Справа № 132/3202/23
Провадження №11-кп/801/325/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року у кримінальному провадженні, відомості по якому внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143 від 30.08.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Комунарівка Калинівського району Вінницької області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, працевлаштованого, не судимого в силу ст.89 КК України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки села Комсомольське Козятинського району Вінницької області, українки, громадянки України, із середньо-спеціальною освітою, розлученої, працевлаштованої, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора : ОСОБА_9 ,

захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11

обвинувачених: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_12 подала апеляційну скаргу, просила вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у виді штрафу, у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просила вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року скасувати, направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року скасувати, направити кримінальне провадження на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Вироком Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено йому покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

ОСОБА_8 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй покарання у вигляді громадських робіт строком на 200 (двісті) годин.

Початок строку відбування покарання засудженій ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Згідно вироку суду обвинувачені вчинили кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 30.07.2023 року близько 17год.00хв., перебуваючи на дорозі біля житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , побачили свою сусідку ОСОБА_13 , яка проходила по вулиці разом із своїми малолітніми дітьми: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з якою у них до цього часу вже склались тривалі особисті неприязні відносини на побутовому ґрунті, та під час спілкування з якою, у них виник раптовий умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень. Реалізуючи даний умисел, ОСОБА_8 діючи спільно із ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_13 , та бажаючи їх настання, підійшовши до ОСОБА_13 зі спини, нанесла їй один удар ногою по нозі, від якого остання впала на землю.

Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_8 схопила рукою ОСОБА_13 та потягнула її по дорозі в сторону свого житлового будинку, після чого тримаючи її однією рукою, другою рукою нанесла їй 5-ть ударів по голові. Одночасно із цим, ОСОБА_7 діючи спільно із ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю ОСОБА_13 , та бажаючи їх настання, наніс їй кулаками рук більше 5-ти ударів по голові та тулубу. В момент, коли ОСОБА_13 намагалась вивільнитись, ОСОБА_7 продовжуючи свої протиправні дії, діючи спільно із ОСОБА_8 , тримаючи своїми руками ОСОБА_13 за руки, наносив їй ногами удари по ногам, в той час, як ОСОБА_8 нанесла їй близько 10 ударів по голову та тулубу, чим завдали потерпілій численні тілесні ушкодження. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 137 від 20.09.2023 року, ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді: садна (3) та підшкірний крововилив (1) слизової оболонки нижньої губи, садно (1) правого плечового суглоба, садна (2) лівої кисті, садно (1) правої кисті, садно (1) правого передпліччя, садна (2) лівої завушної ділянки, садна (2) правої вушної мушлі, садна (10) лівого стегна, садна (2) правої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в направленні 30.07.2023 року, належать до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6).

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який на дату постановлення вироку суду досяг 66 років, суд першої інстанції не врахував, що той відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою пенсійного віку, а згідно ч. 3 ст.56 КК України громадські роботи не призначаються особам, які досягли пенсійного віку.

Тому, покарання для ОСОБА_7 за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 мотивовано тим, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_8 є особою раніше не судимою, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи.

Окрім того, судом першої інстанції при постановлені вироку не надано належної оцінки актам судово-медичних експертиз №108, №109 від 04.08.2023 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та її цивільного чоловіка ОСОБА_7 внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_13 .

Обвинувачена вважає, що суд розглянув кримінальне провадження однобічно, повністю прийняв сторону потерпілої ОСОБА_13 та докази сторони обвинувачення, не спростував пояснення та докази сторони захисту.

Окрім того, судом першої інстанції призначено покарання у вигляді громадських робіт ОСОБА_7 , який на час вчинення кримінального правопорушення досяг пенсійного віку.

Таким чином, призначення судом першої інстанції обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт не відповідає вимогам Закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок Калинівського районного суду Вінницької області підлягає скасуванню.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано тим, що згідно з ч.3 ст.56 КК України, громадські роботи, серед іншого, не призначаються особам, які досягли пенсійного віку, а отже застосування до ОСОБА_7 покарання у вигляді громадських робіт прямо суперечить нормам матеріального права.

