Cправа №491/140/25
Провадження №1-кп/505/626/2025
УХВАЛА

Іменем України

04.03.2025 м. Подільськ

Котовський міськрайонний суд Одеської області у складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Подільську Одеської області в режимі відеоконференції за допомогою системи ВКЗ з авторизованим користувачем - прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 , клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Долинське Ананьївського району Одеської області, на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовця за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України не маючого судимості,

-за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.4 ч.2 ст.115 КК України, у кримінальному провадженні за №-0000367 від 06.10.2024, -

В С Т А Н О В И В:

03.03.2025 до Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №-0000367 від 06.10.2024, відносно ОСОБА_7 за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.4 ч.2 ст.115 КК України.

03.03.2025 ухвалою колегії суддів вказане кримінальне провадження призначене до підготовчого судового засідання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор в силу існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, просив суд продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів, без визначення застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення заявленого прокурором клопотання.

Захисник ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення заявленого прокурором клопотання, натомість просила обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпіла ОСОБА_8 не заперечувала проти клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів, заслухавши думку учасників підготовчого судового розгляду, вивчивши клопотання прокурора та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, в своєму клопотанні прокурор зазначає, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією на посаді стрільця снайпера 2-го відділення 3-го механізованого взводу 4-ої механізованої роти НОМЕР_2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст.65 Конституції України, ст.ст. 9,11,16,127-130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст.14 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 06 жовтня 2024 року приблизно о 14 годині 00 хвилині, більш точний час слідством не встановлений, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на подвір`ї належного йому домоволодіння АДРЕСА_1 , вступив у сварку зі своєю співмешканкою ОСОБА_8 .

Під час сварки у ОСОБА_7 , з мотиву особистої неприязні виник прямий умисел на заподіяння смерті ОСОБА_8 способом нанесення несумісних з життям тілесних ушкоджень шляхом підпалу останньої та спричинення їй особливих страждань.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_7 наказав своїй співмешканці ОСОБА_8 зайти до спальної кімнати будинку за вищевказаною адресою, що остання і зробила, а сам в цей час взяв з подвір`я домоволодіння пластикову пляшку, заповнену бензином та зайшов до спальної кімнати будинку де перебувала ОСОБА_8 .

Далі, того ж дня, 06.10.2024, приблизно о 14:00 годині, ОСОБА_7 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, керуючись прямим умислом, з метою протиправного заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді смерті останньої та бажаючи їх настання, шляхом спричинення їй особливих страждань та несумісних з життям тілесних ушкоджень, знаходячись у спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 , відкривши пляшку, обілляв вищевказаною рідиною бензину голову та передню частину тулубу ОСОБА_8 , після чого, шляхом занесення джерела запалювання ззовні, за допомогою запальнички запалив одяг на її тілі, внаслідок чого одяг на тілі останньої почав горіти.

Проте, виконавши усі необхідні дії для доведення до кінця свого протиправного умислу, спрямованого на умисне вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_7 свій умисел до кінця не довів, з причин, що не залежали від його волі, оскільки ОСОБА_8 з метою самозбереження, перебуваючи у небезпечному для життя стані, охоплена вогнем, вибігла на вулицю та самостійно погасила на собі полум`я та їй було надано своєчасну медичну допомогу.

Таким чином, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді: термічної травми, опіку полум`ям I-IIА-III ст. 30 % (обличчя, голова, шия, тулуб, обидві нижні та обидві верхні кінцівки); опіків шкіри повік і кон`юнктиви I ступеню; опіку дихальних шляхів I ступеню; середньої важкості опікового шоку. Вказані, спричинені ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження (термічна травма, опік полум`ям I-IIА-III ст. 30 % (обличчя, голова, шия, тулуб, обидві нижні та обидві верхні кінцівки); опіки шкіри повік і кон`юнктиви I ступеню; опік дихальних шляхів I ступеню; середньої важкості опіковий шок), заподіяні одночасно, по одному механізму, складають єдиний морфологічний комплекс ушкоджень, і тому оцінюються разом, та згідно п. 2.1.1 (а), п. 2.1.2, 2.1.3 (р) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 від 17.01.1995 Міністерства охорони здоров`я України відносяться до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.4 ч.2 ст.115 КК України, що кваліфікується, як закінчений замах на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчинене з особливою жорстокістю, де особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 08.10.2024 відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з поміщенням його до гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України.

