Справа № 127/1168/24
Провадження №11-кп/801/103/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарях судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2024 року у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.08.2023 за №0000525, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Вінниця, громадянки України, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, працює на посаді оператора поштового зв`язку ВПЗ Вінниця № 37,

визнаної винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено їй покарання у вигляді семи років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання на виконання вироку суду.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 20.08.2023 року до моменту її звільнення з ДУ «Вінницька УВП № 1» - 12.09.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк відбування покарання термін перебування під цілодобовим домашнім арештом з 13.09.2023 до 16.01.2024 з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено залишити попередній домашній арешт в нічну пору доби, з покладенням раніше визначених обов`язків.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_8 процесуальні витрати по проведенню експертиз в сумі дев`ятнадцять тисяч триста тридцять шість гривень 06 копійок на користь держави.

Речові докази в кримінальному провадженні, а саме:

мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi 6» (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 ) в корпусі чорного кольору, з сімкартою ( НОМЕР_3 ), який зберігається в камері зберігання речових доказів Відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області, ухвалено повернути ОСОБА_8 , скасувавши, накладений на нього арешт;

кухонний ніж, змиви речовини бурого кольору, змиви з рук, футболку синього кольору в смужку білого кольору зі слідами речовини бурого кольору, кофту синього кольору зі слідами речовини бурого кольору, зрізи нігтів, дактилоскопічну карту ОСОБА_12 , які зберігається в камері зберігання речових доказів Відділення поліції № 1 Вінницького РУП ГУ НП у Вінницькій області, ухвалено знищити, скасувавши, накладений на них арешт.

Згідно з вироком судом першої інстанції встановлено, що 19.08.2023 о 19:40 год. ОСОБА_8 повернулася до квартири АДРЕСА_2 , де спільно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_12 (шлюб зареєстровано 23.10.2019 , згідно з актовим записом про шлюб № 2911).

У приміщенні вищезазначеної квартири між ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_15 наніс ОСОБА_16 тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 646 від 23.08.2023, у ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження: синці на голові, на передній поверхні грудної клітки справа, на передній черевній стінці справа, на правому та лівому плечах, на правому та лівому передпліччях, садна на передній поверхні грудної клітки справа, в поперековій ділянці, синці на лівому стегні, на лівій гомілці.

Після отримання вказаних тілесних ушкоджень від потерпілого, у ОСОБА_17 виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18

19.08.2023 близько 20:00 год., реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_18 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та їх вчинення відносно особи, з якою ОСОБА_8 перебуває в сімейних відносинах та офіційному шлюбі, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді настання смерті останнього, діючи умисно, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, знаходячись у коридорі вищевказаної квартири, використовуючи побутовий кухонний ніж із руків`ям червоного кольору, ОСОБА_8 з прикладанням фізичної сили нанесла ОСОБА_18 кухонним ножем один удар в ділянку м`яких тканин поясу верхньої кінцівки ліворуч та один удар в ділянку грудної клітини ліворуч. Від вказаних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці події.

Своїми умисними діями, ОСОБА_19 , завдала ОСОБА_18 (згідно з висновком експерта № 689 від 07.09.2023) тілесні ушкодження у виді:

- сліпої непроникаючої коло-різаної рани м`яких тканин поясу верхніх кінцівок ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення: близько 14,5 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з «П» - подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, та в причинному зв`язку зі смертю не перебуває;

- сліпої проникаючої коло-різаної рани грудної клітки ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення - близько 13,1 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з "П"- подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що небезпечне для життя за розвитком загрозливих для життя явищ у вигляді внутрішньої гострої масивної крововтрати.

Зважаючи на часовий діапазон (від декількох десятків секунд до декількох десятків хвилин), в який міг жити ОСОБА_15 після спричинення йому вище вказаних колото-різаних ран, а також приймаючи до уваги встановлений діапазон давності настання його смерті з моменту фіксування трупних змін в секційній залі - вищевказані колото-різані рани були спричинені ОСОБА_18 - 19.08.2023.