Таким чином, призначення судом першої інстанції обвинуваченому покарання у вигляді громадських робіт не відповідає вимогам Закону України про кримінальну відповідальність, а тому вирок Калинівського районного суду Вінницької області підлягає скасуванню.

Судом першої інстанції не надано належної оцінки актам судово-медичних експертиз №108, №109 від 04.08.2023 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та її цивільного чоловіка ОСОБА_7 внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_13 .

Також при призначенні покарання судом першої інстанції не було враховано особу ОСОБА_7 , який в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання.

Потерпіла ОСОБА_13 до апеляційного суду не зявилася, надіслала клопотання, в якому просила відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинувачених.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив її задовольнити, відмовити в задоволенні апеляційних скарг обвинувачених, обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_11 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинуваченого, обвинувачену ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_10 , які просили задоволити апеляційну скаргу обвинуваченої, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційних скарг обвинувачених слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації їх дій за ч.1ст. 125КК України належним чином умотивував своє рішення, перевірив та дав оцінку показам обвинувачених, потерпілої, свідка, доказам.

З матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_16 , ОСОБА_8 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд першої інстанції дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_7 в апеляційних скаргах ставлять питання про призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо: встановлено порушення, передбачені пунктами 2, 3, 4, 5, 6, 7 частини другої статті 412 цього Кодексу; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Однак, підстави призначення нового судового розгляду, визначені нормами ст. 415 КПК України обвинуваченими не наведені.

Під час апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено порушень, визначених законодавцем, для призначення нового судового розгляду.

Приймаючи рішення щодо доведення вини обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував їхні покази, покази потерпілої ОСОБА_13 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , докази: протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, складеним 30.07.2023 року поліцейським СРПП відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області старшим сержантом поліції ОСОБА_19 , згідно якого ОСОБА_13 звернулась до відповідного органу Національної поліції із заявою про вчинене кримінальне правопорушення, в якій повідомила, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 нанесли їй тілесні ушкодження; матеріали справи відділення поліції № 1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області, зібрані в ході розгляду звернень ОСОБА_13 щодо неправомірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , згідно яких встановлено факт тривалих особистих неприязних відносин між ОСОБА_13 та ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які виникли на побутовому рівні, та існували до вчинення останніми даного кримінального правопорушення; акт судово-медичного дослідження (обстеження) № 110, складений 04.08.2023 року судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_20 , згідно якого, при судово-медичному огляді ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження: садна (3) та підшкірний крововилив (1) слизової оболонки нижньої губи, садно (1) правого плечового суглоба, садна (2) лівої кисті, садно (1) правої кисті, садно (1) правого передпліччя, садна (2) лівої завушної ділянки, садна (2) правої вушної мушлі, садна (10) лівого стегна, садна (2) правої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в направленні 30.07.2023 року, належать до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6); акти судово-медичного дослідження (обстеження) №№ 108, 109 від 04.08.2023 року, згідно яких у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження, які вони отримали під час утримування ОСОБА_13 , яка під час нанесення їй тілесних ушкоджень, намагалась вивільнитись та уберегтися від завдання побоїв зі сторони ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; протокол слідчого експерименту, проведеного за участі потерпілої ОСОБА_13 , який був складений 13.09.2023 року старшим дізнавачем відділення поліції №1 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області підполковником поліції ОСОБА_21 , згідно якого, ОСОБА_13 розказала та показала, за яких обставин виник конфлікт, які дії відносно неї вчиняли ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зокрема про механізм та локалізацію нанесення тілесних ушкоджень; висновок експерта № 137, складений 20.09.2023 року судово-медичним експертом Калинівського відділення Вінницького обласного бюро судово-медичної експертизи ОСОБА_20 , згідно якого, при судово-медичному огляді ОСОБА_13 мали місце тілесні ушкодження: садна (3) та підшкірний крововилив (1) слизової оболонки нижньої губи, садно (1) правого плечового суглоба, садна (2) лівої кисті, садно (1) правої кисті, садно (1) правого передпліччя, садна (2) лівої завушної ділянки, садна (2) правої вушної мушлі, садна (10) лівого стегна, садна (2) правої гомілки. Вищевказані тілесні ушкодження у ОСОБА_13 виникли від травматичної дії (удару, співударяння) тупого твердого предмета (предметів), по давності утворення може відповідати терміну, вказаному в направленні 30.07.2023 року, належать до легких тілесних ушкоджень (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 року № 6). Характер та локалізація тілесних ушкоджень у ОСОБА_13 за механізмом утворення не суперечать обставинам, вказаним у протоколі допиту потерпілої ОСОБА_13 від 11.09.2023 року, протоколі допиту свідка ОСОБА_17 від 11.09.2023 року, та протоколі проведення слідчого експерименту від 13.09.2023 року з потерпілою ОСОБА_13 .

