Справа № 741/518/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/181/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

14 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника - адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчого ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференцій із захисником та прокурором, апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Носівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою до підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Носівка Чернігівської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, непрацюючого, розлученого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 22 травня 2025 року включно, з визначенням розміру застави у вигляді 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Задовольняючи клопотання в частині визначення виду запобіжного заходу слідчий суддя вказав на існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що з урахуванням тяжкості можливого покарання в співставленні з характеризуючими даними та процесуальною поведінкою підозрюваного, дають підстави вважати, що жоден з інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді в частині визначення застави у вигляді 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб щодо ОСОБА_6 скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. За результатами апеляційного розгляду постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого в повному обсязі та визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу у вигляді 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Мотивує тим, що при вирішенні питання про визначення розміру застави, судом без будь-якого обґрунтування зазначено, що застава у виді 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. При цьому, жодним чином не вмотивовано чому клопотання сторони обвинувачення про визначення підозрюваному застави у виді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягає задоволенню та не взято до уваги, що підозрюваний тривалий час займався незаконним збутом наркотичних засобів, за що отримував грошові кошти та міг заощадити значну суму коштів, які не було вилучено, що дасть змогу безперешкодно внести передбачену законом заставу та продовжити і надалі збувати наркотичні засоби.

Вважає, що за вказаних обставин, рішення суду в цій часині не відповідає вимогам ч. 1 ст. 370 КПК України та є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим.

Визначення судом мінімального розміру застави не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі підозрюваного, не сприяє зміцненню законності та не захищає охоронювані в суспільстві правовідносини від кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та вважав за необхідне визначити інший більш суттєвий для підозрюваного розмір застави, який би міг забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, слідчого, який підтримав апеляційну скаргу прокурора, проте не заперечував, що підозрюваний прибуває на виклики, що у справі залишилося розсекретити матеріали НСРД і справа буде скерована на розгляд суду, підозрюваного та його захисника, які заперечували проти аргументів сторони обвинувачення, вважали, що обраний слідчим суддею розмір застави є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 та гарантією виконання ним покладених на нього обов`язків, при тому, що стороною обвинувачення не доведено необхідність у визначенні саме такого розміру, як про це йдеться в апеляційній скарзі, який є занадто завищеним та завідомо непомірним для підозрюваного, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Як убачається з подання слідчого та матеріалів провадження у провадженні СВ ВП №4 (м. Носівка) Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області перебувають матеріали об`єднаного кримінального провадження, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 січня 2025 року за №0000006, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України.

Органом досудового розслідування встановлена можлива причетність ОСОБА_6 до придбання не встановленої кількості наркотичного засобу канабісу у невстановлені час, місце та спосіб, який він став зберігати при собі з метою подальшого збуту.

10 березня 2025 року, близько 15 год., ОСОБА_6 , перебуваючи поряд зі своїм господарством, по АДРЕСА_2 , з корисливого мотиву, за грошові кошти в сумі 800 гривень, умисно збув ОСОБА_11 (особа зі зміненими анкетними даними), якого було залучено для проведення оперативної закупки наркотичних засобів, наркотичний засіб, обіг якого обмеженого канабіс, масою 5,644 г.

У порядку ст. 208 КПК України, 24 березня 2025 року о 17 год. 20 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення.

25 березня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні доводи свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

З матеріалів кримінального та судового проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання до восьми років позбавлення волі, отже розуміючи невідворотність та тяжкість можливого покарання підозрюваний може ухилитися від явки до слідчого та суду, оскільки немає міцних соціальних зв`язків та роботи, може незаконно впливати на свідків, достовірно знаючи їх місце проживання, а також на особу, яка залучалась до проведення оперативної закупки, внаслідок чого може завдати шкоду у кримінальному провадженні, продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення.

На даному етапі досудового розслідування, слідчий суддя прийшов до вірного висновку, що встановлені обставини дійсно викликають підозру в тому, що ОСОБА_6 дотримуватиметься належної процесуальної поведінки та утворюють реальні ризики, про які вказали як слідчий у своєму клопотанні, так і прокурор у судовому засіданні, з чим погодився слідчий суддя та погоджується колегія суддів.

Отже, як слідчим у поданні, так і слідчим суддею в ухвалі, правильно названі та враховані наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також вірно оцінені в сукупності усі обставини, на підставі яких був обраний запобіжний захід, особливо з врахуванням особи підозрюваного та його процесуальної поведінки, що узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини.

При цьому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями прокурора про те, що при визначенні підозрюваному розміру застави, слідчий суддя не дотримався вимог кримінального процесуального законодавства, визначивши розмір застави, який з огляду на тривалість злочинної діяльності, ОСОБА_6 може безперешкодно внести та продовжити свою злочинну діяльність.

Вказуючи на незаконність та необґрунтованість судового рішення, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, прокурор в апеляційній скарзі не зазначає, в чому ж полягають заявлені порушення з боку слідчого судді.

При цьому, вимагаючи від апеляційного суду визначення розміру застави який перевищує граничний розмір визначений законодавцем для тяжких злочинів, прокурором в апеляційній скарзі не наведено жодного обґрунтованого доводу для ухвалення такого рішення, відсутнє посилання на докази, якими сторона обвинувачення обґрунтовує таку необхідність. Разом з тим, міститься одне речення, викладене прокурором на обґрунтування своїх вимог, але яке свідчить лише про припущення прокурора.

