Провадження № 1-кс/761/818/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві клопотання слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України поданого у кримінальному провадженні № 0001024 від 31 жовтня 2024 року

У С Т А Н О В И В:

Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001024 від 31.10.2024 за підозрою громадянина російської федерації ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Матеріали кримінального провадження №0001024 постановою прокурора від 31.10.2024 виділені із кримінального провадження № 0000130 від 02.04.2022.

22.10.2024 слідчим у кримінальному провадженні № 0000130 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Так, в повідомленні про підозру викладено наступне.

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією російської федерації проти України та окупацією частини території України.

У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент рф оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення збройних сил рф, інших збройних формувань рф та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою рф, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Статтею 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими від 12.08.1949, ратифікованої Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 03.07.1954 (далі за текстом - Конвенція), передбачено, що військовополоненими є особи, які потрапили в полон до супротивника й належать, серед іншого, до особового складу збройних сил сторони конфлікту.

Згідно зі ст. 5 Конвенції вона застосовується до осіб, визначених статтею 4, з моменту, коли вони підпадають під владу супротивника, до їхнього остаточного звільнення та репатріації.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 18.08.1989 (далі за текстом - Додатковий протокол) Збройні сили сторони, що перебуває в конфлікті, складаються з усіх організованих збройних сил, груп і підрозділів, що перебувають під командуванням особи, відповідальної перед цією стороною за поведінку своїх підлеглих, навіть якщо ця сторона представлена урядом чи властями, не визнаними супротивною стороною. Такі збройні сили підпорядковані внутрішній дисциплінарній системі, яка, поряд з іншим, забезпечує додержання норм міжнародного права, застосовуваних у період збройних конфліктів. Особи, які входять до складу збройних сил сторони, що перебуває в конфлікті (крім медичного і духовного персоналу), є комбатантами, тобто вони мають право брати безпосередню участь у воєнних діях.

Згідно з ч. 1 ст. 44 Додаткового протоколу будь-який комбатант, як це визначено у статті 43, який потрапляє під владу супротивної сторони, є військовополоненим.

Відповідно до вимог ст. 99 Конвенції жодного військовополоненого не можна передавати до суду або засуджувати за дію, яка не заборонена законодавством держави, що тримає в полоні, або міжнародним правом, чинним на момент здійснення цієї дії.

Статтею 129 Конвенції передбачено, що Високі Договірні Сторони зобов`язуються приймати будь-які законодавчі акти, необхідні для встановлення ефективних кримінальних покарань для осіб, які вчиняють або віддають накази вчиняти будь-які із серйозних порушень цієї Конвенції, визначених у наступній статті.

Відповідно до ст. 130 Конвенції серйозними порушеннями, про які йдеться в попередній статті, є ті, що пов`язані з будь-яким з таких діянь, якщо їх учинено проти осіб або майна, які користуються захистом цієї Конвенції, зокрема, умисне позбавлення його прав на справедливе та належне судове розслідування, передбачених цією Конвенцією.

При цьому, Конвенція і Додатковий протокол є обов`язковими для виконання як на території Російської Федерації, так і на тимчасово окупованій РФ частині території України, над якою вона здійснює ефективний контроль, оскільки вони були ратифіковані рішеннями компетентних органів влади Союзу Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є Російська Федерація, а саме Указом Президії Верховної Ради СРСР від 17.04.1954 та Постановою Верховної Ради СРСР від 04.08.1989 відповідно.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан (строк дії якого надалі неодноразово продовжувався) та доручено військовому командуванню, зокрема, Національної гвардії України разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Наказом т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 від 17.07.2023 №178мтд солдата ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, зараховано до списків особового складу військової частини та призначено на посаду водія інженерно-позиційного відділення інженерно-саперного взводу 6-го батальйону спеціального призначення в/ч НОМЕР_1 .

