Справа № 638/2908/25
Провадження № 1-в/638/299/25
УХВАЛА

Іменем України

25 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 ,

представника ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_4 , 1986 року народження,

в с т а н о в и в:

19.02.2025 начальник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_7 звернувся до суду із клопотанням про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_4 , 1986 року народження, засудженого вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року. Клопотання мотивоване тим, що за цим вироком ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України за те, що він у 22.12.2022 року таємно викрав майно вартістю 1414,72 грн. Оскільки Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано, тому засуджений підлягає звільненню від призначеного вироком покарання.

В судовому засіданні прокурор не заперечував проти задоволення клопотання.

Засуджений клопотання підтримав та просив задовольнити.

Представник Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання з додатками, особову справу засудженого, суд дійшов наступного висновку

Відповідно до п. 13, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України; інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Згідно з п. 1, 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, зокрема, передбачених пунктом 14 частини першої статті 537 цього Кодексу; до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок - передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 зроблено висновок, що Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до ч. 1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст.58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 відбуває в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№25)» покарання, призначене вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 7 років позбавлення волі.

Згідно з вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч.4 ст.185 КК України (кримінальне правопорушення вчинено в 22.12.2022 року), вартість викраденого майна згідно вироку становить 1214,72 грн.

Згідно з вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023 року, покарання за яким поглинуло покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст.186 КК України (кримінальне правопорушення вчинено 15.01.2023 року) за відкрите викрадення чужого майна вартістю 500 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481,00 грн.

На день викрадення майна сума крадіжки за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, тобто менше 2481,00 грн.

Таким чином, діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023, наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України, оскільки положення статті 51 КУпАП поширюються виключно на суспільні-відносини щодо крадіжки (таємне викрадення чужого майна), шахрайства, привласнення чи розтрати майна, проте не застосовуються у разі відкритого викрадення чужого майна. Таке діяння незалежно від вартості відкрито викраденого майна є кримінально караним.

За таких обставин, клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» щодо засудженого ОСОБА_4 в частині вирішення питання про звільнення від покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

У зв`язку зі звільненням засудженого від покарання за цим вироком, підлягають виключенню з вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року посилання на призначення остаточного покарання із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання начальника Державної установи «Олексіївська виправна колонія (№25)» ОСОБА_6 про звільнення від покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України щодо ОСОБА_4 , 1986 року народження, задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 6 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Виключити з вироку Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 20.07.2023 року щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилання на призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023 року за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженим вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 07.02.2023 року до покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 15.01.2023 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим у той же строк з дня отримання копії ухвали суду.

Повний текст ухвали проголошено 25 лютого 2025 року о 15:05 год

Суддя ОСОБА_1