ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді ОСОБА_1

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро кримінальне провадження №0000737 від 24.02.2023 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Красний Лиман Донецької області, раніше не судимого, не працюючого, з середньо - технічною освітою, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_6 , захисника адвоката - ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН увійшли Українська Радянська Соціалістична Республіка (з 24 серпня 1991 року змінено назву на Україна), Союз Радянських Соціалістичних Республік (з 24 грудня 1991 року змінено назву на Російська Федерація) та ще 49 країн-засновниць, а в подальшому до вказаної міжнародної організації прийняті інші країни світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі Члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним з Цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 9 грудня 1981 року № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16 грудня 1970 року №2734 (XXV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21 грудня 1965 року №2131 (XX), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено:

- застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної та політичної незалежності іншої держави;

- застосування збройної сили державою першою в порушення Статуту ООН є перш за все свідченням акту агресії.

Будь-яка з наступних дій, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

- вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не носила, що є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

- бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

- блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

- напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські і повітряні флоти іншої держави;

- застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за згодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

- дія держави, що дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

- засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, що мають настільки серйозний характер, що це рівнозначно наведеним вище актам.

Жодні міркування будь-якого характеру, з політичних, економічних, військових чи інших причин не можуть бути виправданням агресії.

Статтями 1 та 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій (Гаага, 18 жовтня 1907 року), яка вступила в дію 26 січня 1910 року, яку 7 березня 1955 року визнано Союзом Радянських Соціалістичних Республік, правонаступником якого є російська федерація, передбачено, що військові дії між державами не повинні починатися без попереднього і недвозначного попередження, яке буде мати форму мотивованого оголошення війни або форму ультиматуму з умовним оголошенням війни. Стан війни повинен бути без уповільнення оповіщений нейтральним державам і буде мати для них дійсну силу лише після одержання оповіщення.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і російська федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року російська федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони, або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31 травня 1997 року відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань за Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та російська федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року ШЗ/98-ВР та Федеральним Законом російської федерації від 2 березня 1999 року № 42 ФЗ). Відповідно до ст.ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які с додатками до Договору між Україною та російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований російською федерацією 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької та Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус,

Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно-правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії рф на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно-політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення російською федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС рф на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав, у зв`язку з чим є фактом загальновідомим і таким, що не потребує доказування.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів рф «Про використання Збройних Сил російської федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента рф, виходячи з інтересів безпеки життя громадян рф, особового складу військового контингенту ЗС рф, що дислокується на території України (АР Крим), надано згоду Президенту рф на використання ЗС рф на території України.

06 березня 2014 року Верховною Радою АР Крим прийнята Постанова «Про проведення загальнокримського референдуму». Указом Президента України від № 261/2014 від 07 березня 2014 року дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № 2-рц/2014 від 14 березня 2014 року визнана неконституційною.

11 березня 2014 року Постановою Верховної Ради АР Крим прийнята «Декларація», якою проголошено АР Крим «суверенною державою» - «Республікою Крим». Указом Президента України від 14 березня 2014 року № 296/2014 дія цієї Постанови Верховної Ради АР Крим була зупинена, а сама вона рішенням Конституційного Суду України № З-рп/2014 від 20 березня 2014 року визнана неконституційною.

Постановою Верховної Ради України від 15 березня 2014 року № 891- VII Верховна Рада АР Крим була розпущена.

17 березня 2014 року представники розпущеної «Верховної Ради АР Крим» прийняли Постанову № 1745-6/14 «Про незалежність Криму», за якою створено нелегітимне державне утворення «Республіка Крим», а також Постанову 1748-6/14 «Про правонаступництво Республіки Крим», за якою вищим органом влади «Республіки Крим» є «Державна рада Республіки Крим».

18 березня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» підписала «Договір» між рф та «Республікою Крим» про прийняття до рф «Республіки Крим» та утворення, у складі рф нових суб`єктів, який вже 19 березня рішенням Конституційного Суду рф визнаний таким, що відповідає Конституції рф, 20 березня 2014 року його ратифікувала більшістю голосів Держдума рф, а 2 березня 2014 року - Рада Федерації Федеральних Зборів рф, відтак цей «Договір» набрав чинності 21 березня 2014 року.

