Провадження № 1-кс/202/8417/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , представника володільця майна ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000164 від 25.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання, в якому прокурор просить накласти арешт на автомобіль «OPEL ZAFIRA» р.н. НОМЕР_1 , з обов`язковим позбавленням прав на відчуження, розпорядження та користування.

Клопотання вмотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 24.11.2024 приблизно о 19.15 в Нижньодніпровському районі міста Дніпра, водій ОСОБА_5 , керуючи автомобілем «OPEL ZAFIRA» р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Сонячній Набережній в напрямку проспекту Слобожанського, під час руху, в районі будинку № 96 по вул. Сонячній Набережній, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вул. Сонячної Набережної у невстановленому місці, зліва направо, за напрямком руху автомобіля.

Внаслідок ДТП пішоходу спричинені тілесні ушкодження.

24 листопада 2024 року в ході проведення огляду місця пригоди вилучено автомобіль «OPEL ZAFIRA» р.н. НОМЕР_1 . Власник: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мешкає: АДРЕСА_1 . Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу: НОМЕР_2 , та направлено для зберігання на майданчик тимчасового тримання ТЗ ГУНП в Дніпропетровській області, за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

25 листопада 2024 року відомості про кримінальне правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000164 з правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 1 ст. 286 КК України.

25 листопада 2024 року автомобіль «OPEL ZAFIRA» р.н. НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Прокурор вказує, що наразі виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку з чим прокурор звернувся до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином.

Представник володільця майна в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання. Пояснив, що автомобіль, вилучений у ОСОБА_5 , вже оглянутий слідчим. Інший учасник події ОСОБА_6 , заявив про відсутність претензій до ОСОБА_5 , відмовився від статусу потерпілого, участі у слідчих діях, проходження СМЕ та підтвердив це письмово. Крім того, вилучення майна порушує право власності, закріплене ст. 41 Конституції України. Втручання державних органів не є пропорційним і не забезпечує справедливого балансу між суспільними інтересами та правами власника, як зазначено в практиці ЄСПЛ. До того, ж ОСОБА_5 є інвалідом третьої групи довічно, офіційно працевлаштований, а тому авто йому необхідне для забезпечення життєвих потреб, у зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на автомобіль.

Вислухавши представника володільця майна, вивчивши клопотання, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, в слідчим суддею встановлено, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені за №0000164 від 25.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця ДТП - 24.11.2024 року автомобіль марки «OPEL ZAFIRA» р.н. НОМЕР_1 , був вилучений та доставлений на забезпечення відповідального зберігання речового доказу на територію спеціального майданчика для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, 22.

Постановою слідчого від 25.11.2024 вищевказане майно було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно із ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що прокурор просить арештувати майно з метою забезпечення збереження речових доказів, в порядку, визначеному п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Разом з тим, зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України, якою визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

У судовому засіданні слідчим суддею було встановлено, що автомобіль Opel Zafira (д/н НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 ), вилучений у ОСОБА_5 має для справи значення речового доказу, тому що із використанням цього автомобілю сталася ДТП та його збереження, як речового доказу ,має значення для кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання слідчий суддя виходить із положень п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України , відповідно до яких, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_7 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Тому, слідчий суддя вважає , що клопотання підлягає частковому задоволенню в частині накладення арешту на транспортний засіб.

Як зазначалось ,в ході розгляду клопотання було встановлено, що транспортний засіб вже оглянутий слідчим та автомобіль визнаний речовим доказом.

Власник майна ОСОБА_8 є інвалідом, але працює. При цьому він працює в місті, а проживає за межами міста і використовує автомобіль для поїздки на роботу, а також для задоволення побутових проблем себе та сім`ї, тому такий спосіб арешту майна про який просить прокурор, а саме заборона користуватись та володіти транспортним засобом , стане не пропорційно обтяжливим для власника майна , що суперечить принципу пропорційності втручання в право власності, закріпленому в ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Також слідчий суддя враховує думку особи - учасника ДТП, ОСОБА_6 , який в своїй заяві до суду зазначив, що не має претензій до ОСОБА_5 , не вважає себе потерпілим, відмовився від участі у слідчих діях, проходження судово-медичної експертизи та надання будь-яких свідчень, та заявив про прохання повернути автомобіль ОСОБА_5 .

На думку слідчого судді, накладення заборони користування транспортним засобом в даному випадку буде явно непропорційним, неспіврозмірним, нерозумним та покладе надмірний тягар на власника цього майна.

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності особи, слідчий суддя приходить до висновку, що необхідно накласти арешт, заборонивши лише розпорядження вищевказаним транспортним засобом.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а отже після усунення обставин, які були підставою для накладення арешту, зокрема проведення експертизи, власник майна має право звернутися до суду з клопотанням про скасування арешту майна, чи надати докази належності вказаного майна іншим особам тощо, що буде оцінено вже під час іншої процедури, передбаченої законом, задля можливості визначення, можливо, іншого менш обтяжливого способу забезпечення доказів чи визначеного способу арешту майна.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль марки Opel Zafira, р.н. НОМЕР_1 .

Заборонити розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно передати на відповідальне зберігання власнику.

В іншій частині клопотання відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1