Суд дав оцінку показанням обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які заперечували свою причетність до вчинення даного кримінального правопорушення та вказали, що 30.07.2023 року у вечірній пору доби, вони в своєму домоволодінні, виконували роботи з вирівнюванні бордюрів під парканом. В цей же час, на вулицю вийшла ОСОБА_13 зі своїми малолітніми дітьми, та її донька ОСОБА_22 почала ходити по бордюрам. ОСОБА_8 ОСОБА_13 зробила зауваження, та попросила, щоб вона забрала свою доньку ОСОБА_22 , однак та не реагувала. Після цього, ОСОБА_13 зухвало сама сіла на бордюр, чим перешкоджала продовження робіт з їх вирівнювання. Зрозумівши, що ОСОБА_13 не збирається поступатися, ОСОБА_8 взяла її руками, щоб підняти, однак остання упираючись, вкусила її за передпліччя лівої руки. В цей момент, на вулицю вийшов ОСОБА_23 , який намагався відтягнути ОСОБА_13 від неї, однак остання його вкусила за руку та подряпала йому ліве око. Після цього, вони розійшлися, і конфлікт був вичерпаний.

Судом враховано чіткі покази потерпілої ОСОБА_13 , яка пояснювала, що 30.07.2023 року у вечірню пору доби, вона разом із своїми дітьми: донькою ОСОБА_22 та сином ОСОБА_24 , вийшли на вулицю на прогулянку. Проходячи поміж домоволодіння ОСОБА_7 , останній вийшовши на дорогу, запитав її, чому вона тут ходить, та сказав, що більше вона ходити в цьому місці не буде. В цей момент, на дорогу вийшла ОСОБА_8 , яка долучилась до погроз свого цивільного чоловіка. Намагаючись уникнути конфлікту, вона оминувши останніх, пішла далі, однак ОСОБА_8 її наздогнала, та нанесла їй один удар ногою по нозі, від якого вона впала на землю. В цей момент, ОСОБА_8 схопила її за волосся на голові, та потягнула її по дорозі в сторону їх домоволодіння, та утримуючи, нанесла їй другою рукою приблизно 5 ударів по голові. ОСОБА_7 підбігши до неї, наніс їй кулаками своїх рук понад 5 ударів по голові та тулубу. Намагаючись вивільнитись, ОСОБА_7 тримаючи її своїми руками за руки, наніс їй ногами удари по ногам, в той час, як ОСОБА_8 нанесла їй близько 10 ударів по голову та тулубу. В конфлікт втрутився ОСОБА_17 , який припинив дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , після чого вона звернулась до органу поліції та зняла побої.

Свідок ОСОБА_17 , пояснював, що 30.07.2023 року у вечірній час, повертаючись додому, він біля домоволодіння ОСОБА_7 , побачив, як останній та ОСОБА_8 наносили численні тілесні ушкодження ОСОБА_13 , яка в цей момент лежала на землі. Після оголошення показів даних під час досудового розслідування, на уточнюючі питання свідок ОСОБА_17 зазначив, що безпосередньо бачив, як ОСОБА_7 прижимав ОСОБА_13 однією рукою до землі, а кулаком іншої руки наносив удари по голові та тулубу. При цьому, ОСОБА_13 намагалась відштовхнути останнього та вирватися, закривалась руками від ударів. В свою чергу, ОСОБА_8 бігаючи навколо ОСОБА_13 , наносила їй удари по ногам та тулубу. Всього він бачив, як ОСОБА_7 наніс біля 5 ударів по голові та тулубу, а ОСОБА_8 нанесла біля 5 ударів по ногам та тулубу. Підбігши до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , він запитав, чому вони б`ють ОСОБА_13 , на що отримав відповідь, що остання їх спровокувала, після чого вони розійшлися.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснював, що йому, як старості Бережанського старостинського округу Калинівської міської ради Вінницької області, відомо про непрості відносини, які склались між сім`єю ОСОБА_13 та сім`єю ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , з приводу яких були звернення до органу місцевого самоврядування, на які було відповідне реагування. Щодо подій, які стались 30.07.2023 року між сторонами конфлікту, йому нічого не відомо, оскільки він їх очевидцем не був.