На підставі наказу т.в.о. командира в/ч НОМЕР_1 від 29.09.2023 №245мтд солдата ОСОБА_6 з 01.10.2023 відряджено до оперативно-тактичного угрупування військ « ІНФОРМАЦІЯ_4 » оперативно-стратегічного угрупування військ «ІНФОРМАЦІЯ_11» для виконання бойового завдання.

У період з 07 год 35 хв до 07 год 50 хв 23.12.2023 військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 , солдат ОСОБА_6 брав безпосередню участь у стримуванні збройної агресії російської федерації, виконуючи бойове завдання на території Серебрянського лісництва, у районі населеного пункту Діброва Сєвєродонецького району Луганської області, потрапив у полон до супротивника та відповідно до ст. ст. 4, 5 Конвенції набув статус військовополоненого.

У подальшому, невстановленими співробітниками слідчого комітету рф стосовно ОСОБА_6 , який набув статусу військовополоненого, порушено кримінальну справу та останньому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ст.205.3 та ч.2 ст.205.5 КК рф, тобто у проходженні навчання з метою здійснення терористичної діяльності та участі в діяльності організації, яка у відповідності до законодавства російської федерації визнана терористичною.

За результатами досудового розслідування вказаної кримінальної справи невстановленими співробітниками ск рф складено і підписано обвинувальний висновок, який затверджено невстановленими співробітниками прокуратури рф, та кримінальну справу направлено до Південного окружного військового суду рф для розгляду.

20.03.2024 вищезазначена кримінальна справа надійшла до суду, де 21.03.2024 об 11 год 14 хв її зареєстровано за № 1-220/2024.

22.03.2024 об 11 год 15 хв кримінальну справу за обвинуваченням ОСОБА_6 передано для розгляду судді ОСОБА_5 .

За наслідками судового розгляду, у період з 11 год 00 хв до 14 год 38 хв 03.05.2024 суддя ОСОБА_5 , діючи умисно, перебуваючи в приміщенні Південного окружного військового суду рф за адресою: вул. Мечникова, 75Б, м. Ростов-на-Дону, російська федерація, грубо порушуючи вимоги ст. ст. 99, 130 Конвенції та ст. 43 Додаткового протоколу, постановив іменем рф незаконний вирок у справі № 1-220/2024, яким визнав винуватим та засудив за фактичну участь у міжнародному збройному конфлікті водія інженерно-позиційного відділення інженерно-саперного взводу 6-го батальйону спеціального призначення військової частини НОМЕР_1 , солдата ОСОБА_6 , який мав право брати безпосередню участь у воєнних діях, і призначив йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 18 (вісімнадцять) років, позбавивши останнього його прав на справедливе та належне судове розслідування.

Ухвалою Апеляційного військового суду російської федерації від 12.08.2024 зазначений вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_5 підозрюється у порушенні законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України.

Через неможливість вручення повідомлення про підозру у день складення у зв`язку із перебуванням вищезазначеної особи на території російської федерації, ОСОБА_5 24.10.2024 повідомлено про підозру відповідно до вимог ч. 3 ст. 111, ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України шляхом публікації письмового повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Крім того, в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 як підозрюваного до слідчого Головного слідчого управління Служби безпеки України на 10 год 00 хв 29.10.2024, 30.10.2024 та 31.10.2024.

Водночас, згідно з абз. 3 ч. 8 ст. 135 КПК України, копії повідомлення про підозру, повісток про виклик та інших матеріалів 24.10.2024 вручено під розписку захиснику підозрюваного - адвокату ОСОБА_4 .

Також, 24.10.2024 повідомлення про підозру разом із вищевказаними повістками про виклик надіслано електронною поштою за місцем роботи ОСОБА_5 на офіційну електронну адресу Південного окружного військового суду рф: ІНФОРМАЦІЯ_5

Таким чином, ОСОБА_5 у відповідності до вимог кримінального процесуального законодавства набув статусу підозрюваного та вважається належним чином повідомленим про виклики до слідчого для проведення слідчих (процесуальних) дій.