21 березня 2014 року прийнятий Закон рф № 6-ФКЗ (т. 4 а. 175-214), яким прийнято до рф «Республіку Крим» та утворені в складі рф нові суб`єкти. «Республіка Крим» вважається прийнятою до рф з дати підписання «Договору» (ст. 1 Закону РФ № 6-ФКЗ).

11 квітня 2014 року «Державна рада Республіки Крим» прийняла «Конституцію Республіки Крим» як суб`єкта рф.

Надалі, продовжуючи підривну діяльність проти України, рф утворила на окупованій території України в АР Крим федеральні органи державної влади рф, правоохоронні органи та органи судової системи, місцевого самоврядування, з метою становлення та зміцнення окупаційної влади рф та недопущення контролю України над цією територією.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України

№ 1207-УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС РФ на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно- правовим актам, визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку РФ.

Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН «Територіальна цілісність України» від 27 березня 2014 року № 68/262, «референдум», проведений в АР Крим 16 березня 2014 року, визнано таким, що не має законної сили і не може бути основою для зміни статусу АР Крим.

Реакцією на такі дії російської федерації, стало прийняття Верховною Радою України 21 квітня 2015 року постанови № 337-VIII «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії російської федерації та подолання її наслідків», згідно з якою констатовано початок такої агресії з боку рф на території АР Крим 20 лютого 2014 року, яка завершилася воєнною окупацією та подальшою незаконною анексією цієї частини території України.

Резолюціями Генеральної Асамблеї ООН «Стан у сфері прав людини в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (Україна)» від 19 грудня 2016 року № 71/205 та від 19 грудня 2017 року № 72/190, «Проблема мілітаризації Автономної Республіки Крим та міста Севастополь, Україна, районів Чорного та Азовського морів» від 17 грудня 2018 року, «Ситуація з правами людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополь, Україна» від 22 грудня 2018 року послідовно засуджено тимчасову окупацію з боку рф внаслідок військової агресії частини території України - АР Крим - підтверджено невизнання анексії.

Продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України російської федерації та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року російською федерацією визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент рф, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05 годині Президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, Збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і ЗС рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам зброї та підрозділам ЗСУ, також військовими формуваннями рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Відповідно до п.п. 6, 7 ч. 1 ст. 11 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», окупаційна адміністрація російської федерації - сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Тимчасово окупована територія - це частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Згідно ст. 42 IV Конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додаток до неї: положення про закони і звичаї війни на суходолі (1907 року) територія визнається окупованою, якщо вона фактично перебуває під владою армії супротивника.

Внаслідок розв`язання і ведення агресивної війни, починаючи з 24.02.2022 збройними формуваннями російської федерації тимчасово окуповано частини території Дніпропетровської, Донецької, Запорізької, Луганської, Миколаївської, Сумської, Харківської, Херсонської областей.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України. Строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 133/2022 від 14.03.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента № 259/2022 від 18.04.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 341/2022 від 17.05.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 757/2022 від 07.11.2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента № 58/2023 від 06.02.2023, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 годин 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб згідно з Указом Президента №254/2023 від 01.05.2023 року. Зокрема, починаючи з 25.05.2022 до 30.09.2022, російською федерацією тимчасово окуповано територію м. Лимана Донецької області.

Представниками російської федерації на тимчасово окупованій території м. Лиману Донецької області створено підпорядковану, керовану та фінансовану російською федерацією окупаційну адміністрацію, в яку входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України.

При цьому, представники підконтрольних російській федерації самопроголошених органів узурпували виконання владних функцій держави на тимчасово окупованій території м. Лиману Донецької області, здійснювали підбір кадрів для зайняття посад в незаконних самопроголошених органах, у тому числі із числа громадян України, які на той час перебували на вказаній тимчасово окупованій території. Кінцевою метою окупаційних органів, є інтеграція та подальше незаконне включення захопленої частини суверенної держави Україна до складу російської федерації.

