Провадження №1-кс/201/4746/2024
УХВАЛА

іменем України

19 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна накладеного постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 04.07.20212 р., -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад поданого клопотання.

28 жовтня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного постановою Прокуратури Дніпропетровської області від 04.07.20212 р., та просить скасувати арешт на нерухоме майно - земельну ділянку за кадастровим номером :02:024:0304, що розташована по вул. Береговій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, який зареєстровано 05.07.2012 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження - 12699284) на підставі постанови Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012 року.

При цьому заявниця посилається на те, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження, а саме: «арешт нерухомого майна»- земельної ділянки за кадастровим номером И223285000:02:024:0304, що розташована по вул. Береговій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, яке зареєстровано 05.07.2012 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження - 12699284). Підставою цього обтяження є постанова Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012. Власником нерухомого майна зазначений ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Однак, як зазначає заявниця, 25.12.2010 між ОСОБА_4 та нею, ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка за кадастровим номером :02:024:0304, площею 0,1632 га, яка розташована: вул. Берегова, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область. Ця земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 458833, виданого Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 20.10.2010 року на підставі рішення Орлівщинської сільської ради від 21.05.2010 року № 27-29/У, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01563. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі за № 2372. У той же день, 25.12.2010 зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, номер правочину - 4281558, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 25.12.2010 № 9444606.

Заявниця вважає, що станом на сьогоднішній день потреба в арешті земельної ділянки за кадастровим номером :02:024:0304 відпала. Наявність же цього арешту заважає власнику земельної ділянки вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Короткий виклад позицій учасників та процедура розгляду.

В судове засідання заявниця не з`явилася, прокурор Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 подала до суду письмову заяву, у якій просила відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, пославшись на відсутність відомостей про те, у якій саме справі було накладено зазначений арешт на земельну ділянку, та про наслідки її розслідування. Крім того, просила врахувати правову позицію Верховного Суду, викладену у поставові від 24 квітня 2019 року по справі №2-3392/11, відповідно до якої, справи про належність майна, на яке накладено арешт, мають розглядатися в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні.

Враховуючи неприбуття сторін у судове засідання для розгляду клопотання, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши клопотання та матеріали додані до нього, слідчий суддя приходить до таких висновків.

Встановлені слідчим суддею обставини.

У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, у відомостях з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про обтяження, а саме: «арешт нерухомого майна» - земельної ділянки за кадастровим номером И223285000:02:024:0304, що розташована по вул. Береговій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, яке зареєстровано 05.07.2012 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження - 12699284). Підставою цього обтяження є постанова Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012. Власником нерухомого майна зазначений ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Однак, з наданих доказів випливає, що 25.12.2010 між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого є земельна ділянка за кадастровим номером :02:024:0304, площею 0,1632 га, яка розташована: вул. Берегова, с. Орлівщина, Новомосковський район, Дніпропетровська область. Ця земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 458833, виданого Новомосковським районним відділом Дніпропетровської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» 20.10.2010 року на підставі рішення Орлівщинської сільської ради від 21.05.2010 року № 27-29/У, та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та направо постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01-10-126-01563. Договір купівлі-продажу земельної ділянки посвідчено приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_5 та зареєстровано у реєстрі за № 2372. У той же день, 25.12.2010 зазначений договір купівлі-продажу було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів, номер правочину - 4281558, що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 25.12.2010 № 9444606.

Заявниця вважає, що станом на сьогоднішній день потреба в арешті земельної ділянки за кадастровим номером :02:024:0304 відпала.

Наявність зазначеного арешту заважає власнику земельної ділянки вільно розпоряджатися та користуватися своїм майном.

Водночас, жодних відомостей про те, в межах якої саме кримінальної справи було накладено арешт органом прокуратури на зазначену земельну ділянку, також як і стосовно наслідків розслідування цієї кримінальної справи, сторони в розпорядження слідчого судді не надали. Не виявилося можливим з`ясувати ці питання й шляхом направлення ухвали про витребування відповідних відомостей до ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке було уповноваженим на внесення відповідних відомостей до Реєстру обтяжень нерухомого майна на час обліку вищезгаданого арешту зазначеної земельної ділянки в цьому Реєстрі, та яке на теперішній час знаходиться в стані припинення юридичної особи, адже відповідна ухвала повернулася до суду не врученою адресату.

З відповіді Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 31/2-1206Вих-24 від 01.11.2024, наданої представником Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , випливає наступне:

Відповідно до абзацу 1 пункту 5 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» від 11.02.2010 № 1878-VІ державна реєстрація в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Реєстр заборон) не здійснюється з 01.01.2013.

На сьогоднішній день, відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), Реєстр заборон є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав).

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Положення), затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 № 31/5, в редакції від 02.12.2011, яке втратило чинність 01.01.2013, відомості про накладені арешти нерухомого майна містились в Реєстрі заборон.

Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) було визначено, зокрема, державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії.

Пунктом 2 Положення передбачалось, що підставою для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна була, зокрема, заява про реєстрацію обтяження об`єкта нерухомого майна, що подавалась слідчими органами - у зв`язку з накладенням ними арешту на об`єкт нерухомого майна.

Слідчий орган надсилав Реєстратору в день накладення арешту заяву встановленого цим Положенням зразка.