Смерть ОСОБА_20 настала від вказаної сліпої проникаючої колото-різаної рани грудної клітки ліворуч, що призвела до розвитку внутрішньої гострої масивної крововтрати, що підтверджується виявленими, під час секції трупа, ознаками. Між сліпою проникаючою колото-різаною раною грудної клітки ліворуч, що призвела до виникнення внутрішньої гострої масивної крововтрати та смертю ОСОБА_20 є причинний зв`язок.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_19 свою вину у скоєнні інкримінованого їй злочину при зазначених вище обставинах визнала частково, надавши суду показання про те, що в суботу 19.08.2023 вона була на роботі. Близько 15:30 год. вона поїхала на Залізничний вокзал. По дорозі до неї зателефонував її чоловік ОСОБА_12 та попросив зустрітися. Останній сказав, що йому дуже потрібна її допомога, тому вона погодилася. Вони домовилися зустрітися в кафе. При зустрічі ОСОБА_12 просив її допомогти йому позбутися алкогольної залежності. Після цього вони пішли до двору її будинку. По дорозі вона зайшла в аптеку та купила ОСОБА_12 ліки. Коли вона вийшла з аптеки, то чоловіка вже не було. Вона зателефонувала до своєї свекрухи та запитала про ОСОБА_12 , на що свекруха повідомила, що її сина вдома немає. Коли вона прийшла додому, то побачила, що в квартирі ввімкнене світло. Вона не придала цьому значення, оскільки вдома міг бути її брат. Вона зайшла в квартиру, відчинивши двері своїм ключем. Спочатку вона зайшла в туалет, а коли вийшла, то побачила в квартирі ОСОБА_12 . Вона одразу взяла свій телефон і намагалася подзвонити в поліцію, але чоловік забрав в неї телефон. В подальшому, її телефон знайшли в його кишені. Вона запитала чоловіка, що він тут робить, на що ОСОБА_12 почав лаятися та бити її по голові. Вона була приглушена і впала. ОСОБА_12 почав бити її ногами. Потім вона побачила, що ОСОБА_12 виходить з кухні з ножем в руках. В цей час вона намагалася встати. Чоловік не очікував, що вона встане. Останній підійшов до неї, замахнувся ножем, вона схопила чоловіка за руки, ніж випав. Далі ОСОБА_12 став бити її по голові, від чого вона упала. Чоловік лаявся, бив її руками і ногами. Тоді вона схопила ніж і вдарила його в плече, але він цього не помітив. ОСОБА_12 сказав, що зґвалтує її, почав спускати штани та нахилився над нею. Все це супроводжувалося брутальною лайкою і погрозами позбавити її життя. Вона зрозуміла, що він може схопити ніж, тому вдарила його ножем в груди. Він почав сповзати, і вона зрозуміла, що сталося щось страшне, тому пішла до сусідки і попросила викликати поліцію. Умислу на позбавлення життя чоловіка у неї не було, оскільки вона любила його.

Такі дії обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок змінити, перекваліфікувавши її дії з ч.1 ст. 115 КК України на ст.118 КК України, та на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробовуванням.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що встановлені судом першої інстанції фактичні обставини не відповідають дослідженим доказам. Зокрема, суд першої інстанції неправильно кваліфікував її дії за ч.1 ст.115 КК України, оскільки наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України.

Обвинувачена не погоджується з тим, що суд першої інстанції визнав її покази непереконливим в частині перевищення меж необхідної оборони. Вважає, що її покази у цій частині підтверджуються допитаними у судовому засіданні свідками, а саме - ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 . Кожен із вказаних свідків повідомив, що за час спільного проживання та шлюбу ОСОБА_27 , обвинувачена неодноразово піддавалася побиттю та отриманню тілесних ушкоджень. Гладілін постійно вживав алкогольні напої, провокував конфлікти з обвинуваченою, влаштовував бійки та дебоші, псував меблі та майно в квартирі, свідки неодноразово бачили обвинувачену з тілесними ушкодженнями.

Наявність у обвинуваченої тілесних ушкоджень також підтверджується висновком експерта № 646 від 22.08.2023. Окрім цього, у судовому засіданні були досліджені заборонні приписи про заборону наближення потерпілого до обвинуваченої, а також відомості про реєстрацію звернень обвинуваченої до поліції з приводу вчинення потерпілим стосовно неї домашнього насильства 25 разів.

На переконання обвинуваченої, вказаними доказами підтверджуються її покази стосовно того, що потерпілий неодноразово першим влаштовував сварки, бив її, завдавав тілесних ушкоджень, що й і відбулося в день смерті ОСОБА_12 .

Також зазначає, що суд першої інстанції не перевірив факту перебування її в стані необхідної оборони, а дійшов до висновку, що смертельні поранення потерпілому вона спричинила вже після спричинення стосовно неї тілесних ушкоджень, оскільки в момент нанесення нею ударів ОСОБА_27 перебував біля входу в приміщення кухні, а обвинувачена перебувала в коридорі.

Звертає увагу, що жодних інших доказів, які б спростовували її покази, про те, що смертельні удари були завдані безпосередню у зв?язку з жорстоким побиттям обвинуваченої потерпілим і для захисту від нього, судом не наведено, і таким чином твердження обвинуваченої не спростовані поза розумним сумнівом.

