Справа № 461/9515/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/6/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника адвоката ОСОБА_7

встановила:

вищезазначеною ухвалою відмовлено у задоволенні подання начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» ОСОБА_9 та голови спостережної комісії Галицької районної адміністрації Львівської міської ради ОСОБА_10 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

Не погоджуючись з цією ухвалою, захисник засудженого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04.12.2024 щодо ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нову, якою подання начальника ДУ «ЛУВП №19» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 задоволити. Звільнити ОСОБА_6 умовно-достроково від подальшого відбування покарання за вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність рішення суду та зазначає, що ОСОБА_6 відбув встановлену законом частину покарання та за час відбування покарання своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів що виправився. Вказує, що ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався, за сумлінну поведінку та ставленням до праці адміністрацією установи заохочувався.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 добровільно 25.02.2022 вступив до лав ЗСУ, має статус ветерана війни, учасник бойових дій, нагороджений грамотами та відзнаками. За час проходження військової служби стан здоров`я ОСОБА_6 погіршився, а саме 08.08.2022 отримав бойове поранення в ході ведення бойових дій з військовими формуваннями РФ в районі населеного пункту Зайцеве Донецької області внаслідок мінометного обстрілу, 05.12.2022 визнаний обмежено придатним до військової служби, а 22.11.2023 довічно присвоєно 3 група інвалідності.

На думку захисника, встановлені у цьому провадженні обставини безумовно та беззаперечно свідчать про те,що на даний час призначене ОСОБА_11 покарання повною мірою досягло мети його призначення та призвело до достатніх позитивних змін в особистості засудженого, який довів своє виправлення, а відтак підлягав умовно-достроковому звільненню від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, засудженого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного за умисний тяжкий злочин.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду клопотання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_6 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину за весь період відбування покарання.

Як убачається з матеріалів справи та характеристики, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 25.01.2024 року за ч.4 ст.402 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до 1 року позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 28.03.2024 року. Кінець строку 25.03.2025 року. На день розгляду справи засуджений відбув 8 місяців 7 днів призначеного покарання. До закінчення відбуття строку покарання залишилось 3 місяці 21 день. В державній установі «ЛУВП №19» тримається з 28.03.2024. За час відбуття покарання характеризується позитивно: порушень режиму відбуття покарання не допускав, стягнень не має, 07.10.2024 за сумлінну поведінку та добросовісне ставлення до праці адміністрацією установи виконання покарань йому оголошено подяку. На заходи виховного характеру реагує правильно, вину у скоєному злочині визнав, щиро розкаюється.

Суд першої інстанції шляхом ретельного вивчення матеріалів особової справи засудженого дійшов висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_6 , оскільки таке звільнення в даний час не сприятиме виховному впливу покарання та не запобігатиме вчиненню нових правопорушень як самим засудженим, так й іншими особами, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому, суд першої інстанції врахував не тільки підвищену суспільну небезпеку вчиненого засудженим злочину, а й те, що місцевим судом при призначенні ОСОБА_6 покарання були застосовані положення ч. 1 ст. 69 КК України та замість покарання визначеного санкцією ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років призначено покарання у виді одного року позбавлення волі.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вчинений ОСОБА_6 злочин має підвищену суспільну та національну небезпеку, безпосереднім об`єктом якого є порядок виконання у військових формуваннях України наказів, який забезпечує необхідні в умовах військової служби відносини підлеглості та військової честі, а відкрита відмова виконати наказ начальника, що мала місце у цьому випадку, є найбільш зухвалою формою непокори, яка в умовах ведення бойових дій унеможливлює виконання бойових завдань та підриває боєздатність військового підрозділу.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 відбув 2/3 строку покарання, за який своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів, що став на шлях виправлення, про, що свідчать наявні заохочення та позитивна характеристика, то колегія суддів зауважує, що дійсно, наведені захисником обставини, свідчать про те, що у поведінці засудженого ОСОБА_6 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак, такі обставини на переконання колегії суддів, не можуть бути безумовною підставою для задоволення клопотання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, ст.81 КК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 04 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала остаточна та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: