703/878/24
1-кп/703/200/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 10.02.2024 під №0000056, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Матусів Шполянського району Черкаської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, утриманців не має, працюючої охоронцем дошкільного навчального закладу №27, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_6 30 січня 2024 близько 12 год. 00 хв., перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , маючи умисел на нанесення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, схопив її лівою рукою за шию та почав стискати, унаслідок чого заподіяв ОСОБА_4 тілесне ушкодження у вигляді синця на лівій бічній поверхні середньої третини шиї, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи від 26.02.2024 №05-6-01/048 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Указані дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнав, надав показання та вказав, що проживає у будинку АДРЕСА_2 з 1997 року, з того часу активно займався опорядженням двору, висаджував дерева. З 2007 року знайомий із потерпілою. З того ж часу перебуває із нею у неприязних стосунках. Приблизно о 10 год. 30.01.2024 знаходився вдома та почав роботу бензопили, у зв`язку із чим вийшов на подвір`я де побачив звалені дерева. Побачив як чоловік намагається зрізати кущ винограду та зупинив його окликом (то був свідок ОСОБА_8 ). Також він побачив інші вже зрізані дерева, які раніше сам висаджував. ОСОБА_8 повідомив, що є найманим працівником та виконує свою роботу. У той час він побачив, як в їхню сторону наближається ОСОБА_4 . При цьому ОСОБА_9 стояв біля нього по праву руку, а ОСОБА_8 знаходився на відстані 3-4 метрів. ОСОБА_10 підійшла та повідомила, що порізка дерев здійснюється правомірно. Коли потерпіла підійшла ближче то він схопив її за шнурки куртки, які посмикав. ОСОБА_4 вирвалася і сказала, що буде викликати поліцію. Після цього він пішов до свого сараю, взяв велосипед та на деякий час від`їхав, а коли повернувся, то на місці події уже були працівники поліції, а також свідок ОСОБА_11 . Не знає звідки у потерпілої взявся синець на шиї. Цивільний позов не визнав.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні висунуте ОСОБА_6 обвинувачення підтримала, надала показання та вказала, що з обвинуваченим знайома, проживають в одному будинку, стосунки між ними неприязні. Вона працює на посаді голови ОСББ «Дана». У листопаді 2023 рок з управління ЖКГ надійшов акт про необхідність видалення аварійних дерев біля буд. 86 по вул.. Кармелюка в м. Сміла. До виконання цих робіт було залучене як підрядник підприємство «Сервіс добробут», двоє працівників якого 30.01.2024 року виконували роботи по зрізанню визначених дерев. Близько 12 год. вказаного дня вона йшла з магазину та наближаючись до будинку побачила, як ОСОБА_6 про щось говорить із працівниками підрядника, він був розлючений. Коли вона підійшла, то ОСОБА_6 схопив її лівою рукою за шию, стиснув та почав піднімати догори, а правою бив по голові. До них підбіг один із працівників, які вирізали дерева, та почав відривати руку обвинуваченого від неї, просив відпустити, що ОСОБА_6 врешті і зробив. Подія тривала близько трьох хвилин. Після цього вона викликала поліцію. Діями обвинуваченого їй були завдані тілесні ушкодження у виді синців з обох сторін шиї, однак під час огляду судово-медичним експертом один синець уже зійшов. Була викликана швидка на місце події, пропонували госпіталізацію, однак вона відмовилася. Унаслідок дій обвинуваченого їй була завдана матеріальна та моральна шкода. Моральні страждання були зумовлені її психологічним станом, про подію знали мешканці будинку, від чого вона відчувала сором, отримала психологічну травму, вимушено брала участь у слідчих діях, що також спричиняло страждання. За свої дії обвинувачений не вибачився.