При призначенні покарання за ст. 118 КК України просить застосувати положення ст. 75 КК України, оскільки вона раніше не судима, не притягувалася до жодного виду відповідальності, має місце роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, визнала фактичні обставини справи про що дала відповідні покази.

Не погоджуючись з оскаржуваним вироком, прокурор у поданій апеляційній скарзі просила вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.115 КК України у виді 8 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

Разом з тим, до початку апеляційного розгляду прокурор у порядку ч. 1 ст. 403 КПК України відмовилася від поданої нею апеляційної скарги.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_8 підтримала вимоги та доводи своєї апеляційної скарги та просила її задовольнити. Також не заперечувала щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Захисники ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої, просили її задовольнити. Також не заперечували щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора. Окрім того, у порядку ч.3 ст.404 КПК України заявили клопотання про повторне дослідження доказів. Зокрема, просили повторно дослідити наступні докази: допитати свідка ОСОБА_28 , протокол огляду місця події від 19.08.2023, висновки експерта № 686 від 06.09.2023 та № 646 від 23.08.2023, а також лист ГУНП України у Вінницькій області від 21.08.2023, лист Вінницького міського центру соціальних служб від 11.07.2024.

Прокурор ОСОБА_7 не заперечувала щодо закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора. Разом з тим, просила залишити без задоволення апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 , а оскаржуваний вирок - без змін.

Потерпіла ОСОБА_29 (мати ОСОБА_12 ) відповідно до копії актового запису про смерть №58 від 04.01.2024, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, померла у віці 86 років 26.12.2023.

Мотиви і висновки апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення та доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої, провівши часткове судове слідство та заслухавши пояснення учасників, перевіривши матеріали кримінального провадження, провівши судові дебати та надавши обвинуваченій останнє слово, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Оскільки прокурор до початку апеляційного розгляду відмовилася від своєї апеляційної скарги, а прокурор, яка бере участь у суді апеляційної інстанції, таку відмову підтримала, то апеляційний суд переглядає оскаржуваний вирок лише в межах апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 .

Відповідно до положень п.2 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно з ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо:

1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду;

2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки;

3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші;

2. Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Відповідно до ст.413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є:

1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню;

2) застосування закону, який не підлягає застосуванню;

3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту;

4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Як убачається зі змісту ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Проте, вказаних вимог закону судом першої інстанції, на переконання апеляційного суду, дотримано не в повному обсязі. Зокрема, суд першої інстанції не врахував всі фактичні дані, отримані під час досудового розслідування та судового розгляду, не дав належну правову оцінку всім доказам, не навів повного аналізу досліджених доказів і дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, унаслідок чого допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Так, у вироку суду в обґрунтування висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, були наведені показання свідків, протоколи слідчих дій, речові докази, документи та експертні висновки.

Разом з тим, суд першої інстанції не дав аналізу та не навів мотиви, з яких не взяв до уваги показання обвинуваченої ОСОБА_8 стосовно факту перебування обвинуваченої у стані необхідної оборони.

Апеляційний суд зазначає, що Верховний Суд у своїх рішеннях (постанова ККС ВС від 19.07.2022 №496/1486/18, постанова ККС ВС від 25.01.2023 №243/9755/20) неодноразово звертав увагу на те, за нормативним визначенням, умисне вбивство (ст. 115 КК) з об`єктивної сторони характеризується діянням у вигляді посягання на життя іншої людини, наслідком у вигляді смерті людини та причинним зв`язком між указаними діянням та наслідком, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачає його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті іншої людини і бажає або свідомо припускає її настання.

Такі самі ознаки об`єктивної та суб`єктивної сторони характерні і для умисного вбивства, вчиненого при перевищенні меж необхідної оборони (ст. 118 КК). Проте, на відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони злочину, передбаченого ст. 118 цього Кодексу, є мотив діяння - захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Закріплене у ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є важливою гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ч. 3 ст. 27 Конституції України).

Згідно з ч.1 ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (ч.3 ст.36 КК).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає в того, хто захищається, невідкладну необхідність у заподіянні шкоди тому, хто посягає, для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Втім стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Таким чином, для вирішення питання про кваліфікацію складу злочину, пов`язаного з умисним позбавленням життя особи, зокрема щодо відсутності чи наявності стану необхідної оборони, перевищення її меж, суд у кожному конкретному випадку, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність акту суспільно небезпечного посягання й акту захисту, встановити їх співвідношення, відповідність чи невідповідність захисту небезпечності посягання.

