Справа № 297/4870/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000732 від 08.10.2024 року, яке поступило з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньо-технічною освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 122 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 21024 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_4 , знаходячись на території автостанції м. Берегове, розташованої о вул. Мужайській, 52, у м. Берегове, Закарпатської області, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_5 один удар кулаком в область щелепи зліва, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у виді закритої щелепно-лицевої травми у вигляді трансорбітального перелому верхньої щелепи зліва відламкового множинного перелому лівої виличної кістки, відламкового перелому вінцевого відростку нижньої щелепи зліва, а також травматичної припухлості лівої частини обличчя з синцем в лівій навколо очей області, які згідно висновку судово-медичного експерта №87/Б від 28.10.2024 року, відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили розлад здоров`я.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнав повністю та пояснив, що самостійно виховує онука, який навчається у коледжі м. Мукачево. Так, зі слів онука він дізнався, що під час однієї з поїздок, водій автобуса ОСОБА_5 повів себе грубо із його онуком. Тоді, зранку 07 жовтня 2024 року він випадково побачив біля лікарні м. Берегове автобус, яким керував водій, що образив його онука. Так, він, ОСОБА_4 , направився на автовокзал м. Берегове для з`ясування обставин конфлікту водія з його онуком. Однак, підійшовши до нього з лівого боку вдарив лівою рукою ОСОБА_5 по обличчю, сам не розуміючи для чого це зробив. Після того, як завдав йому удар, він поїхав з автовокзалу. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що допоміг фінансово потерпілому ОСОБА_5 у лікуванні, щиро розкаявся у вчиненому.

Потерпілий ОСОБА_5 подав заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій до обвинуваченого не має.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений, потерпілий та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись дослідженням письмових доказів, допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які його характеризують.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, слід визнати щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлені.

По місцю проживання обвинувачений ОСОБА_4 характеризується позитивно, до адміністративної відповідальності адміністративною комісією міської ради не притягався, від мешканців міста та сусідів скарг та нарікань до міської ради на ОСОБА_4 не надходило.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб. Якщо суд дійде висновку про можливість призначення ОСОБА_4 покарання не пов`язаного з позбавленням волі, орган пробації вважає за доцільне, з метою виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень у майбутньому, застосувати заходи нагляду, соціально-виховні заходи, які можуть вплинути на фактор ризику та знизити ризик повторного кримінального злочину.

Згідно довідки КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «ОБЛАСНИЙ ЗАКЛАД З НАДАННЯ ПСИХІАТРИЧНОЇ ДОПОМОГИ ОСОБА_6 » ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСНОЇ РАДИ, ОСОБА_4 за медичною допомогою до лікаря-психіатра поліклінічного відділення не звертався.

Згідно довідки КОМУНАЛЬНОГО НЕКОМЕРЦІЙНОГО ПІДПРИЄМСТВА «БЕРЕГІВСЬКА ЛІКАРНЯ ІМЕНІ БЕРТОЛОНА ЛІННЕРА БЕРЕГІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ» ОСОБА_4 на диспансерному обліку у лікаря-нарколога поліклінічного відділення з 25.07.2016 року, на обліку у лікаря-фтизіатра поліклінічного відділення не перебуває.

На думку суду обвинуваченого ОСОБА_4 слід визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 12 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

В судових дебатах прокурор просив призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді 2 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2, ч. 1 ст. 76 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 погодився із позицією прокурора.

Виходячи з того, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив нетяжкий злочин, щиро розкаявся, врахувавши особу винного, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе його виправлення без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України слід звільнити його від відбування основного покарання з покладанням на нього обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

В порядку ст. 100 КПК України, речові докази: оптичний диск марки «Patron» DVD-R, розміром 4,7 Gb Date, на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження автовокзалу, який знаходиться за адресою: м. Берегове, вул. Мужайська, 52, Закарпатської області, який зберігається при матеріалах кримінального провадження, слід зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи у даному кримінальному провадженні відсутні.

Викривач у кримінальному провадженні відсутній.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року не вчинить нового злочину, поклавши на нього обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

В порядку ст. 100 КПК України, речові докази: оптичний диск марки «Patron» DVD-R, розміром 4,7 Gb Date, на якому знаходиться відеозапис з камер відеоспостереження автовокзалу, який знаходиться за адресою: м. Берегове, вул. Мужайська, 52, Закарпатської області, який зберігається при матеріалах кримінального провадження зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом усього часу його зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_7