За клопотанням сторони обвинувачення у судове засідання були викликані та допитані як свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні надала показання та повідомила, що знайома з потерпілою та обвинуваченим, проживають в одному будинку, із останнім наразі має неприязні стосунки. 30.01.2024 їй зателефонувала ОСОБА_4 та повідомила, що її побив ОСОБА_14 , у зв`язку із чим вона вийшла на подвір`я та побачила, як працівники поліції опитують потерпілу та обвинуваченого. Потерпіла розповіла, що ОСОБА_6 душив її за шию, а останній заперечував. Також працівники поліції опитали як свідків робітників, що обрізали дерева. Останні також розповідали, що ОСОБА_6 душив потерпілу. Безпосередньо подію вона не спостерігала. Уважає ОСОБА_6 соціально-небезпечним, оскільки раніше він побив і її, однак заяву з цього приводу до поліції вона не подавала. Пізніше у той же день вона бачила ушкодження на шиї потерпілої сліди від задушення у виді смужок багрового кольору. Зі слів потерпілої це був наслідок дій обвинуваченого. Стан у потерпілої був пригнічений. Також до потерпілої виїжджала бригада ШМД.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні показав, що раніше не був знайомий із потерпілою та обвинуваченим. Був свідком події, яка сталася приблизно у лютому 2024 року близько полудня біля будинку №86 по вул. Кармелюка у м. Сміла, коли він з напарником виконували роботу зі зрізання аварійних дерев. До них підійшов обвинувачений ОСОБА_14 та зробив зауваження з приводу їхніх дій, кричав на них. У цей час до них підійшла потерпіла. Обвинувачений висловився нецензурною лайкою, схопив її лівою рукою за шию, а правою підіймав, можливо і вдарив її при цьому. Йому (свідку) прийшлося втрутитися, він став між ними та розбороняв. Інший працівник ОСОБА_8 був неподалік. Обвинувачений тримав потерпілу за горло близько хвилини.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні повідомив, що з обвинуваченим та потерпілою раніше знайомий не був. На початку лютого 2024 року (точну дату не пригадав) близько 11 год. здійснював чистку аварійних насаджень в районі мікрорайону «Богдана» у м. Сміла. Адресу точно не згадав. Обвинувачений сварився на них, казав, що вони зрізають його виноградник, лаявся. Між ним та потерпілою почалася словесна перепалка. Він попрохав напарника ОСОБА_15 втрутився, бо обвинувачений застосовував до неї силу, що той і зробив. При цьому обвинувачений взяв рукою потерпілу за комір куртки та стиснув, остання кликала на допомогу. Це тривало 3-4 хвилини. Протягом цього часу обвинувачений виражався нецензурною лайкою, заперечуючи проти порізки дерев. Обвинувачений залишив місце події до приїзду працівників поліції.

За клопотанням сторони захисту у судове засідання був викликаний та допитаний як свідок ОСОБА_16 , який під час допиту повідомив, що знайомий із обвинуваченим а також потерпілою, як сусіди, остання є головою їхнього ОСББ. У кінці січня 20024 року близько 12 години він вийшов із під`їзду будинку та побачив робітників, які займалися різанням дерев біля будинку. Коли дійшов до свого гаража, то почув крик ОСОБА_17 . Вийшовши із-за гаража побачив, що останній тримає потерпілу рукою чи руками за комір куртки, а остання галасувала, після чого вирвалася. Пізніше він бачив поліцейський автомобіль, який приїхав. Цю подію він спостерігав із відстані 50-60 метрів.

Клопотань про виклик інших свідків для їх допиту під час судового розгляду сторони не заявляли.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, під час судового розгляду прокурором надані письмові докази, процесуальні рішення, документи та інші матеріали, які безпосередньо досліджені судом, а саме:

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні від 10.02.2024 під №0000056, відповідно до даних якого 10.02.2024 року до вказаного реєстру внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України за заявою ОСОБА_4 про заподіяння їй 30.01.2024 тілесних ушкоджень ОСОБА_6 (а.п. 111);