Разом із цим, у визначені у повістках дати та час ОСОБА_5 до органу досудового розслідування безпідставно не прибув, про причини неявки слідчому не повідомив.

Як наслідок, у зв`язку із переховуванням підозрюваного від органів досудового розслідування з метою ухилення від кримінальної відповідальності, останнього 31.10.2024 оголошено в міжнародний розшук, проведення якого доручено оперативному підрозділу ДЗНД СБ України.

До слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва надійшло клопотання слідчого ГСУ СБ України про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, просив обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечувала щодо задоволення клопотання.

З`ясувавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя зазначає наступне.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення обґрунтовано підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Так, дослідженням в судовому засіданні матеріалів, долучених до клопотання встановлено наступне.

03 травня 2024 року суддею Південного (рос. мова Южного) окружного військового суду російської федерації, який розташований в м. Ростов-на-Дону рф, ОСОБА_5 постановлено вирок (справа № 1-220/2024), яким громадянин України ОСОБА_6 засуджений за ст.205.3, ч.2 ст.205.5 кк рф до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 18 (вісімнадцять) років, зараховано у строк відбування покарання час його затримання з 23 грудня 2023 року.

Вказаний вирок місять посилання на те, що під час судового розгляду встановлено наступне.

В період з 17 липня 2023 року по 23 грудня 2023 року ОСОБА_6 на території України брав участь в діяльності терористичної організації ІНФОРМАЦІЯ_12»), яке рішенням верховного суду російської федерації від 02.08.2022 визнано терористичною організацією, та брав особисту участь у бойових зіткненнях з військовослужбовцями збройних сил рф до затримання 23.12.2023 на території Серебрянського лісництва Кремінського району «ЛНР».

Відповідно до інформації, яка міститься в мережі «Інтернет», а саме в інформаційно-телекомунікаційній системі «Яндекс», ІНФОРМАЦІЯ_13 діє на території України з травня 2013 року по даний час, а з початку 2023 року має назву НОМЕР_2 бригада спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у складі військової частини № НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Учасники вказаної терористичної організації ведуть бойові дії з метою зміни політичного курсу урядів «ДНР» та «ЛНР», спрямованого на приєднання до рф, а з 24.02.2022 беруть участь в бойових діях проти збройних сил рф, які проводять СВО на територіях «ДНР» та «ЛНР».

Документально підтверджено, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 17.07.2023 №178мтд ОСОБА_6 був зарахований до особового складу в/ч НОМЕР_1 та призначений на посаду водія інженерно-позиційного відділення інженерно-саперного взводу 6-го батальйону спеціального призначення, а після цього у складі ІНФОРМАЦІЯ_13 брав участь у бойових діях з збройними силами рф. Зазначені обставини зафіксовані чисельними фотографіями та відеозаписами, зображення на яких яких підтверджують причетність ОСОБА_6 до ІНФОРМАЦІЯ_13.

У вироку наведено обґрунтування того, що входження ІНФОРМАЦІЯ_13 у склад Збройних сил України, а відповідно наявність у ОСОБА_6 статусу військовослужбовця, не звільняє його від кримінальної відповідальності з урахуванням особистої участі у складі зазначеної терористичної організації.

Ухвалою судової колегії у кримінальних справах апеляційного військового суду (московська область) від 12.08.2024 залишено без змін вирок від 03.05.2024 у відношенні громадянина України ОСОБА_6 , якого засуджено за ч.2, ч.3 ст.205 кк рф.

В ухвалі, крім іншого, вказано, що доводи захисту про те, що засуджений ОСОБА_6 не підлягає кримінальній відповідальності за злочини терористичної спрямованості, оскільки є громадянином України та військовослужбовцем, якого взято у полон, є неспроможними. В обґрунтування вказаного висновку зазначено, що: по-перше, оскільки ОСОБА_6 визнаний винний та засуджений за вчинення злочинних дій під час участі в діяльності терористичної організації, то до нього відсутні підстави застосування міжнародного законодавства щодо військовополонених; по-друге, російська федерація не знаходиться у стані війни, а засуджений є саме затриманим, а не взятим у полон громадянином України, який вчинив злочини терористичної спрямованості на території російської федерації.