12.06.2022 указом т.зв. «главы днр» № 285 «Об администрации города Красный Лиман» на тимчасово окупованій території м. Лиман Донецької області створено не передбачена законодавством України т.зв. «местная администрация донецкой народной республики администрация города Красный Лиман», яка розташована за адресою: Донецька область Краматорський район, м. Лиман, вул. Незалежності, буд. 46 та на яку незаконно покладено здійснення функції властивих міській раді України.

У червні 2022 року, більш точна дата та час не встановлена громадянин України ОСОБА_5 ,діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з корисливих мотивів, з метою усунення перешкод провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора,будучи обізнаним про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території,перебуваючи у приміщенні адміністративної будівлі Лиманської дільниці Слов`янського УГГ АТ «Донецькоблгаз», яка знаходиться за адресою: Донецька область, Краматорський район, м. Лиман, вул. Комарова, буд. 16, прийняв пропозицію т.зв. «начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та зайняв посаду т.зв. «мастера участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр», яку обіймав до початку активної фази деокупації м. Лиман Донецької області, тобто до початку вересня 2022 року.

У вказаний період часу ОСОБА_5 приймав безпосередню участь у усуненні перешкод провадження господарської діяльності вказаним незаконним підприємством господарської діяльності, яка полягала у реконструкції газорозподільних мереж та відновленні газопостачання за регульованим тарифом побутових користувачів та суб`єктів господарювання м. Лимана Донецької області.

Одночасно з викладеним, у зв`язку із відсутністю на робочому місці т.зв. «начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» 26.08.2022 та у період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 ОСОБА_5 , діючи умисно, реалізуючи свій протиправний умисел, з корисливих мотивів, з метою усунення перешкод провадження господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, будучи обізнаним про факт ведення російською федерацією агресивної війни проти України, невизнання рф поширення державного суверенітету України на її тимчасово окуповані території, перебуваючи в Донецькій області, Краматорський район, м. Лиман, вул. Комарова, буд. 16 виконував обов`язки т.зв. «начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та у вказаний час приймав безпосередню участь у усуненні перешкод провадження господарської діяльності вказаним незаконним підприємством господарської діяльності, яка полягала у реконструкції газорозподільних мереж та відновлення газопостачання за регульованим тарифом т.зв. «Государственного Концерна «Донбассгаз» т.зв. «днр» побутових користувачів та суб`єктів господарювання м. Лимана Донецької області.

У зв`язку з нестабільністю ситуації в окупованому місті Лимані Донецької області «участок г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» не завершив процес стабілізації робочого процесу і діяв в обмеженому режимі.

Так, у період часу з червня по вересень 2022 року обіймаючи посаду т.зв. «мастера участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та фактично будучи 26.08.2022 та у період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 «в.и.о. начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» ОСОБА_5 виконував наступні організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції:

1) Проведення інструктажів з техніки безпеки підлеглих працівників;

2) Загальний контроль за роботою особового складу підприємства;

3) Визначення автотранспорту та особового складу ремонтних бригад для виконання ремонтних робіт з відновлення газорозподільних мереж м. Лимана;

4) Здійснення контролю за виконанням працівниками ремонтної бригади ремонтних робіт з відновлення газорозподільних мереж м. Лиман;

5) Перевірка якості виконаної працівниками ремонтних бригад роботи з відновлення газорозподільних мереж м. Лиман;

6) Контроль робочого часу підлеглих працівників;

7) Планування робочого процесу підлеглих працівників;

8) Звітування перед керівництвом «Енакиевского управления по газоснабжению и газификации» про виконані роботи.

9) Виконання організаційно господарчих відносин між т.зв. «участком г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та т.зв. «Енакиевским управлением по газоснабжению и газификации» «ГК «Донбассгаз».

Під керівництвом ОСОБА_5 , з червня по вересень 2022 року, який обіймаючи посаду т.зв. «мастера участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та фактично будучи 26.08.2022 та у період часу з 29.08.2022 по 02.09.2022 «в.и.о. начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» співробітниками т.зв. «участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» здійснювалось відновлення пошкоджених газорозподільних мереж з метою подальшого надання під час окупації послуг з газопостачання споживачам за регульованим тарифом, що у розумінні ст. 3 Господарського кодексу України, є господарською діяльністю.