- рапорт старшого інспектора-чергового ЧЧ СМ Смілянського відділу поліції ГУНП в Черкаській області від 30.01.2024 року, відповідно до даних якого 30.01.2024 о 11:48 надійшло зі служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_4 про те, що 30.01.2024 об 11:47 за адресою: АДРЕСА_2 мешканець будинку наніс їй тілесні ушкодження та погрожував фізичною розправою. Рапорт зареєстрований в журналі єдиного обліку 30.01.2024 під №1301 (а.п.112);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 30.01.2024 від ОСОБА_4 , згідно з даними якого остання повідомила про те, що 30.01.2024 близько 11 год. 40 хв. в м. Сміла по вул. Кармелюка біля будинку №86 ОСОБА_6 хапав її за горло та бив рукою по голові, погрожував фізичною розправою (а.п.113);

- копія довідки КНП «Смілянська міська лікарня» СМР від 02.02.2024 №650, згідно з даними якої 01.02.2024 ОСОБА_4 звернулася до травмункту вказаного лікувального закладу, діагноз: закрита ЧМТ, струс головного мозку, забиття м`яких тканин голови, здавлення м`яких тканин шиї (а.п.115);

- копія довідки Смілянської станції екстреної швидкої допомоги від 31.01.2024 №33, згідно з даними якої 30.01.2024 о 13 год. 40 хв. до ОСОБА_4 виїжджала бригада екстреної медичної допомоги за адресою: АДРЕСА_3 . Попередній діагноз: саднини у ділянці шиї, гіпертонічний криз неускладнений (а.п.116);

- копія висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи від 13.02.2024 №027, згідно з яким у ОСОБА_4 виявлено тілесне ушкодження синець на лівій бічній поверхні середньої третини шиї. Дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, могло бути спричинено за механізмом, який потерпіла повідомила в обставинах під час огляду, за давністю спричинення може відповідати часу, вказаному оглянутою, і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії легких. Діагноз ЗЧМТ та струс головного мозку не підтверджений об`єктивними відомостями у даних медичних документів, у зв`язку із чим судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не підлягає. Обстеження ОСОБА_4 проведено 01.02.2024 на підставі її само звернення (а.п.119);

- висновок експерта від 26.02.2024 №05-6-01/048, відповідно до якого згідно даних судово-медичного огляду і висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи №027 від 13.02.2024 та наданих додаткових даних (медичні документи) у гр. ОСОБА_4 мало місце наступне: синець на лівій бічній поверхні середньої третини шиї. Дане ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, за давністю спричинення може відповідати часу події, зазначеному у постанові і за ознакою відсутності короткочасного розладу здоров`я відноситься до категорії легких. Діагноз струс головного мозку не підтверджений та судово-медичній оцінці за ступенем тяжкості не підлягає (а.п.122-123);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2024, проведеного за участю потерпілої ОСОБА_4 , згідно з даними якого остання відтворила обстановку та обставини події, що сталася 30.01.2024 з участю ОСОБА_6 , під час якої останній наніс потерпілій тілесні ушкодження шляхом стискання шиї. Запис цієї слідчої дії на оптичному носії, здійснений за допомогою відеозаписувального технічного засобу, відтворений та переглянутий у судовому засіданні під час судового розгляду (а.п.125-127);

- висновок експерта від 26.02.2024 №05-6-01/049, згідно з яким тілесне ушкодження, яке мало місце у ОСОБА_4 , могло бути спричинено за механізмом утворення, який вона вказала під час проведення за її участю слідчого експерименту від 20.02.2024 (а.п.124);

- протокол проведення слідчого експерименту від 20.02.2024, проведеного за участю свідка ОСОБА_12 , згідно з даними якого останній відтворив обстановку та обставини події, що сталася 30.01.2024, з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . Свідок за допомогою статиста показав як саме ОСОБА_18 лівою рукою схопив за шию ОСОБА_10 та стискав її. До протоколу додана таблиця зображень, на якій (а.п.129-131);

- висновок експерта від 26.02.2024 №05-6-01/051, згідно з яким тілесне ушкодження, яке мало місце у ОСОБА_4 , могло бути спричинено за механізмом утворення, який ОСОБА_12 вказав під час проведення за його участю слідчого експерименту від 20.02.2024 (а.п.128);

- документи, які характеризують особу обвинуваченого: копія паспорта; характеристика з місця проживання, згідно з даними якої обвинувачений характеризується задовільно; вимоги УІАП та ДІАП, згідно з якими обвинувачений не має судимостей; довідка про не перебування на обліках у лікарів психіатра та нарколога (а.п.132-139).