Так, у судовому засіданні судів першої та апеляційної інстанції ОСОБА_8 вину в інкримінованому правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.115 КК України, визнала частково. Підтримала повністю свої покази, надані нею під час розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

Апеляційному суду пояснювала, що умислу вбивати потерпілого ОСОБА_12 у неї не було, вона лише захищалася від протиправних дій останнього. Вказувала, що коли прийшла додому, то побачила, що в квартирі ввімкнене світло, однак не надала цьому значення, оскільки вдома міг бути її брат. Вона зайшла в квартиру, відчинивши двері своїм ключем і потім їх знову замкнула на ключ, який поклала в сумку. Після цього зайшла в туалет, а коли вийшла, то побачила в квартирі ОСОБА_12 , одразу взяла свій телефон і намагалася подзвонити в поліцію, але чоловік забрав телефон, потім її телефон знайшли в кишені штанів чоловіка. Вона запитала чоловіка, що він тут робить, на що ОСОБА_12 почав лаятися та бити її по голові. Вона була приглушена і впала. ОСОБА_12 почав бити її ногами. Потім вона побачила, що ОСОБА_12 виходить з кухні з ножем в руках. У цей час вона намагалася встати. Чоловік не очікував, що вона встане, підійшов до неї, замахнувся ножем, вона схопила чоловіка за руки, ніж випав. Далі ОСОБА_12 став бити її по голові, від чого вона упала. Чоловік лаявся, бив її руками і ногами. Тоді вона схопила ніж і вдарила його в плече, але він цього не помітив. ОСОБА_12 сказав, що зґвалтує її, почав спускати штани та нахилився над нею. Все це супроводжувалося брутальною лайкою і погрозами позбавити її життя. Вона зрозуміла, що він може схопити ніж, тому вдарила його ножем в груди. Він почав сповзати, і вона зрозуміла, що сталося щось страшне, тому пішла до сусідки і попросила викликати поліцію.

На переконання апеляційного суду, показання обвинуваченої ОСОБА_8 про те, що потерпілий ОСОБА_12 перший почав бити її та застосовувати насильство, а вона лише захищалася підтверджуються сукупністю доказів у кримінальному провадженні.

Так, під час апеляційного розгляду було повторно досліджено висновок судово-медичної експертизи № 646 від 23.08.2023, з якого вбачається, що в ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження: синці на голові, на передній поверхні грудної клітки справа, на передній черевній стінці справа, на правому та лівому плечах, на правому та лівому передпліччях, садна на передній поверхні грудної клітки справа, в поперековій ділянці, синці на лівому стегні, на лівій гомілці.

Окрім того, з протоколу огляду місця події від 19.08.2023 з фототаблицею, повторно дослідженого під час апеляційного розгляду, убачається, що проводився огляд квартири АДРЕСА_2 . Під час огляду в проході до санвузлу та кухні перед входом виявлено труп чоловіка з приспущеними штанами, вилучено кухонний ніж зі слідами речовини бурого кольору, змиви з поверхні леза ножа, змиви речовини бурого кольору зі стіни, підлоги.

З показів свідка ОСОБА_28 , наданих під час її допиту в суді апеляційної інстанції, убачається, що остання підтримала покази, надані нею під час допиту в суді першої інстанції. Апеляційному суду пояснювала, що є сусідкою ОСОБА_8 з 2017 року, хорошого про стосунки обвинуваченої з потерпілим нічого сказати не може, до них часто приїжджала поліція, оскільки потерпілий бив обвинувачену, зловживав спиртними напоями. Вказала, що напередодні події кримінального правопорушення потерпілий черговий раз бив обвинувачену під під`їздом і в той день до них приїжджала поліція. Потерпілий, будучи п`яним регулярно погрожував як обвинуваченій, так і мешканцям під`їзду. Обвинувачена якось їй розповідала, що намагається розлучитися з потерпілим.

З показів свідка ОСОБА_21 , наданих у суді першої інстанції, убачається, що того вечора, коли сталася подія кримінального правопорушення він зі своєю матір`ю були вдома. Коли почули дзвінок у двері, то його матір відчинила двері. У коридорі стояла ОСОБА_19 . Остання плакала, сказала, що начебто вбила свого чоловіка, просила викликати поліцію. Після цього ОСОБА_19 пішла до себе. Його матір подзвонила в поліцію, і вони разом пояснили оператору на спец лінії «102», що сталося. ОСОБА_19 - хороша людина, живе з ними по-сусідству. ОСОБА_12 періодично влаштовував сварки, бійки, напивався. Інколи вони чули крики і шум з квартири ОСОБА_17 , але в день скоєння злочину він нічого не чув.

