Дата документу 06.03.2025 Справа№ 334/5326/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5326/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/293/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 06 березня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, неодружений, на утриманні має малолітню дитину 2023 року народження, офіційно не працює, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.309 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 в режимі відеоконференції,

потерпілої ОСОБА_9 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 08 липня 2024 року, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Визнано винним ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень.

На підставі ч.3 ст.72 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян ухвалено виконувати самостійно.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування іншого основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, з іспитовим строком 3 (три) роки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1, п.3 ч.3 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Застосовано до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обмежувальний захід та покладено на нього обов`язок, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України, направлення на проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

Роз`яснено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст.390-1 КК України.

Початок строку відбування покарання з іспитовим строком ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Контроль за поведінкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покладено на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ухвалою суду від 04 липня 2024 у виді цілодобового домашнього арешту, залишено без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 3786,42 (три тисячі сімсот вісімдесят шість гривень 42 копійки).

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винним та призначити покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років, за ч.1 ст.309 КК України - у виді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000,00 гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років та штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000,00 гривень, який в силу ч.3 ст.72 КК України виконувати самостійно. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування апеляційної скарни прокурор зазначає, що суд, неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ч.1 ст.70, ч.3 ст.72 КК України, не визначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень.

Також, вважає, що призначення ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

На думку прокурора, суд першої інстанції не врахував, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, та кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч.1 ст.309 КК України, становлять підвищену суспільну небезпеку та вимагають призначення покарання без застосування ст.75 КК України.

Не враховано судом, що ОСОБА_6 вчинив тяжкий злочин, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу потерпілою. Зазначене є серйозним наслідком, що вимагає належної оцінки при призначенні покарання, крім того, він зловживав наркотичними засобами під час тимчасового переховування.

Крім того, не враховано факт вчинення злочину у присутності малолітньої дитини, що суттєво впливає на психологічний стан дитини та може мати довгострокові наслідки для її здоров`я та розвитку.

Вважає, що відсутність належного врахування інтересів малолітньої дитини під час судового розгляду та ухвалення вироку суперечить принципам захисту прав дитини, закріплених в національному законодавстві та міжнародних конвенціях, учасником яких є Україна.

Також, на думку апелянта, не враховано посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка свідчить про вкрай негативну характеристику обвинуваченого. Так, ОСОБА_6 переховувався від органів досудового розслідування упродовж 6 місяців. За цей час вчинив ще одне кримінальне правопорушення, що свідчить про стійкість намірів до протиправної поведінки та неможливості виправлення у випадку призначення покарання з випробуванням.

Вказує, що хоча судом і зазначено, однак належним чином не враховано обставин, що обтяжують покарання.

Згідно з вироком суду, 15 грудня 2023 року приблизно о 23 годині 00 хвилин ОСОБА_6 прибув до своєї колишньої співмешканки ОСОБА_9 , а саме до місця її тимчасового проживання, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , відносно якої неодноразово застосовував фізичну силу та психологічний тиск, де у нього трапився словесний конфлікт з ОСОБА_9 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, в ході якого у ОСОБА_6 виник раптовий умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень. Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_6 наніс ОСОБА_9 один удар кулаком руки в область правого ока, від якого остання, втративши рівновагу, впала на ліжко, приземлившись на спину. Далі ОСОБА_6 схопив потерпілу, яка намагалась встати з ліжка, обома руками за волосся та штовхнув її на підлогу у напряму масляного обігрівача, від якого вона, відштовхнувшись, приземлилась на підлогу. У подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_6 наніс не менше одного удару кулаком руки в область черевної порожнини зліва ОСОБА_9 , яка на той момент знаходилась у сидячому положенні на підлозі, чим спричинив останній тілесне ушкодження у вигляді закритої тупої травми живота: розриву верхнього полюсу медіальної поверхні селезінки з розвитком гемоперитонеуму (скупчення крові та згустків до 600 мл в черевній порожнині), що призвело до видалення органу (селезінки), яке кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя. Після чого ОСОБА_6 , впевнившись, що його злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , реалізовано у повному обсязі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності за його вчинення, втік у невідомому напрямку.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, а саме умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило втрату органу.