Згідно із Інструкцією про порядок заповнення заяв та ведення Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (далі - Інструкція), затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 18.08.2004 № 85/5, яка була чинною станом на 04.07.2012, заява - це документ, який заявник подає Реєстратору та на підставі якого Реєстратор уносить запис до Реєстру, зміни до існуючого запису, виключає запис та формує витяг з Реєстру.

Виготовлення електронних копій документів, на підставі яких вносились відомості до Реєстру заборон, чи направлення разом із заявою копій або примірників документів, на підставі яких накладався арешт, Положенням чи Інструкцією не передбачалось.

На теперішній час Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, яке було Реєстратором Реєстру заборон, ліквідована відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 11.09.2015 №258/7.

На підставі вищевикладеного, надати копію постанови щодо накладення арешту на зазначену земельну ділянку слідчим прокуратури та інформацію про кримінальну справу, в межах якої цей арешт було накладено, не представляється можливим.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного сторонами щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення клопотання про скасування арешту майна. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст.124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ч.1 ст.16 КПК України (в чинній на теперішній час редакції), позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ст.25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Метою накладання арешту на майно є збереження речових доказів, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження, для забезпечення кримінального провадження, зокрема необхідність їх використання в ході досудового розслідування в якості доказів, для призначення судових експертиз а також проведення інших слідчих дій.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На слідчого суддю покладена функція судового контролю за дотриманням прав і свобод осіб у кримінальному провадженні, зокрема, під час досудового розслідування (п.18 ч.1 ст.3 КПК України), і він наділений повноваженнями накладати арешт на майно та його скасовувати (статті 173 і 174 цього Кодексу).

Водночас, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 року у справі №727/2878/19 сформовано наступні правові висновки щодо процедури скасування арешту майна:

21. Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що вона вже неодноразово вирішувала питання щодо юрисдикції суду за вимогами про звільнення майна з-під арешту, накладеного за правилами кримінального судочинства, та вказала на таке:

21.1. Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства.

21.2. Якщо арешт накладений на майно особи, щодо якої за КПК України 1960 року була порушена кримінальна справа, але надалі постанову про порушення кримінальної справи за тим же процесуальним законом суд скасував, не вирішивши питання про зняття зазначеного арешту, спір про звільнення цього майна з-під арешту слід розглядати за правилами цивільного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 766/21865/17).

21.3. Якщо арешт накладений на майно особи під час досудового розслідування за правилами КПК України 1960 року, ця особа була засуджена, і вирок не виконаний, однак до її засудження інша особа на підставі судового рішення стала власником відповідного майна, то вирішення питання щодо зняття такого арешту здійснюється за правилами кримінального судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №569/4374/16-ц).

21.4. Якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі №296/8586/16-ц).

В даному ж випадку, як згадано вище, слідчому судді сторонами взагалі не надано жодних відомостей щодо кримінальної справи, в межах якої органом прокуратури було накладено арешт на згадану вище земельну ділянку, та про наслідки розслідування цієї кримінальної справи.

Отже, аналізуючи вищенаведене, слідчий суддя доходить до висновку, що станом на теперішній час, виходячи з відомостей і доказів, наявних у даному провадженні за клопотанням ОСОБА_3 про зняття арешту з зазначеної земельної ділянки, підстави для її задоволення саме слідчим суддею у спосіб, передбачений чинним КПК України, - відсутні.

Доходячи до такого висновку, слідчий суддя звертає увагу на те, що, як вже згадано вище, відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна слідчим суддею розглядається лише під час досудового розслідування, що проводиться за правилами КПК України.

Разом з тим, стаття 1 (Захист власності) Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод проголошує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини наголошує, що позбавлення власності може бути виправдане лише в тому випадку, якщо воно здійснене «у інтересах суспільства» і «відповідно до вимог, передбачених законом». Більше того, повинно бути досягнуто «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства і вимогами захисту основних прав осіб.

Захист приватної власності від конфіскації є давньою нормою звичаєвого міжнародного права та був кодифікований у статті 46 IV Гаазької конвенції, згідно з якою «…приватна власність … має поважатися. Приватна власність не підлягає конфіскації».

Статтею 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.

За таких умов, ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися із позовною заявою до Дніпропетровської обласної прокуратури в порядку цивільного судочинства, та у такий спосіб домагатися скасування арешту належної їй земельної ділянки, зважаючи на відсутність будь-яких відомостей про підстави цього арешту та законність дій цього органу, принаймні, на теперішній час.

З огляду на встановлені обставини, слідчий суддя приходить до висновку про те, що правові підстави для задоволення клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту земельної ділянки за кадастровим номером :02:024:0304, що розташована по вул. Береговій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, який зареєстровано 05.07.2012 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження - 12699284) на підставі постанови Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012, на теперішній час, в порядку, передбаченому чинним КПК України, - відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.100, 132, 170, 174, 350, 372 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту земельної ділянки за кадастровим номером :02:024:0304, що розташована по вул. Береговій у с. Орлівщина Новомосковського району Дніпропетровської області, який зареєстровано 05.07.2012 реєстратором Дніпропетровської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (реєстраційний номер обтяження - 12699284) на підставі постанови Прокуратури Дніпропетровської області про арешт нерухомого майна від 04.07.2012 - відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1