Так, стверджуючи про тривалість злочинної діяльності, яку здійснював ОСОБА_6 , прокурор не надає доказів, яка б свідчила про тривалість такої діяльності, адже, відповідно до встановлених у кримінальному провадженні обставин та підозри, яку було вручено ОСОБА_6 , останній підозрюється у вчиненні одного епізоду збуту наркотичного засобу в незначному об`ємі, вчиненому під контролем оперативних працівників.

Щодо заощадження підозрюваним значної суми грошових коштів від зайняття незаконним збутом наркотичних засобів, прокурором також доказів надано не було і тому це твердження є припущенням та не може прийматися до уваги.

Більш того, за місцем проживання ОСОБА_6 був проведений обшук, під час якого значної суми грошових коштів виявлено не було, при тому, що орган досудового розслідування не був обмежений у можливостях перевірити наявність банківських рахунків у підозрюваного та в разі необхідності звернутися з клопотанням про накладення на них арешту. Однак такі відомості прокурором не надані, що вказує на відсутність значних заощаджень, про які вказує прокурор.

Надані стороною обвинувачення матеріали не містять доказів того, що на праві власності ОСОБА_6 належить дороговартісне майно, автомобіль тощо, а здогадки прокурора про можливі значні грошові заощадження, за відсутності документів, які б це підтверджували, не можуть враховуватись при визначенні розміру застави,

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, як про це вказує прокурор в апеляційній скарзі, вимагаючи від суду визначення такого розміру застави, який ОСОБА_6 об`єктивно уде позбавлений можливості сплатити, а відтак, не матиме реальної можливості скористатись визначеним йому альтернативним запобіжним заходом.

Пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, передбачено, що розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину - від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Отже, необґрунтованим є вказівка прокурора про те, що слідчий суддя визначив ОСОБА_6 розмір застави в мінімальних межах, визначених законодавцем, оскільки 40 розмірів прожиткового мінімуму, є середнім показником для особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

У той же час, норма ч. 5 ст. 182 КПК України надає можливість у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних відповідно.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини неодноразово висловлювалася думка про те, що розмір застави повинен встановлюватися головною мірою з урахуванням особи підсудного, належної йому власності, його стосунків з поручителями, іншими словами - з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі (Неймайстер проти Австрії, рішення від 27.06.1968 р.; Гафа проти Мальти, рішення від 22.05.2018).

13 січня 2022 року Європейський Суд ухвалив рішення в справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15), у якому зазначив, що застава має на меті передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду.

Застава це не менш слабкий запобіжний захід, як безпідставно вважає прокурор, а є альтернативним запобіжним заходом по відношенню до триманню під вартою. За тяжкістю ці запобіжні заходи рівні.

Обов`язок суду призначити такий розмір застави, щоб була забезпечена процесуальна поведінка особи, а людина вийшла на волю. Правосуддя не потребує, щоб людина чекала вироку під вартою, адже вина її ще не доведена.

Застава для особи не має бути надмірним тягарем і призвести до скрутного матеріального становища її та її родини, адже запобіжний захід та визначення розміру заставу не має ототожнюватися з призначенням покарання. На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя не має карати особу, вина якої ще не доведена, а має виконувати лише контролюючу функцію та може обмежити особу у певних правах, при цьому обґрунтовуючи кожне конкретне обмеження.

На даному етапі, застава має лише забезпечити виконання особою (підозрюваним, обвинуваченим) процесуальних обов`язків на час досудового розслідування чи судового розгляду.

Вимагаючи визначити розмір застави в 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 605 600 гривень, прокурор ні в апеляційній скарзі, ні в судовому засіданні не наводить обґрунтованих підстав для прийняття такого рішення, окрім посилання на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , а також висловлюючи припущення про тривалість його злочинної діяльності та значні грошові заощадження.

При цьому, обставини вчинення кримінального правопорушення, ризики можливої неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та тяжкість можливого покарання були враховані слідчим суддею, у зв`язку з чим і було прийнято рішення про призначення застави в межах, визначених законодавцем для осіб, які підозрюються у вчиненні тяжкого злочину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 не працює, є особою з інвалідністю другої групи, за місце проживання характеризується формально позитивно, його судимість є погашеною та він вважається не судимим, підозрюється у вчиненні одного епізоду збуту наркотичного засобу, вчиненого під контролем правоохоронних органів.

Отже, запропонований прокурором розмір застави є надмірним, більше ніж у два рази перевищує максимально визначений законодавцем розмір застави, при тому, що стороною обвинувачення така вимога не обґрунтована та не підтверджена належними доказами. Можливість підозрюваного сплатити визначений слідчим суддею розмір застави не може бути критерієм для визначення йому такого надмірного розміру застави, який він завідомо не спроможний сплатити.

Більш того, як на слідчого суддю покладається обов`язок враховувати тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого підозрюється особа, її майновий стан та інші обставини, так і на сторону обвинувачення покладається обов`язок доводити всі вимоги, які вона ставить перед слідчим суддею, судом при зверненні з відповідним клопотанням, чого у даній справі виконано не було.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Носівського районного суду Чернігівської області від 26 березня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14