Справа №463/989/25
Провадження №1-кс/463/1110/25
УХВАЛА

слідчого судді

03 лютого 2025 року місто Львів

Cлідча суддя Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові,

встановила:

до Личаківського районного суду м. Львова надійшла скарга ОСОБА_4 , якою просить визнати бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР у м. Львові, яка полягає у невиконанні ухвали суду в справі № 463/383/25 (1-кс/463/595/25) від 21.01.2025 року протиправною, призначити покарання за невиконання рішення відповідно до ст. 382 КК України, зобовязати слідчих у кримінальному провадженні за № 0001677 від 22.05.2024 року виконати ухвалу суду від 21.01.2025 року.

В обґрунтування поданої скарги покликалася на те, що у провадженні ТУ ДБР у м. Львові перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001677 від 22.05.2024 року за заявою ОСОБА_3 про вчинення кримінального правопорушення. По відношенню до неї та її доньки було застосовано протиправні дії, якими їм було завдано психологічної та моральної шкоди. 16.01.2025 року нею подано скаргу до суду на постанову про відмову у визнанні її потерпілою у даному кримінальному провадженні. 21.01.2025 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова постановлено Скасувати постанову старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, зобов`язати старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, зобов`язати старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 07.01.2025 року про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та про виклик на допит у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024, з прийняттям процесуального рішення про задоволення або відмову в задоволенні такого та з подальшим обов`язковим інформуванням особи, яка подала таке клопотання, про результати розгляду клопотання. 27.01.2025 року нею подано до ТУ ДБР у м. Львові заяву на виконання ухвали суду від 21.01.2025 року, до якою долучено копію згаданої ухвали. Проте станом на день подачі скарги до суду така ухвала залишається невиконаною.

Скаржниця ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги скарги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Крім цього у судовому засіданні подала клопотання про винесення рішення адміністративного правопорушення за статтею 185-3 КУпАП, яким просила у звязку з неявкою в судове засідання уповноважений осіб ТУ ДБР у м. Львові без поважної причини, ініціювати провадження у справі про адміністративне правопорушення, оскільки недотримання цих правил є проявом неповаги до суду.

Представник Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, клопотань про розгляд скарги без його участі не подав. Матеріалів, які витребовувались слідчою суддею до суду не надіслав.

Не зважаючи на відсутність матеріалів провадження скаржниця ОСОБА_3 наполягала на як найшвидшому розгляді скарги за фактичної явки сторін та поданих ними доказів.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, а тому слідчим суддею, з урахуванням думки скаржниці, прийнято рішення про розгляд скарги за фактичної явки сторін.

Заслухавши пояснення ОСОБА_3 , дослідивши надані матеріали скарги, слідча суддя дійшла такого висновку.

Статтею 55 Конституції України кожному громадянину гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, посадових і службових осіб.

Згідно зі ст. 8 Конституції України норми Конституції є нормами прямої дії. Звернення до суду за захистом конституційних прав і свобод людини гарантується.

При розгляді питання про можливість оскарження бездіяльності слідчого під час досудового розслідування слідча суддя враховує також положення міжнародно-правових норм, які є частиною національного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожен при вирішенні питання про його права та обов`язки або при висуненні проти нього будь-якого кримінального обвинувачення має право на справедливий і відкритий судовий розгляд протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Одним з основних складових у системі справедливого судочинства є доступ до суду.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права і свободи, викладені у Конвенції, порушуються, має право на ефективний спосіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які діяли як офіційні особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК України кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим кодексом.

Главою 26 КПК визначено порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування. Частиною 1 ст. 303 КПК передбачено, які рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора підлягають оскарженню під час досудового провадження та ким (заявником, потерпілим, підозрюваним, володільцем майна тощо) такі рішення, дії або бездіяльність можуть бути оскаржені.

Так, забезпечуючи принцип доступу до правосуддя, в порядку ст.21КПК України та ст. 6 Європейської конвенції з прав людини, слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова 30 серпня 2024 року відкрито провадження та призначено скаргу до розгляду з метою з`ясування фактичних обставин скарги безпосередньо в судовому засіданні за участю сторін.

Як вбачається з доданих до скарги матеріалів, слідчими першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001677 від 22.05.2024, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.ст. 127, 365 КК України.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

У вказаному кримінальному провадженні №0001677 від 22.05.2024 ОСОБА_3 16.01.2025 року подано скаргу до суду на бездіяльність слідчого та постанову про відмову у визнанні потерпілими ОСОБА_3 та ОСОБА_6 .