Кінцевою метою ОСОБА_5 як т.зв. «мастера участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» та «в.и.о. начальника участка г. Красный Лиман Енакиевского управления по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр»було усунення перешкод провадження незаконним підприємством «Енакиевское управление по газоснабжению и газификации Государственного концерна «Донбассгаз» днр» господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Таким чином, ОСОБА_5 обіймаючи вище наведені посади здійснював усунення перешкод провадження господарської діяльності вказаним підприємствому взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, яка згідно з т.зв «положением о Государственном Концерне «Донбассгаз» затвердженим т.зв. «указом главы днр №76» від 04.04.2017 року, полягала, в тому числі, у газо-, тепло, водопостачанні суб`єктів господарювання та органів державного управління т.зв. «днр» за регульованим тарифом та здійсненні діяльності в інтересах «днр» за принципами господарського розрахунку, самофінансування та самоврядування.

Таким чином, дії ОСОБА_5 виразилися у пособництві колабораційній діяльності, а саме пособництво шляхом усунення перешкод у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1 КК України.

27 січня 2025року між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_5 укладена угода про визнання винуватості.

Згідно вказаної угоди ОСОБА_5 під час судового розгляду повністю визнав свою винуватість у висунутому йому обвинуваченні, щиро покаявся у скоєному. Крім того, враховано характер та тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого судового провадження кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю злочину.

Також вказаною угодою сторони погодили покарання ОСОБА_5 за ч.5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на п`ять років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій та місцевого самоврядування строком на п`ятнадцять років і на підставі ст. 75, 76 КК України звільнити його від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

В угоді передбачені наслідки її укладання, затвердження та невиконання, які роз`яснені.

Розглядаючи питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості суд, заслухавши прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника адвоката ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч.4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Так, злочин, передбачений ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1 КК України, у вчиненні якого ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, внаслідок якого шкода завдана державним інтересам.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і призначення останньому узгодженого сторонами покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 27 січня 2025 року між прокурором Донецької обласної прокуратури ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 111-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять роківз позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій та місцевого самоврядування строком на п`ятнадцять років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом одного року і шести місяців іспитового строку не вчинить нового злочину, покладаючи на нього обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави кошти, витрачені на проведення судових експертиз у розмірі 9552,2 гривень.

Арешт накладений ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2023 року на автомобіль ВАЗ 21063, н/з НОМЕР_1 , 1986 року випуску, кузов НОМЕР_2 , скасувати; автомобіль ВАЗ 21063, н/з НОМЕР_1 , 1986 року випуску, кузов НОМЕР_2 , повернути власнику.

Речові докази наряд-допуск на здійснених тимчасових вогневих робіт №8 від 29-30.08.2022 року, на 1 аркуші;копія банківських реквізитів Центрального Республіканського Банку Донецької Народної Республіки ОСОБА_5 від 11.08.2022 року, на 1 аркуші;копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГТ ГК«Донбассгаз» від 23.08.2022 рою. на 1 аркуші; список працівників Краснолиманської дільниці «Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз»», на 1 аркуші;звіт про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 07.07.2022 року на 1 аркуші; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 26.08.2022 року. н 2 аркушах; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 29.08.2022 року на 1 аркуші; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 30.08.2022 року 1 аркуші; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 29.08.2022 року на 1 аркуші;копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГТ ГК «Донбассгаз» від 30.08.2022 року на 1 аркуші;копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГТ ГК «Донбассгаз» від 31.08.2022 рок на 1 аркуші;копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 31.08.2022 року на 1 аркуші; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 01.09.2022 року, на 1 аркуші; копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 02.09.2022 року, на 1 аркуші;копія звіту про виконану роботу дільниці «г. Кр. Лиман Енакиевского УГГ ГК «Донбассгаз» від 02.09.2022 року на 1 аркуші;журнал реєстрації інструктажів з охорони праці на робочому місці - 1 штука;журнал обліку робіт, які виконуються за нарядами та розпорядженнями від 18.07.2022 року - 1 штука, що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів СВ 2 управління ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях,- залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуюча ОСОБА_1