Свідок ОСОБА_24 (сусідка) в суді першої інстанції підтвердила той факт, що ОСОБА_12 був грубим, непривітним, зловживав спиртним. Їй відомо, що ОСОБА_12 бив ОСОБА_30 . Вона чула шум та звуки бійки у квартирі, а потім бачила ОСОБА_30 з тілесними ушкодженнями. Того дня вона була вдома. Ввечері до неї прийшла ОСОБА_31 і попросила викликати поліцію, тому що вона вбила свого чоловіка.

Свідок ОСОБА_26 в суді першої інстанції надала наступні показання. ОСОБА_19 її сусідка. Вона постійно чула крики з квартири ОСОБА_17 , там були сварки. Вона чула жіночий крик: «не лізь», «не чіпай мене», «уйди». Покійний чоловік ОСОБА_17 постійно голосно гукав дружину на вулиці, тому вона знала, що її сусідку звати ОСОБА_31 . Одного разу ОСОБА_12 кинув по ній пакет з чимось важким. На її обурення, чоловік сказав, що думав, що це інша людина. Чоловік обвинуваченої дуже часто і багато пив, він сидів під сходами під`їзду, дебоширив, був неадекватний. Вона часто бачила на вулиці втомлену та виснажену ОСОБА_30 . Остання казала їй, що вже не витримує такого життя. Вона ніколи не бачила ОСОБА_32 п`яною. У день скоєння злочину її вдома не було.

Свідок ОСОБА_25 в суді першої інстанції надала наступні показання. Вона раніше працювала з ОСОБА_33 . Покійний чоловік ОСОБА_34 кілька разів приходив до них на роботу у відділення. Чоловік поводився неадекватно, сварився. Був випадок, коли ОСОБА_31 не вийшла на роботу. Тоді оператор прийшла до неї додому і з`ясувала, що чоловік її побив і вона не могла встати.

Свідок ОСОБА_35 надав суду першої наступні показання. Він був в складі бригади швидкої допомоги. Того вечора вони отримали виклик. По приїзді вони констатувати смерть чоловіка з ножовим пораненням. В квартирі на момент їх приїзду були працівники поліції. В коридорі лежало тіло чоловіка, ногами до дверей. На трупі була футболка та слід ножового поранення на грудях. Він перевірив, чи є ознаки життя, їх не було. Кров була, однак він не пам`ятає де саме. В коридорі справа він бачив ніж (в нехарактерному для ножа місці). Жінку, яка була надворі, фельдшер запитував, що сталося. Остання повідомила, що був скандал, чоловік їй погрожував, вона вихопила ніж і вдарила чоловіка.

Свідок ОСОБА_22 надав суду першої інстанції наступні показання. ОСОБА_19 його сестра. ОСОБА_12 , він та його сестра проживали в одній квартирі. ОСОБА_12 пив, бив його сестру, ламав майно, підіймав руку і на нього. Між ними були бійки, також він розбороняв сестру і ОСОБА_12 . Йому відомо, що його сестра двічі подавала заяви на розлучення. Якось, коли сестра прийшла в РАЦС, то працівниця виводила її через службовий вихід, бо прийшов ОСОБА_12 і зробив там скандал. Останні кілька місяців його сестра не жила з ОСОБА_12 . Того дня він не був вдома. Повернувся додому, коли там була поліція. Він побачив сестру, яка плакала, трусилася. Остання не могла нічого йому розповісти.

Показання обвинуваченої ОСОБА_8 та свідків щодо того, що потерпілий періодично застосовував до обвинуваченої насильство також підтверджуються дослідженим судом першої інстанції листом начальника Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування від 23.08.2023, відповідно до якого 19.08.2023 по спец ліній «102» надійшло два повідомлення з приводу вбивства та виявлення трупа за адресою: АДРЕСА_1 . У період з 01.01.2019 по 19.08.2023 ОСОБА_8 зверталася в поліцію з приводу вчинення стосовно неї домашнього насильства 25 разів.

Вказане також підтверджується дослідженим під час апеляційного розгляду листом ГУНП України у Вінницькій області від 21.08.2023, наданим на звернення ОСОБА_8 щодо вжиття заходів адміністративного характеру до ОСОБА_12 , з якого вбачається, що підстав, передбачених ст.214 КПК України, для внесення відомостей до ЄРДР не вбачається, працівниками поліції з ОСОБА_12 проведено профілактичну бесіду з метою недопущення вчинення протиправної поведінки в подальшому та притягнення до адміністративної відповідальності за за ч.2 ст.173-2 КупАП, а також листом з Вінницького міського центру соціальних служб від 11.07.2024, відповідно до якого 16.08.2023 фахівцем вказаного центру було надано ОСОБА_8 соціальну послугу кризового та екстреного втручання у зв`язку з вчиненням домашнього насильства з боку чоловіка.

