, передбаченим Кримінальним процесуальним кодексом України, є повернення обвинувального акту прокурору.

За правилами пункту 3 частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Оскільки у даному випадку обвинувальний акт не відповідає вимогам п.п. 5, 7 частини другої статті 291 Кримінального процесуального кодексу України, його слід повернути прокурору, який затвердив обвинувальний акт.

На підставі наведеного, керуючись статями 291, 314, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000013 від 06 січня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.209, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.190, ч.3 ст.28 ч.5 ст.361 КК України - повернути прокурору.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Івано-Франківський міський суд.

Повний текст ухвали проголошено 19 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_22