Показання обвинувачених, потерпілої, свідків, письмові докази суд проаналізував в сукупності.

З матеріалів провадження убачається, що характер та локалізація тілесних ушкоджень за механізмом утворення відповідають показанням потерпілої, які узгоджуються з висновком судово медичної експертизи № 137 від 20.09.2023 року, протоколом слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_13 від 13.09.2023 року.

Перевіривши та оцінивши докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дослідивши всі обставини кримінального провадження, суд належним чином умотивував своє рішення, щодо визнання винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження, щодо визнання винною ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України - заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження

Твердження в апеляційних скаргах обвинувачених щодо неповноти судового розгляду є безпідставними.

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 , що судом першої інстанції не надано належної оцінки актам судово-медичних експертиз №108, №109 від 04.08.2023 року щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_8 та її цивільного чоловіка ОСОБА_7 внаслідок неправомірних дій з боку ОСОБА_13 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Приймаючи рішення,щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 суд першої інстанції проаналізував сукупність доказів, в тому числі акти судово-медичного дослідження (обстеження) № № 108, 109 від 04.08.2023 року, згідно яких у ОСОБА_7 , виявлені тілесні ушкодження, які належать до легких тілесних ушкоджень, у ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження , які

належать до легких тілесних ушкоджень, перевірив достовірність показань потерпілої, свідка ОСОБА_17 в дотримання вимог ст. 95, 96 КПК України та врахував показання обвинувачених.

Виявлені у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 тілесні ушкодження не спростовують висновок суду щодо доведеності їх вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України

Під час судового розгляду встановлено, що потерпіла ОСОБА_13 намагалась вивільнитися та уберегтися від завдання побоїв ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Згідно п.4 ч.1 ст. 409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсійний вік і право на призначення пенсії за віком визначається в залежності від набутого особою відповідного страхового стажу і становить 60, 63 і 65 років.

Відповідно до ч.3 ст. 56 КК України, громадські роботи не призначаються особам, особам, які досягли пенсійного віку.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції не врахував, що той є особою пенсійного віку, та в порушення ч. 3 ст.56 КК України призначив покарання у виді громадських робіт.

Санкція ч. 1 ст.125 КК України передбачає такі види покарання: штраф до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Згідно ст.65 КК Українисуд призначає покарання у межах установлених у санкції статті, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, ОСОБА_7 , суд апеляційної інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує, що обвинувачений має місце реєстрації та проживання, працевлаштований, в силу ст. 89 КК України не судимий, розлучений, досяг пенсійного віку, обставину,яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, думку потерпілої,яка наполягала на призначенні суворого покарання.

Проаналізувавши всі обставини, які мають значення для прийняття правильного рішення, з урахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_7 , обставини кримінального проступку, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доцільно призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу, яке буде достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Проаналізувавши обставини, які мають значення при призначенні покарання, перевіривши дотримання судом першої інстанції вимог ст. 50, ст. 65 КК України, суд апеляційної інстанції вважає, що визначене судом першої інстанції покарання обвинуваченій ОСОБА_8 , передбачене санкцією ч.1 ст.125 КК України за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів, відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи покарання, ОСОБА_8 , суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував, що обвинувачена має місце реєстрації та проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, обставину,яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини, відсутність обставин, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання, думку потерпілої,яка наполягала на призначенні суворого покарання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо незгоди з призначеним покаранням, суд апеляційної інстанції не приймає.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414,419 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити

Частково задоволити апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Вирок Калинівського районного суду Вінницької області від 17.12.2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.1 ст. 125 КК України змінити в частині призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у видіштрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, щоскладає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4