Окрім того, показання обвинуваченої ОСОБА_8 щодо кількості та характеру завданих нею потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень також підтверджуються протоколом слідчого експерименту від 21.08.2023 з відеозаписом, відповідно до якого ОСОБА_8 розповідала про обставини нанесення нею тілесних ушкоджень ОСОБА_12 та показувала на місці події як все відбувалося, а саме те, що ОСОБА_8 нанесла ОСОБА_12 удари ножем, який вибила з руки потерпілого у коридорі під час застосування останнім до неї насильства, тобто застосувала його спонтанно, без будь-якого готування до злочину, та захищаючись від потерпілого ОСОБА_12 . Крім того, як установлено апеляційним судом, обвинувачена сама вжила заходів щодо повідомлення сусідів та поліції про вчинене нею вбивство чоловіка.

Показання обвинуваченої ОСОБА_8 щодо кількості та характеру завданих нею потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень також підтверджуються дослідженим під час апеляційного розгляду висновком експерта № 689 від 06.09.2023, відповідно до якого у ОСОБА_12 виявлено тілесні ушкодження у вигляді сліпої непроникаючої коло-різаної рани м`яких тканин поясу верхніх кінцівок ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення: близько 14,5 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з «П» - подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, та в причинному зв`язку зі смертю не перебуває; та сліпої проникаючої коло-різаної рани грудної клітки ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення - близько 13,1 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з «П» - подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що небезпечне для життя за розвитком загрозливих для життя явищ у вигляді внутрішньої гострої масивної крововтрати. Зважаючи на часовий діапазон (від декількох десятків секунд до декількох десятків хвилин), який міг жити ОСОБА_15 після спричинення йому вище вказаних колото-різаних ран, а також приймаючи до уваги встановлений діапазон давності настання його смерті з моменту фіксування трупних змін в секційній залі - вищевказані колото-різані рани були спричинені ОСОБА_18 - 19.08.2023. Смерть ОСОБА_20 настала від вказаної сліпої проникаючої колото- різаної рани грудної клітки ліворуч, що призвела до розвитку внутрішньої гострої масивної крововтрати, що підтверджується виявленими, під час секції трупа, ознаками. Між сліпою проникаючою колото-різаною раною грудної клітки ліворуч, що призвела до виникнення внутрішньої гострої масивної крововтрати та смертю ОСОБА_20 є причинний зв`язок. В результаті судово-токсикологічного дослідження крові трупа в ОСОБА_12 було виявлено етиловий спирт в концентрації 3,4 проміле, що за життя могло викликати сильне алкогольне сп`яніння.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, з показань самої обвинуваченої ОСОБА_8 , свідків, а також письмових доказів убачається, що конфліктна ситуація між обвинуваченою та потерпілим ОСОБА_12 виникла внаслідок намагання потерпілого вчинити насильство щодо ОСОБА_8 , натомість остання намагалася захиститися він неправомірних посягань свого чоловіка.

Апеляційний суд зазначає, що стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. Під час з`ясування наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Однак, суд першої інстанції належним чином не взяв до уваги вказаного, а також показань обвинуваченої щодо поведінки потерпілого, який перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно щодо неї, бив, погрожував, узяв до рук ножа. Також не надав належної оцінки обставині, яку встановив з пояснень обвинуваченої ОСОБА_8 стосовно того, що потерпілий погрожував її зґвалтувати, почав спускати штани, та даним протоколу огляду місця події від 19.08.2023 з фототаблицею, відповідно до якого під час огляду виявлено труп потерпілого з приспущеними штанами. Натомість суд обмежився лише висновком про те, що вхідні двері в квартиру, які були позаду обвинуваченої були не замкнені, давали можливість втекти та викликати поліцію, а також посиланням на те, що всі виявлені в обвинуваченої тілесні ушкодження були легкого ступеню, у неї відсутні порізи чи інші поранення, які могли бути нанесені ножем.