Слідчий суддя вважає, що судовими установами російської федерації проігноровано не тільки всесвітньо загальновідомі обставини щодо збройної агресії російської федерації проти України та окупації частини території України, а також документально підтверджені наступні фактичні.

Відповідно до наказу МВС від 23.05.2014 №504 та наказу ГУ МВС України в Київській області від 28.05.2014 № 1031 був створений батальйон патрульної служби міліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_14

Наказом ГУ МВС України в Київській області від 23.06.2014 №1223 оголошено наказ МВС від 18.06.2014 №585, яким батальйон патрульної служби міліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_15 реорганізовано в батальйон патрульної служби міліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_16.

26.09.2014 наказом ГУ МВС України в Київській області за №2062 оголошено наказ МВС від 18.09.2014 №965, яким БПСМОП ІНФОРМАЦІЯ_16 реорганізовано в полк патрульної служби міліції особливого призначення ІНФОРМАЦІЯ_16.

Відповідно до наказу МВС від 10.11.2014 №1197 БПСМОП ІНФОРМАЦІЯ_16 включено до складу Національної гвардії України. Згідно із наказом командувача Національної гвардії України від 05.12.2014 № 481 ППСМОП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » включено до штату ІНФОРМАЦІЯ_7 (військова частина НОМЕР_1 ) як окремий загін спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 » - штатний підрозділ військової частини.

У відповідності до наказу МВС №478 від 11.06.2019 року НОМЕР_4 полк оперативного призначення Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) перейменовано у ІНФОРМАЦІЯ_8 (військова частина НОМЕР_1 ). Згідно з наказом МВС від 12.11.2020 №801 зазначеній бригаді присвоєно почесне найменування «ІНФОРМАЦІЯ_17».

Наказом МВС №177 від 10.03.2023 року ІНФОРМАЦІЯ_9 перейменовано в 12 ударно-штурмову бригаду « ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до наказу МВС №203 від 15.03.2023 року 12 ударно-штурмову бригаду « ІНФОРМАЦІЯ_6 перейменовано в бригаду спеціального призначення « ІНФОРМАЦІЯ_6 » Національної гвардії України.

Таким чином, наведене беззаперечно підтверджує статус військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 Національної гвардії України ОСОБА_6 , як військовополоненого, а відповідно на якого розповсюджуються дії норм міжнародного права.

Згідно із ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Крім того, ст. 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зав`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення. Термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Дослідивши надані матеріали слідчий суддя бере до уваги документи, що підтверджують ймовірну причетність ОСОБА_5 до інкримінованого йому кримінального правопорушення і такі є переконливими для слідчого судді.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, то слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому у йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

За змістом ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочинів, передбачених, у тому числі ст. 438 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Вирішуючи подане клопотання слідчий суддя враховує зазначений припис, а також що кримінальне правопорушення у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є особливо тяжким злочином.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно з ч. 4 ст. 197 КПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_5 , який переховується від органів досудового розслідування та суду за межами території України, що підтверджено постановою слідчого про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_5 , яка спрямована для виконання до компетентного органу, з метою ухилення від кримінальної відповідальності, та зважаючи на необхідність виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, або вчинити інше кримінальне правопорушення, а також зважаючи на доведеність прокурором наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, вважаю за необхідне застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Відтак, суд вважає, що на даний час з урахуванням обставин, які інкримінуються ОСОБА_5 відсутні підстави для визначення розміру застави.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Обрати підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який народився в м. Уссурійськ, Приморський край, російська федерація, адреса проживання: АДРЕСА_1 , російська федерація, громадянину російської федерації, судді Південного окружного військового суду російської федерації, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без зазначення строку дії ухвали та без визначення розміру застави у кримінальному провадженні № 0001024 від 31 жовтня 2024 року.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя ОСОБА_1