ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/591/25 Справа № 201/8212/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000459 від 18 лютого 2018 року, за апеляційною скаргою представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Красний Луч Луганської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді двох років обмеження волі, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, від відбування якого звільнено на підставі ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позовні вимоги ОСОБА_11 до «Моторно (транспортного) страхового бюро України» та ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 222 320,00 грн. та моральної шкоди у розмірі 800 000,00 грн. задоволено частково.

Вирішено стягнути з «Моторно (транспортного) страхового бюро України» на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 139 133,72 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150 000,00. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з обставинами, встановленими судом, 18 лютого 2018 року приблизно о 01.00 годині водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем "BMW X5", р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_12 , мешкає: АДРЕСА_2 , рухався в Соборному (Жовтневому) районі м. Дніпро по вул. 6-ої Стрілецької дивізії з боку вул. Січеславської Набережної в напрямку пр. Дмитра Яворницького.

Під час руху водій ОСОБА_7 , грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, при виявленні попереду на смузі свого руху перешкоди у вигляді огорожі монументу Слави, завчасно не вжив заходів для зменшення швидкості руху аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди в наслідок чого, в районі перехрестя з пр. Дмитра Яворницького скоїв наїзд на вказану огорожу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля ОСОБА_11 , спричинені тілесні ушкодження у вигляді - сумісної тупої травми тіла: субкон?юктивального крововиливу у зовнішнього кута лівого ока; закритої травми грудної клітини з переломами 5-го та 6-го ребер ліворуч по середньо-пахвовій лінії; закритого уламкового переломо-вивиху хірургічної шийки лівої плечової кістки зі зміщенням уламків; закритого багатоуламкового внутрішньо-суглобового перелому проксимального метаепіфізу лівої ліктьової кістки та крайового перелому голівки лівої променевої кістки; закритого вивиху лівої стегнової кістки; забійно-рваної рани на передньо-внутрішній поверхні правого колійного суглобу по нижньому полюсу; уламкового перелому правої великогомілкової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків; забійно-рваної рани на передньо-внутрішній поверхні лівої гомілки в середній третині, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 2240е від 26 липня 2018 року за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (більш, як 21 день), п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995р. №6.

Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_7 , керуючи транспортним засобом - автомобілем "BMW X5", р.н. НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 12.3 Правил дорожнього руху України, який свідчить: п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», невиконання якого, згідно висновку судово-автотехнічної експертизи, знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача просить зупинити виконання вироку в частині вирішеного цивільного позову та в цій частині вирок скасувати, відмовивши у задоволенні цивільного позову.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги адвокат посилається на необґрунтованість цивільного позову. ОСОБА_10 зазначає, що позивачем не було надано виписки, з якої можливо було б встановити медичні препарати, які були призначені потерпілій, на підставі якої можливо встановити пов`язаність витрат з ДТП. При цьому, задовольняючи цивільний позов, суд у вироку не навів доказів, якими він обґрунтовується. На переконання адвоката, судове рішення не узгоджується з нормами закону Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, вимогами ЦПК України та правовими позиціями Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора та представник потерпілої, які проти задоволення апеляційної скарги заперечували та просили вирок залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, які просили ухвалити рішення на розсуд суду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що висновки суду про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за встановлених судом обставин та кваліфікація його дій учасниками провадження не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин кримінального провадження, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи правильність вирішення судом цивільного позову потерпілої ОСОБА_11 в частині стягнення матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, за доводами представника цивільного відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

В силу вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

Правовий статус МТСБУ визначено в Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, за п. 39.1. ст. 39 цього Закону МТСБУ є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Відповідно до п. 22.1. ст. 22 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 41 Закону передбачено також перелік випадків, в яких регламентні виплати здійснюються саме МТСБУ за рахунок коштів з централізованих страхових резервних фондів чи з коштів фонду страхових гарантій.

Згідно з п. 41.1. ст. 41 Закону, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Як вбачається з матеріалів провадження, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована не була, проте внаслідок ДТП здоров`ю потерпілої ОСОБА_11 було спричинено шкоду, отже суд обґрунтовано визначив МТСБУ як належного цивільного відповідача.

При цьому, суд зауважує, що визначений Законом порядок звернення потерпілого до МТСБУ із заявою є позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому: на підставі звернення потерпілого до МТСБУ за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування; за рішення суду.

Протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи незвернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого статтею 128 КПК України.

Отже, МТСБУ приймає таке рішення про здійснення відшкодування (регламентної виплати) також і на підставі рішення суду у разі, якщо спір розглядався в судовому порядку.

Вирішуючи питання обґрунтованості самого розміру стягнення, суд звертає увагу на те, що відповідно п.п. 2 п. 26.2 ст. 26 Закону мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення ІІ групи інвалідності - 18 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Колегією суддів встановлено, що суд стягнув з МТСБУ шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності, в розмірі 67014,00 грн., що узгоджується з матеріалами провадження, вказаними вимогами Закону та цивільним позивачем не заперечується.

Що стосується обґрунтованості стягнення на користь потерпілої 72119,72 грн., то з позиції суду цей розмір стягнення повністю підтверджується долученими до позову розрахунковими та медичними документами.

З матеріалів провадження вбачається, що отримання потерпілою тілесних ушкоджень обумовило її тривале лікування, витрати на які не можуть охоплюватись лише виписками з історії хвороби та листками призначень, які на думку МТСБ мають узгоджуватись між собою, оскільки таке лікування супроводжується придбанням й супутніх товарів.

Колегією встановлено, що при визначенні розміру стягнення суд обмежився лише витратами, які безпосередньо були пов`язані з лікуванням потерпілої, а тому будь-які сумніви у законності рішення суду в цій частині відсутні.

Окрім цього, суд зауважує, що цивільний позов було задоволено в частині стягнення з відповідача суми 139 133,72 грн., що не перевищує встановлений ліміт в 200 000,00 грн., визначений відповідно до п. 1 Розпорядження від 09 липня 2010 № 566 Державної Комісії з регулювання ринків фінансових послуг України «Про деякі питання здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції від 30 травня 2017 року, що діяла на момент ДТП).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість вироку суду та не знаходить підстав для його скасування або зміни з викладених в апеляційній скарзі мотивів.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3