Отже, дослідивши в судовому засіданні показання обвинуваченої, свідків, письмові докази, проаналізувавши всі зібрані докази у їх сукупності, надавши їм оцінку, суд апеляційної інстанції вважає, що безпосередньо перед вчиненням вбивства обвинувачена ОСОБА_8 зазнала суспільно небезпечного посягання на її охоронювані законом права та інтереси, оскільки її здоров`ю та життю була заподіяна шкода протиправними діями потерпілого ОСОБА_12 . Саме неправомірне посягання потерпілого ОСОБА_12 стало мотивом вчинення ОСОБА_8 злочину. Ці обставини не спростовуються будь-якими належними та допустимими доказами в справі.

Викладені обставини переконують апеляційний суд у тому, що ОСОБА_8 зазнала суспільно небезпечного посягання з боку ОСОБА_12 , яке створювало реальну загрозу заподіяння шкоди її здоров`ю, водночас застососаний нею у короткий проміжок часу засіб захисту і заподіяння шкоди у вигляді нанесення потерпілому двох ударів ножем, з яких один в життєво важливий орган не в повній мірі відповідало небезпечності посягання та обстановці захисту.

З огляду на це, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 вийшла за межі заходів, необхідних для захисту своїх охоронюваних законом прав та інтересів, тобто перевищила межі необхідної оборони. У зв`язку із зазначеним, керуючись ст.ст. 409, 411,413, 414 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку про те, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 , які мають бути перекваліфіковані на ст. 118 КК України та в частині призначення покарання.

Таким чином, проаналізувавши положення законодавства та встановивши фактичні обставини даного кримінального провадження, на підставі доказів, які були досліджені під час апеляційного розгляду та під час судового розгляду у суді першої інстанції, апеляційним судом установлено, що 19.08.2023 о 19:40 год. ОСОБА_8 повернулася до квартири АДРЕСА_2 , де проживала спільно зі своїм братом ОСОБА_22 .

У приміщенні вищезазначеної квартири між ОСОБА_13 , який був її чоловіком (шлюб зареєстровано 23.10.2019 згідно з актовим записом про шлюб № 2911), та ОСОБА_14 , на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, виник конфлікт, який переріс у бійку, під час якої ОСОБА_15 наніс ОСОБА_16 тілесні ушкодження.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 646 від 23.08.2023, у ОСОБА_17 виявлені тілесні ушкодження: синці на голові, на передній поверхні грудної клітки справа, на передній черевній стінці справа, на правому та лівому плечах, на правому та лівому передпліччях, садна на передній поверхні грудної клітки справа, в поперековій ділянці, синці на лівому стегні, на лівій гомілці.

Після отримання вказаних тілесних ушкоджень від потерпілого ОСОБА_12 та продовження застосування останнім насильства, ОСОБА_19 19.08.2023 близько 20:00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, знаходячись у коридорі квартири АДРЕСА_2 , намагаючись захистити себе від нападу потерпілого ОСОБА_12 , перевищуючи межі необхідної оборони, схопила з підлоги вказаного коридору кухонного ножа із руків`ям червоного кольору, який попередньо вибила із рук потерпілого ОСОБА_12 під час бійки, нанесла останньому один удар у ділянку м`яких тканин поясу верхньої кінцівки ліворуч та один удар у ділянку грудної клітини ліворуч. Від вказаних ушкоджень ОСОБА_12 помер на місці події.

Своїми умисними діями, ОСОБА_19 , завдала ОСОБА_18 (згідно з висновком експерта № 689 від 07.09.2023 року) тілесні ушкодження у виді:

- сліпої непроникаючої коло-різаної рани м`яких тканин поясу верхніх кінцівок ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення: близько 14,5 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з «П» - подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тілесного ушкодження легкого ступеня тяжкості, та в причинному зв`язку зі смертю не перебуває;

- сліпої проникаючої коло-різаної рани грудної клітки ліворуч, яка утворилась від одноразового зовнішнього механічного травматичного впливу колюче-ріжучим металевим знаряддям, слідоутворююча частина якого була пласка (типу клинка ножа), шириною слідоутворюючої частини на рівні занурення - близько 13,1 мм, мала вістря, один нерівномірно-гостро заточений край (лезовий), та протилежний не заточений край (обуховий) з "П"- подібним поперечним перетином, з чітко вираженими ребрами, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження, як такого, що небезпечне для життя за розвитком загрозливих для життя явищ у вигляді внутрішньої гострої масивної крововтрати.

Зважаючи на часовий діапазон (від декількох десятків секунд до декількох десятків хвилин), у який міг жити ОСОБА_15 після спричинення йому вище вказаних колото-різаних ран, а також приймаючи до уваги встановлений діапазон давності настання його смерті з моменту фіксування трупних змін в секційній залі - вищевказані колото-різані рани були спричинені ОСОБА_18 - 19.08.2023.

