КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/1404/25 Головуючий у І інстанції - ОСОБА_1
апеляційне провадження №11-сс/824/1918/2025 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року щодо арешту майна у кримінальному провадженні №0004277 від 04 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року клопотання прокурора Бучанської окружної Київській області ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на:

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_5 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_6 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_7 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_8 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_9 , які в подальшому поміщені до спец. пакету №WAR129348.

Накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_10 , та ключи від вказаного автомобіля із забороною відчуження, розпорядження вказаним транспортним засобом, до скасування арешту майна у встановленому Кодексом порядку.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання про накладення арешту на майно залишити без задоволення.

У мотивування скарги зазначає, що в рамках даного кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще проводиться, станом на 03 лютого 2025 року ОСОБА_7 не повідомлено про підозру, не заявлені цивільні позови, не встановлений розмір майнової шкоди.

Вказує, що оскільки підозру ОСОБА_7 не оголошено, його причетність до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується, не встановлено, в утримуванні вказаного майна на момент розгляду справи слідчим суддею необхідності немає та не є актуальним для з`ясування всіх обставин у кримінальному провадженні, крім того не доведено протиправної діяльності, обґрунтованість та потребу перебування вказаного майна в органу досудового розслідування.

Також зауважує, що ані в матеріалах клопотання, ані під час судового розгляду клопотання не досліджувались докази, що підтверджують причетність особи до кримінального правопорушення.

09 квітня 2025 року на електронну адресу суду надійшло клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_8 , в якому останній просить відкласти судовий розгляд апеляційної скарги на іншу дату у зв`язку з його перебуванням на лікарняному з 08 квітня 2025 року.

Разом з тим, до вказаного клопотання прокурором не долучено жодних доказів його перебування на лікарняному, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання та відкладення розгляду справи.

Представник власника майна ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 у заяві від 09 квітня 2025 року просив здійснити судовий розгляд у справі за відсутності його та власника майна.

З урахуванням положень частини першої статті 172, частини четвертої статті 405 КПК України, колегія суддів уважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності учасників судового провадження, які не прибули в судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату та місце судового розгляду.

Дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з наданих суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, у провадженні слідчого відділу Бучанського РУП ГУНП в Київській області перебуває кримінальне провадження №0004277 від 04 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено групу осіб, які організували шахрайську схему щодо вчинення шахрайських дій шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки під приводом зміни сім-карт мобільних номерів «Водафон» та входу до онлайн банкінгу «Ощад24» та списання коштів з рахунків клієнтів.

Учасники угрупування залучають працівників соціального захист населення, Пенсійного фонду та АТ «Ощадбанк» шляхом обіцянок грошової винагороди та підкупу, надаючи їм копії документів пенсіонерів з тимчасово окупованих територій України, працівники вищевказаних організацій у подальшому вносять неправдиві відомості (СЗН-отримання статусу ВПО, ПФУ - нарахування пенсій/соціальних виплат, Ощадбанк - отримання логіна та пароля для доступу до Ощад24) про пенсіонерів з тимчасово окупованих територій України до баз даних вищевказаних організацій, авторизуючи дані, після чого організатор та інші фігуранти отримують інформацію від працівників Ощадбанку для входу та авторизації до онлайн банкінгу «Ощад24» та в подальшому здійснюють виведення коштів, здобутих злочинним шляхом з банківських карток пенсіонерів шляхом переведення їх на свої або інші банківські картки третіх осіб, або з подальшим зняттям грошових коштів у банкоматах.

20 січня 2025 року у період часу з 20:51 год. по 21:15 год. на підставі ухвали слідчого суді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 січня 2025 року у справі №369/344/25 проведено обшук автомобіля марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_10 , що знаходився за адресою: Київська область, Фастівський район, м. Боярка, вул. Хрещатик, 88, в ході якого виявлено та вилучено:

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_3 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_4 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_5 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_6 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_7 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_8 ;

- банківська картка «Ощадбанк» № НОМЕР_9 , які в подальшому поміщені до спец. пакету №WAR1293485;

- автомобіль марки «Toyota Rav 4» д.н.з. НОМЕР_10 з ключем до нього.

21 січня 2025 року постановою начальника відділення СВ Бучанського РУП ГУНП в Київській області виявлені та вилучені у ході обшуку банківські картки та автомобіль з ключем до нього визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

23 січня 2025 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання прокурора Бучанської окружної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні №0004277 від 04 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року клопотання прокурора Бучанської окружної Київській області ОСОБА_8 про арешт майна - задоволено.

Накладено арешт на:

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_1 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_2 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_3 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_4 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_5 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_6 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_7 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_8 ;

- банківську картку «Ощадбанк» № НОМЕР_9 , які в подальшому поміщені до спец. пакету №WAR129348.

Накладено арешт на автомобіль марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_10 , та ключи від вказаного автомобіля із забороною відчуження, розпорядження вказаним транспортним засобом, до скасування арешту майна у встановленому Кодексом порядку.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За змістом частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на банківські картки «Ощадбанк» № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 , № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , які в подальшому поміщені до спец. пакету №WAR129348, а також із забороною відчуження та розпорядження на транспортний засіб марки «Toyota Rav 4», д.н.з. НОМЕР_10 , та ключи від вказаного автомобіля, з тих підстав, що є достатня вірогідність того, що вказане майно є об`єктом кримінально протиправних дій, зберегло на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищезазначене майно з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення збереження речового доказу до постановлення у кримінальному провадженні кінцевого рішення.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Зважаючи на викладене та встановлені під час здійснення досудового розслідування обставини, не заслуговують на увагу суду доводи скаржника про те, що ані в матеріалах клопотання, ані під час судового розгляду клопотання не досліджувались докази, що підтверджують причетність особи до кримінального правопорушення, оскільки такі доводи на даному етапі досудового розслідування є передчасними та такими, що не спростовують висновки слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту.

Перевірка наведених апелянтом обставин, збір доказів на їх підтвердження або спростування і є метою проведення подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні №0004277 від 04 жовтня 2023 року.

Аргументи скаржника, що в рамках даного кримінального провадження, досудове розслідування по якому ще проводиться, станом на 03 лютого 2025 року ОСОБА_7 не повідомлено про підозру, не заявлені цивільні позови, не встановлений розмір майнової шкоди; оскільки підозру ОСОБА_7 не оголошено, його причетність до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідується, не встановлено, в утримуванні вказаного майна на момент розгляду справи слідчим суддею необхідності немає та не є актуальним для з`ясування всіх обставин у кримінальному провадженні, крім того не доведено протиправної діяльності, обґрунтованість та потребу перебування вказаного майна в органу досудового розслідування, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому, встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені банківські картки та транспортний засіб є об`єктами кримінально протиправних дій, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для арешту вказаного майна як речового доказу з метою збереження.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів уважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 січня 2025 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4