Крім того, ОСОБА_6 в порушення вимог ст.ст.25,27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» та «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №589 від 03 червня 2009 року, згідно з якими діяльність з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, зазначених у Таблиці 1 Переліку психотропних речовин, Затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року, без відповідного дозволу, заборонено, маючи умисел на незаконне придбання і зберігання без мети збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, діючи умисно, при невстановлених слідством обставинах та у невстановлений час, незаконно придбав особливо небезпечний наркотичний засіб канабіс, який став незаконно зберігати за місцем свого тимчасового проживання, а саме на території домоволодіння АДРЕСА_3 , без мети подальшого збуту. 21 травня 2023 року у період часу з 18 години 00 хвилин до 19 години 16 хвилин співробітниками поліції у присутності двох понятих та за участі ОСОБА_6 , у ході проведення невідкладного обшуку у порядку ч.3 ст.233 КПК України на території домоволодіння АДРЕСА_3 серед іншого вилучено полімерний пакет та паперовий згорток з речовиною рослинного матеріалу сіро-зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонений, - канабісом, загальна маса якого (в перерахунку на висушену речовину) склала 43,862 г.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачене ч.1 ст.309 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання наркотичних засобів без мети збуту.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу; обвинуваченого та його захисника, а також потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню частково, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону в цілому дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаних кримінальних правопорушень при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.1 ст.309, ч.1 ст.121 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій ніким з учасників провадження не оспорюються, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України можливе

Колегія суддів приходить до переконання, що при призначенні ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції не в повній мірі врахував вказані вимоги закону.

Згідно з оскаржуваним вироком, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції взяв до уваги ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії тяжкого злочину (ч.1 ст.121 КК України) та проступку (ч.1 ст.309 КК України), особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку лікарів психіатра та нарколога чи невролога не перебуває, має постійне місце реєстрації, де і проживає, наявність на вихованні спільної з потерпілою дитини 2023 року народження, а також матері, яка є особою з інвалідністю І групи, відсутність матеріальних та моральних претензій у потерпілої до обвинуваченого; повне визнання вини обвинуваченим, а також його ставлення до вчиненого, яке полягає у щирому розкаювані, примирення з потерпілою; позицію потерпілої, яка просила обвинуваченого суворо не карати та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Також, судом першої інстанції враховано наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

В той же час, встановлено також наявність обставин, які обтяжують покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

З урахуванням викладеного, а також фактичних обставин провадження, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність призначення ОСОБА_6 покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк, передбачений санкцією вказаної статті.

Разом із цим, мотивуючи свої висновки про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання на підставі ст.ст.75, 76 КК України, суд не навів достатніх підстав для такого звільнення та не врахував належним чином суспільну небезпеку та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, зокрема за ч.1 ст.121 КК України, а саме те, що ОСОБА_6 вчинив вказане правопорушення за декількох обставин, що обтяжують покарання, вказаних вище - стосовно особи, з якою перебуває у близьких відносинах (матері своєї малолітньої дитини), та у присутності дитини.

Не врахована судом і поведінка обвинуваченого після вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що останній після заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень не потурбувався про неї, з місця події зник, переховувався від органу досудового розслідування та вчинив нове кримінальне правопорушення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України є необґрунтованим та таким, що не відповідає засадам та меті покарання, визначеним статтями 50,65 КК України.

Обставини, що пом`якшують покарання, на які послався суд у вироку, а також те, що обвинувачений ОСОБА_6 примирився з потерпілою, та остання просила суворо не карати обвинуваченого, є підставою для призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого законом за вчинене, але не є достатньою підставою для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням.

Те, що у обвинуваченого є матір, яка є особою з інвалідністю 1 групи (на що звертає увагу сторона захисту), також не є достатньою підставою для такого звільнення, з огляду і на те, що як зазначив сам обвинувачений при апеляційному розгляді, під час його переховування від органу досудового розслідування про його хвору матір турбувались сторонні особи.

З урахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому підлягає скасуванню на підставі ст.ст.407, 409, 413, 420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку.

При призначенні обвинуваченому покарання колегія суддів враховує обставини, вказані вище, ступінь тяжкості, суспільну небезпеку та фактичні обставини вчинених ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким, відомості про особу обвинуваченого, який ніде не працює, законного джерела доходів не має. Обставинами, що пом`якшують покарання, колегія суддів враховує щире каяття обвинуваченого. Обставинами, що обтяжують покарання колегія суддів враховує вчинення кримінального правопорушення у присутності дитини та щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах.

З урахуванням всіх обставин у сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання: за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення, але на мінімальний строк 5 років; за ч.1 ст.309 КК України - у виді штрафу в розмірі 1 (однієї) тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000,00 (сімнадцять тисяч) гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з реальним його відбуванням.

Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових правопорушень як самим обвинуваченим так і іншими особами.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08 липня 2024 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121, ч.1 ст.309 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_6 покарання:

- за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років,

- за ч.1 ст.309 КК України у виді штрафу в розмірі 1 тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 17 000,00 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4