ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження в залі суду в м. Дніпрі матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року про продовження строку тримання під вартою, відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, відомості про яке внесені 04.06.2024 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871, у відношенні ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 1 ст. 115 КК України.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 було задоволено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у відношенні обвинуваченого ОСОБА_8 , продовжено останньому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 22 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , задовольнити клопотання захисника про зміну запобіжного заходу та обрати обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 . Зазначає, що стороною захисту зверталась увага на те, що у кримінальному провадженні відсутня обґрунтована підозра та обґрунтоване обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні йому інкримінованого правопорушення. Також вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має дружину ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які знаходяться на його утриманні; раніше не судимий, відсутні повідомлення про підозру у вчиненні ним іншого кримінального правопорушення та раніше жодного разу не притягувався до кримінальної відповідальності; є військовослужбовцем у званні «солдат». Призваний на військову службу під час мобілізації, з 19 липня 2022 року, виконує бойові завдання військового обов?язку в умовах, пов?язаних з ризиком для життя при здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії російської федерації. Зазначає, що солдат ОСОБА_8 має виключно позитивну характеристику за місцем проходження служби та позитивну характеристику за місцем проходження у 2012 - 2013 роках строкової військової служби, що вказує на те, що особа заслуговує на довіру.

Сторона захисту вказує, що солдат військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_8 прибув 29.05.2024 року у місто Дніпро для проходження лікування у зв?язку із пораненням під час виконання завдань за призначенням, пов?язаним із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, а саме: з діагнозом: акубаротравма з порушенням цілісності барабанної перетинки, та не закінчив лікування. Також факт поранення військовослужбовця ОСОБА_8 під час виконання завдань за призначенням, пов?язаним із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України підтверджується змістом обвинувального акту. За наслідком отриманої акубаротравми ОСОБА_8 без належного лікування, на сьогоднішній час практично не чує на ліве вухо та потребує кваліфікованої медичної допомоги, яку в умовах ДУ «ДУВП (№ 4)» надати неможливо.

Захист наголошує, що подальше тримання ОСОБА_8 під вартою є небезпечним для його здоров?я, порушує його право як громадянина та військовослужбовця на медичну допомогу і лікування, порушує вимоги ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 49 Конституції України, ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий статус Військовослужбовців та членів їх сімей» та інші.

Захисник зазначає, що у цьому кримінальному провадженні, з врахуванням вищевикладених обставин, можна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов?язків шляхом застосування до нього більш м?якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов?язання, що дасть можливість солдату ОСОБА_8 прибути до військової частини НОМЕР_1 та отримати направлення на лікування, або застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або у вигляді домашнього арешту за місцем його реєстрації: АДРЕСА_3 , де проживає його мати - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка може забезпечити сину умови для проживання, харчування та проведення його медичного обстеження за місцем проживання. Крім того захист з письмовими запереченнями подав до суду заяву матері ОСОБА_8 - ОСОБА_12 , в якій вона позитивно характеризує свого сина, повідомляє суд про те, що дуже хвилюється за стан здоров?я сина через відсутність належного його лікування після поранення, просить суд звільнити його під домашній арешт для проходження обстеження та лікування, яке зобов?язується забезпечити, що не було враховано судом першої інстанції.

Захист зазначав, що у цьому кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_8 знаходиться під вартою тривалий строк, який станом на 24.12.2024 року становить 6 (шість) місяців та 20 днів. Крім того, під час тримання під вартою в умовах ДУ «ДУВП (№ 4)» він не отримує необхідного лікування поранення (акубаротравми з порушенням цілісності барабанної перетинки), що становить загрозу для його життя і здоров?я.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача; захисника ОСОБА_7 , який просив задовольнити апеляційну скаргу; обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав свого захисника; прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

- виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

- виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_8 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження, внесене 24.12.2023 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000871 щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека особи ОСОБА_8 не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останнього до інкримінованого злочину, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_8 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останнього існує обґрунтоване обвинувачення у скоєні кримінального правопорушення, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачена кримінальна відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічного позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись з огляду на чинники, пов`язані з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинуваченого від суду, колегія суддів бере до уваги, що існує достатньо висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Також існує і є вагомим ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та експертів у цьому кримінальному провадженні.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими, про що свідчить зокрема характер інкримінованого останньому діяння, яке полягає у застосуванні до потерпілого ОСОБА_13 фізичного насильства, яке потягло смерть останнього.

Доводи апеляційної скарги таких висновки не спростовують, оскільки полягають в упередженій переоцінці обставин справи та відомостей про особу обвинуваченого, яка не відповідає їх дійсному змісту.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу - залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , -залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 грудня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 22 лютого 2025 року, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4