Ухвалою слідчого судді Любашівського районного суду Одеської області від 03.01.2025 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21 години 57 хвилини 04 березня 2025 року.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Разом з цим, під час проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, органом досудового розслідування встановлені ризики передбачені ст.177 КПК України, які на даний час продовжують існувати, що свідчать про необхідність продовження застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватись від суду, оскільки ОСОБА_7 з місця скоєного злочину зник, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічним позбавленням волі, тому є підстави вважати, що обвинувачений, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні злочину, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може вдатися до спроб переховуватися від суду. Крім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину.

Ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків, потерпілого, оскільки обвинуваченому відомі їх анкетні дані та місця проживання, та яких на теперішній час допитано лише на стадії досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні, однак під впливом підозрюваного, внаслідок психологічного тиску шляхом погроз або вмовляння, можуть змінити показання, або ухилятись від з`явлення для давання показань. Крім того, зазначене кримінальне правопорушення пов`язано із домашнім насильством, на момент кримінального правопорушення ОСОБА_7 проживав разом із потерпілою, перебував із нею у близьких, фактичних шлюбних відносинах, яка на теперішній час проживає на одній вулиці з місцем проживання ОСОБА_7 . Слід враховувати, що ризик незаконного впливу на потерпілого і свідків (пункт 3 частини 1 статті 177 КПК) існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Це твердження є справедливим виключно у разі, коли: (1) відповідні свідки допитані стороною обвинувачення; (2) обвинувачений знає про таких свідків; (3) їх показання є цінними саме для позиції сторони обвинувачення.

Ризик, передбачений п.4 ч.1 ст.177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема умисно не з`являючись, або невчасно з`являючись без поважних причин у судові засідання, для проведення процесуальних дій, з метою затягування судового розгляду.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України - вчинити інше кримінальне правопорушення. Так, встановлено, що ОСОБА_7 за місцем проживання та проходження служби характеризується незадовільно, тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, вказує на стійку антисоціальну спрямованість особистості, яка його вчинила та можливість повторюваності протиправної поведінки, у тому числі з метою продовження протиправної діяльності або ухилення від кримінальної відповідальності.

Згідно з п.3 ст.5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення від судового розгляду. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду. При цьому, відповідно практики Суду, висновки про ступінь ризиків та неможливість запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного /обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зав`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухилення від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх судових засідань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зав`язків).

Разом з цим, у справі «І.А. проти Франції» №1/1998/904/1116 від 23.09.1998 року Суд вказує, що національний суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, у справі «Лабіта проти Італії» №26772/95 від 06.04.2000 року Суд також нагадує, що існування розумної підозри, що заарештована особа вчинила правопорушення, є умовою sine qua non (те, без чого неможливо) для тривалого тримання під вартою, але через деякий час ця умова перестає бути достатньою. У таких випадках Суд повинен встановити, чи інші підстави, наведені судовими органами, виправдовують подальше позбавлення свободи. У разі «відповідності» і «достатності» таких підстав Суд має також з`ясувати, чи компетентні національні органи виявили «особливу ретельність» у здійсненні провадження.

Зокрема, в справі «Білуха проти України» №33949/02 від 09.11.2006 Європейський суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись у світлі обставин справи та з огляду на наступні критерії: складність справи, поведінка підозрюваного та відповідних органів влади та ін. Також Суд зазначає, що тільки ті затримки, які сталися з вини держави (правоохоронних органів), можуть виправдати висновок стосовно недотримання вимоги «розумного строку» (п.п.61, 64).

Метою застосування запобіжного заходу є, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, в тому числі, забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, в тому числі, переховуватися від органів досудового розслідування та (або) суду.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.183 КПК України - запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

ОСОБА_7 обвинувачується саме у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому колегією суддів враховується тяжкість злочину, що інкримінується обвинуваченому та термін покарання, який може бути призначено останньому в разі доведення його вини, що може бути підставою для наявності у обвинуваченого наміру переховуватись від суду.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що прокурором доведено необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання ним покладеного на нього процесуального обов`язку по явці до суду, а тому клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Згідно із положеннями ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Однак, ч.4 ст.183 КПК України встановлено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи наведене, колегією суддів не визначається в даному випадку розмір застави.

Колегія суддів враховує, що запобіжний захід обвинуваченому доцільно продовжити у виді тримання від вартою строком на 60 днів, з метою забезпечення його належної поведінки під час розгляду справи, виконання ним процесуальних обов`язків, запобіганню уникненню правосуддя.

Керуючись ст.ст.24, 177, 178, 182, 183, 194, 314, 369 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_5 про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15, п.4 ч.2 ст.115 КК України, - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з поміщенням його до гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали становить 60 (шістдесят) днів, тобто до 02.05.2025 включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження та направити до гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів до Одеського апеляційного суду, а особам, які перебувають під вартою, - в той же строк з моменту вручення їм копії судового рішення.

Суддя-доповідач ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3