Стороною захисту надано, долучено до справи та досліджено судом копії документів, які стосуються комісійного обстеження зелених насаджень біля буд.86 по вул. Кармелюка у м. Сміла, що потребують аварійного видалення, а також листування із цього приводу між ОСОБА_6 та Виконавчим комітетом Смілянської міської ради (а.п.141-145).

Інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, надано не було.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст.85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до ст.86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Заяв про недопустимість наданих сторонами доказів, недостовірність документів, про допущені порушення закону у ході досудового розслідування, тощо, від сторін кримінального провадження до суду не надходило.

Позиція ОСОБА_6 , яка була висловлена ним у судових дебатах, загалом зводилася до заподіяння ним тілесного ушкодження потерпілій з необережності, що на його думку виключає кримінальну відповідальність. За його твердженням вказане тілесне ушкодження могло утворитися внаслідок штурхання ним за одяг (шнурки на комірі куртки) потерпілої. Стискання її шиї рукою категорично заперечував.

Така позиція обвинуваченого спростовується показаннями допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_12 , які також відтворили обстановку та обставини події під час проведених з їхньою участю слідчих експериментів, протоколи проведення яких досліджені в судовому засіданні.

Суд звертає увагу, що вказаний потерпілою та свідком під час допиту та у ході слідчих експериментів механізм заподіяння тілесних ушкоджень (стискання шиї рукою) визнано вірогідним згідно з висновками судово-медичних експертиз від 26.02.2024.

Також суд зауважує, що запропонована обвинуваченим версія щодо отримання потерпілою тілесного ушкодження внаслідок штурхання за комір її куртки, навіть за умови доведеності такої, не спростовує правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 , зважаючи на їх усвідомлений характер та використання при цьому цілеспрямованого силового впливу.

У зв`язку із цим суд визнає неістотними розбіжності у показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 з показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_16 в частині механізму нанесення тілесного ушкодження, оскільки останні також вказали на використання ОСОБА_18 коміра куртки потерпілої. Крім цього, за критерієм достовірності суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_16 , зважаючи на його покарання про знаходження від місця події на відстані 50-60 метрів.

Таким чином, під час судового розгляду версія обвинуваченого щодо заподіяння потерпілій легкого тілесного ушкодження з необережності не знайшла свого об`єктивного підтвердження.

Суд, безпосередньо, всебічно, ретельно, дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний наданий доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що в ході судового розгляду стороною обвинувачення було повністю доведено винуватість ОСОБА_6 в межах пред`явленого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке викладене у обвинувальному акті.

При призначенні покарання обвинуваченому суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд при призначенні покарання бере до уваги: характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок, обставини вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується задовільно, на диспансерних обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

Суд не вбачає підстав для застосування при призначенні ОСОБА_6 покарання положень ст.69, 69-1 КК України.

За таких обставин суд призначає ОСОБА_6 основне покарання у межах санкції ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого не застосовувався. Підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили судом не встановлено.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди.

Згідно з ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст.129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

До початку судового розгляду даного кримінального провадження потерпілою ОСОБА_4 подано цивільний позов про стягнення з ОСОБА_6 на її користь матеріальної шкоди у сумі 2628 грн. 46 коп. та моральної шкоди у сумі 50000 грн. 00 коп., завданих кримінальним правопорушенням, який прийнятий судом до розгляду.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що унаслідок вчиненого кримінального правопорушення їй була завдана матеріальна шкода, яка полягала у вимушених витратах на придбання ліків та оплату вартості судово-медичного обстеження.

