Провадження №: 1-кс/755/233/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" січня 2025 р. слідчий суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , та особи відносно якої розглядається клопотання ОСОБА_4 розглянувши клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006051 від 31.04.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

в с т а н о в и в:

прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про арешт майна в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006051 від 31.04.2014 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Клопотання мотивовано тим, Дніпровською окружною прокуратурою міста Києва встановлено факт вчинення невстановленими особами шахрайських дій пов`язаних з оформленням договорів іпотек під заставу нерухомого майна громадян.

Під час досудового розслідування допитано як потерпілих ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході проведених допитів вказані особи пояснили, що вони в період часу з 2004 року по 2009 рік відвідували церкву «Посольство Боже», де старшим пастором являвся ОСОБА_6 , який здійснював переконливу агітацію, з приводу того, що власне помешкання може стати джерелом фінансової незалежності. Дані особи вказують, Що безпосередньо ОСОБА_7 наполягав на необхідності брати у кредит грошові кошти у фінансових установах під заставу власного житла, після чого отримані грошові кошти інвестувати в різні проекти церкви (будівництво будівлі церкви та інших церковних проектів). Внаслідок даних діянь вони могли б отримувати високі відсотки від використання їхніх коштів, таким чином платити за кредитом та більше віддавати десятини і пожертвувань на церкву та в подальшому стали б дуже заможними людьми.

В подальшому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уклала кредитний договір NoML-003/008/2008 від 24.01.2008року та отримала від ПАТ «ОТП Банк» 80000 доларів США та за договором іпотеки в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором передала банку в заставу квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить в рівних частках на праві приватної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською РДА в місті Києві 25.07.1996 року на підставі розпорядження №27-587.

На даний час документи, що підтверджують право власності на квартири ОСОБА_9 та ОСОБА_10 внаслідок укладання іпотечних договори перебувають у розпорядженні наведених вище банків. Таким чином зазначені хотанови в будь-який час можуть розпочати процедуру реалізації заставного майна, щоб задовольнити свої грошові вимоги за рахунок даного майна.

Зважаючи на вищевикладене, вбачається, що між грошовими коштами, що являють собою безпосередній об?єкт шахрайських дій ОСОБА_11 , які ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали від вказаних банківських установ та житловими приміщеннями, що стали предметами іпотеки для забезпечення виконання грошових зобов?язань, існує причинно-наслідковий зв?язок. Тобто ОСОБА_4 та ОСОБА_5 свої житлові приміщення, а саме квартира АДРЕСА_2 , та квартира АДРЕСА_3 відповідно використали в якості предмета укладання іпотечних договорів всупереч свого реального волевиявлення.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.03.2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної-часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у рівних долях.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 , являється спільної частки належить АТ «Універсал Банк» . Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 , та квартира АДРЕСА_5 можуть бути продані до вирішення справи по суті у суді, з урахуванням того, що у разі незастосування даного заходу нерухоме майно може бути втрачене, та з метою допущення проведення подальших операцій з вищевказаною квартирою, є необхідність у накладенні арешту на дану квартиру.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити клопотання в повному обсязі з наведених у ньому підстав.

ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора просила задовольнити.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши прокурора та слідчої, прийшов до наступного.

Дніпровською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні за №0006051 від 31.04.2014 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт на майно накладається з метою збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому, ч. 10 ст. 170 КПК України, зазначає, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

Також, у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії», п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання прокурора про арешт майна та доданих до клопотання документів, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність достатніх підстав про необхідність накладення арешту на майно на підставі ч. 2 ст. 170 КПК України, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, з дотриманням відповідних положень національного законодавства та принципів верховенства права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 110, 131, 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - №168 , будинку АДРЕСА_6 , яка свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 05.03.2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_4 належить на праві спільної-часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 у рівних долях, та відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власником квартири АДРЕСА_2 , являється спільної частки належить АТ «Універсал Банк» із забороною розпорядження та віджчуження.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення або отримання її копії.

Слідчий суддя: