Справа № 930/3128/24
Провадження № 1-кс/930/666/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2024 року м. Немирів

Слідчий суддя Немирівського районного суду Вінницької області ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

учасників справи: прокурора ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в м. Немирові клопотання слідчого СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 погоджене прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 від 06.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Немирівського районного суду Вінницької області надійшло вказане клопотання, відповідно до якого слідчий за погодженням з прокурором просив суд накласти арешт на автомобіль марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.з. НОМЕР_1 разом із деревиною, яка знаходиться в кузові автомобіля, з метою забезпечення збереження вказаних речових доказів шляхом накладення заборони на їх використання та розпорядження. Визначити місце зберігання для автомобіля марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.3. НОМЕР_2 разом із деревиною, яка знаходиться в кузові автомобіля на спеціальному майданчику для тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований на території ВП N? 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Гімназійна, 32, м. Немирів Вінницької області.

Клопотання мотивовано тим, що до ВП N? 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області 05.12.2024 надійшло повідомлення по лінії «102» про те, що 05.12.2024 працівниками ГРПП ВП N? 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області на автодорозі Р-36 поблизу с. Воробіївка Віницького району Вінницької області було зупинено вантажний автомобіль марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перевозив деревину породи «слива» та «сосна» різної довжини і діаметру без відповідних на те документів.

В ході огляду місця події від 05.12.2024, в кузові автомобіля марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.з. НОМЕР_3 виявлено деревину породи «слива» та «сосна» різної довжини і діаметру в загальній кількості близько семи складометрів. Після чого, автомобіль марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.з. НОМЕР_4 разом із деревиною було вилучено та поміщено на спеціальний майданчик для тимчасово затриманих транспортних засобів, що розташований на території ВП N? 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області за адресою: вул. Гімназійна, 32, м. Немирів, а також визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженні.

Відповідно до вимог ст. 170 КПК України, автомобіль марки «САЗ» моделі «3507» із д.н.з. НОМЕР_5 , підлягають арешту, оскільки відповідають критеріям, зазначеними у п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 167 КПК України так як вказаний автомобіль, являється знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а деревина яка знаходиться в кузові автомобіля є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю, просив суд його задовольнити на підставах викладених у клопотанні

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно п. 1 ст. 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості.

Слідчий суддя встановив, що 06.12.2024 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 70000294 за ознаками скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, що підтверджується витягом з ЄРДР.

Згідно зі ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 статті 2 цієї статі (170), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 6 ст. 132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна враховується наступне:

1) правова підстава арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст. 173 КПК України, передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України - у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

В ході дослідження клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим не доведено мету накладення арешту.

Так, зокрема, орган досудового розслідування у розумінні ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів, що майно вказане у клопотанні є об`єктом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, долучений до клопотання протокол огляду, який слідчий долучає в якості доказу доцільності арешту вказаного майна, є непридатними для читання у зв`язку з поганою якістю ксерокопіювання.

Слідчим також не надано доказів того, що відносно даного майна призначені експертизи чи існує потреба у здійсненні інших слідчих дій за їх участю.

Крім того, слідчим не надано оцінку правовим підставам арешту майна, не встановлено як саме зазначене майно співвідноситься із завданням арешту майна, клопотання слідчого про арешт майна є необґрунтованим та містить лише опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання слідчого про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності та приходить до висновку, що слідчим не доведено необхідність такого арешту, а тому дане клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 100, 107, 131, 132, 167, 170, 172, 173, КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання слідчого СВ ВП № 5 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_4 погоджене прокурором Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000294 від 06.12.2024, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1