Смерть ОСОБА_20 настала від вказаної сліпої проникаючої колото-різаної рани грудної клітки ліворуч, що призвела до розвитку внутрішньої гострої масивної крововтрати, що підтверджується виявленими, під час секції трупа, ознаками. Між сліпою проникаючою колото-різаною раною грудної клітки ліворуч, що призвела до виникнення внутрішньої гострої масивної крововтрати та смертю ОСОБА_20 є причинний зв`язок.

Тобто ОСОБА_8 , захищаючись від протиправних дій ОСОБА_12 , умисно вбила потерпілого ОСОБА_12 , перевищуючи межі необхідної оборони. Наведене свідчить, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 належить перекваліфікувати з ч.1 ст.115 КК України на ст. 118 КК України, як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ст. 118 КК України, апеляційний суд ураховує наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 52 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Таким чином, кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових злочинів.

Апеляційним судом установлено, що обвинувачена ОСОБА_8 перебуває у віці 53 років, раніше не судима, на обліках у лікарів-нарколога та психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, за місцем проживання компрометуючих даних на неї не надходило.

Також апеляційний суд оцінює поведінку ОСОБА_8 під час судового розгляду, яка вела себе належним чином, розуміючи як свій процесуальний статус, так і свої обов`язки. За вказаний час не вчиняла нових правопорушень, відповідно не притягувалася до жодного виду відповідальності, на першу вимогу з`являлася до суду, ніколи не дозволяла собі неетичне ставлення до учасників судового провадження та суду, не порушувала порядок судового розгляду. Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає вчинення кримінального правопорушення під впливом жорстокого поводження, що принижує честь і гідність особи, за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_8 , апеляційний суд вважає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та особою, яка перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає необхідним призначити обвинуваченій ОСОБА_8 покарання в межах санкції ст. 118 КК України, у вигляді двох років обмеження волі. Призначаючи обвинуваченій таке покарання, суд враховує, що в даному випадку факт вчинення кримінального правопорушення неможливо розглядати ізольовано, без врахування особистості як обвинуваченої ОСОБА_8 , так і потерпілого ОСОБА_12 , та головне стосунків, які склались між ними напередодні події правопорушення. Так, ОСОБА_8 та потерпілий ОСОБА_12 перебували в зареєстрованому в 2019 році шлюбі, однак умови життя їх у шлюбі апеляційний суд оцінює як складні, оскільки потерпілий ОСОБА_12 не був взірцем люблячого чоловіка. Потерпілий ОСОБА_12 , як пояснила сама обвинувачена та свідки, часто знаходився в стані алкогольного сп`яніння, неодноразово бив обвинувачену, погрожував, дебоширив, обвинувачена 25 разів зверталася до правоохоронних органів з приводу домашнього насильства. Таким чином, фактично неправомірна поведінка потерпілого ОСОБА_12 стала останньою краплею у стосунках між ним та обвинуваченою, яка призвела до фатальних наслідків того вечора для потерпілого.

Разом з тим, підстав для застосування ст.75,76 КК України, як про це просить обвинувачена в своїй апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає, оскільки хоч і остання вчинила кримінальне правопорушення, яке належить у теорії кримінального права до привілейованого складу вбивства, що значною мірою знижує суспільну небезпечність і караність даного виду злочину, однак наслідком такого складу злочину все одно є смерть людини. У той час, коли відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Крім викладеного вище, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_8 також слід зарахувати в строк відбування покарання термін перебування під вартою, урахувавши положення ч. 5 ст. 72 КК України та термін перебування під цілодобовим домашнім арештом, урахувавши положення ч. 7 ст. 72 КК України.

Отже, ураховуючи фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, наявність як пом`якшуючої покарання обставини, так і обтяжуючих покарання обставин, апеляційний суд дійшов до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та наявності підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Керуючись ст.ст. 403, 404, 405, 407, 409,411,413, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_11 закрити у зв`язку з відмовою прокурора від апеляційної скарги.

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2024 року стосовно обвинуваченої ОСОБА_8 за ч.1. ст.115 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії обвинуваченої ОСОБА_8 з ч.1 ст.115 КК України на ст. 118 КК України та призначити їй покарання у вигляді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту прибуття та постановки ОСОБА_8 на облік у виправному центрі

На підставі ч.5 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати строк попереднього ув`язнення з 20.08.2023 по 12.09.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України у строк покарання ОСОБА_8 зарахувати перебування під цілодобовим домашнім арештом з 13.09.2023 по 16.01.2024 із розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідає двом дням обмеження волі.

У решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України судові рішення апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4