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 21.01.2025 року згадану вище скаргу задоволено та постановлено скасувати постанову старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 від 13.12.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 та ОСОБА_6 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, зобов`язати старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_6 потерпілими у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, вручити пам`ятку про права та обов`язки потерпілого, зобов`язати старшого слідчого ОВС першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_5 , який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024 року, розглянути клопотання ОСОБА_3 від 07.01.2025 року про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та про виклик на допит у кримінальному провадженні № 0001677 від 22.05.2024, з прийняттям процесуального рішення про задоволення або відмову в задоволенні такого та з подальшим обов`язковим інформуванням особи, яка подала таке клопотання, про результати розгляду клопотання.

27.01.2025 року ОСОБА_3 подано до ТУ ДБР у м. Львові заяву на виконання ухвали суду від 21.01.2025 року, до якою долучено копію згаданої ухвали.

Цього ж дня ТУ ДБР у м. Львові отримано таку заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Разом з тим, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення. Частиною 2 ст. 129-1 Конституції України визначено позитивний обов`язок держави забезпечити виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 (справа щодо конституційності окремих положень Кримінально-процесуального кодексу України) Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя; виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

З аналізу таких норм вбачається, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом.

Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.

При цьому ч. 1 статті 382 КК України передбачає настання кримінальної відповідальності за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Щодо вимоги скарги про призначення покарання за невиконання рішення відповідно до ст. 382 КК України, то слідча суддя вважає за необхідне зазначити таке.

Діяння, яке передбачене ст. 382 КК України є кримінально караним.

Відповідно до норм кримінального процесуального законодавства України, притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення та закінчується ухваленням вироку (зокрема призначенням покарання).

Такі дії виходять за межі повноважень слідчого судді, що визначені у КПК України.

Щодо клопотання ОСОБА_3 про притягнення слідчого до відповідальності за ст. 185-3 КУпАП, слідча суддя зазначає про таке.

Так, відповідно до диспозиції статті 185-3 КУпАП, відповідальність встановлена за неповагу до суду, що виразилась у злісному ухиленні від явки в суд свідка, потерпілого, позивача, відповідача або в непідкоренні зазначених осіб та інших громадян розпорядженню головуючого чи в порушенні порядку під час судового засідання, а так само вчинення будь-ким дій, які свідчать про явну зневагу до суду або встановлених у суді правил.

ОСОБА_3 у поданому нею клопотанні зазначає про повторну неявку слідчого у судове засіданні при розгляді скарги як підставу для притягнення слідчого до адміністративної відповідальності за ст. 185-3КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відтак, слідча суддя, не розцінює неявку слідчого у судове засідання як неповагу до суду, що може бути підставою для притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ст. 185-3 КУпАП, оскільки його відсутність у судовому засіданні не є перешкодою для розгляду скарги, а тому у задоволенні такого клопотання слід відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову в задоволенні скарги.

Таким чином, скаргу ОСОБА_3 на слід задовольнити частково та визнати протиправною бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР ц м. Львові, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 21.01.2025 року у справі № 463/383/25 (1-кс/463/595/25). Разом з тим додатково зобов`язання слідчого виконати ухвалу суду не є належним способам захисту при розгляді даної скарги, оскільки такий обовязок передбачений нормами чинного законодавства України.

Разом з тим, слідча суддя вважає за необхідне роз`яснити скаржниці те, що за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, передбачена кримінальна відповідальність, відповідно до ст. 382 КК України.

У частинах 1 та 2 ст. 309 КПК України зазначено перелік ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню під час досудового розслідування, який є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому дана ухвала відповідно до ч. 3 ст. 309 КПК України оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Керуючись ст. 303-304, 307, 309, 376 КПК України, слідча суддя,

постановила:

у задоволенні копотання ОСОБА_3 про винесення рішення адміністративного правопорушення за статтею 185-3 КУпАП, відмовити

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність посадових осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, задовольнити частково.

Визнати бездіяльність посадових осіб ТУ ДБР ц м. Львові, яка полягає у невиконанні ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова від 21.01.2025 року у справі № 463/383/25 (1-кс/463/595/25), протиправною.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено о 12 год. 30 хв. 07 січня 2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1