Розмір заподіяної моральної шкоди обґрунтувала перенесеними душевними стражданнями у зв`язку порушенням звичайного ритму та укладу життя, необхідністю проходження лікування, відвідувати спеціаліста в галузі судової медицини, спілкування з представниками правоохоронних органів, брати участь у слідчих діях, залучати представника (адвоката) та нести у зв`язку із цим незаплановані витрати, втратою сну та апетиту, та ін.

Положеннями ч.1 ст.129 КПК передбачено, що суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

До матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, потерпілою віднесено наступні її витрати:

- на оплату послуг спеціаліста у галузі судової медицини в сумі 221,53 грн., що підтверджується квитанцією від 01.02.2024;

- на придбання ліків (налгезин, вестінорм, глиятон, тивортин, веносамил, нейроксон) на загальну суму 2391,93 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 07.03.2024.

Як зазначено у позові та підтверджено долученим до позовної заяви консультативним висновком спеціаліста частина вказаних лікарських препаратів рекомендована ОСОБА_4 у зв`язку зі встановленим діагнозом струс головного мозку від 30.01.2024, забій м`яких тканин голови, виражений цефалічний, вестибуло-атаксичний та антено-невротичний синдром з диссомнією.

Однак, згідно з наявним у справі висновком судово-медичної експертизи від 26.02.2024 №05-6-01/048 діагноз струс головного мозку не підтверджений. Обвинуваченому висунуто та визнано судом доведеним обвинувачення у заподіянні потерпілій легкого тілесного ушкодження у виді синця в області шиї, без ознаки короткочасного розладу здоров`я.

Таким чином цивільним позивачем не доведено пов`язаності понесених нею витрат на придбання зазначених ліків для лікування ушкодження, отриманого внаслідок вчинення кримінального правопорушення, чи пов`язаності необхідності цих витрат із лікуванням наслідків від тримання вказаного ушкодження. Крім цього суд зазначає, що вказані ліки були придбані 07.03.2024, більш ніж через місяць після події кримінального правопорушення.

За вказаних обставин, суд не знаходить підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої вказаного вказаних витрат на придбання ліків, а тому позов в частині вимоги про стягнення матеріальної шкоди підлягає задоволенню частково в сумі 221 грн. 53 коп., як обґрунтований.

Також, згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичні особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру та обсягу страждань, які зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має право виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц (провадження №14-538цс19), викладеної у постанові від 15.12.2020, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Оцінюючи вимоги потерпілої про стягнення моральної шкоди, яка оцінена нею в загальній сумі 50000 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілої, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного хвилювання у зв`язку з заподіянням їй тілесного ушкодження, принципів виваженості та справедливості, враховує те, що потерпіла в результаті вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення понесла фізичні та душевні страждання, приймає до уваги матеріальне становище обвинуваченого, його особу, а також те, що розмір відшкодування моральної шкоди не повинен становити надмірний тягар для обвинуваченого.

Ураховуючи вищевикладене та приймаючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди, з огляду на особливості й конкретні обставини справи, суд вважає, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є завищеним та дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково, в сумі 5000 грн.

Потерпілою та її представником подані до суду докази понесених витрат на правничу допомогу адвоката на загальну суму 8808,00 грн., з яких 4608,00 грн. на стадії досудового розслідування та 4200,00 грн. на стадії судового розгляду.

Із урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, розміром задоволених позовних вимог, суд уважає, що з обвинуваченого на користь потерпілої підлягають стягненню витрати останньої на професійну правничу допомогу адвоката частково, в сумі 5000 грн.

Речові докази та процесуальні витрати на залучення експерта відсутні.

Керуючись ст. 369-371, 374 КПК України, ст. 12, 50, 53, 65, 66, 67, ч.1 ст.125 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 221 грн. 53 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 5000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди, завданих кримінальним правопорушенням.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 5000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та потерпілій.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1