Справа № 592/222/25
Провадження № 1-кс/592/152/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2025 року м.Суми

Слідчий суддя Ковпаківського районного суду м. Суми ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , потерпілого ОСОБА_3 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

07.01.2025 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми зі скаргою на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 , в якій він, керуючись ст. ст. 2, 8, 9, 21, 36, 84, 86, 91, 92, 93, 94, 220, 223, 224, 240, 303, 615 КПК України; ст. 49 КК України; ст. ст. 55, 64, 92, 129-1, 151-2 Конституції України; ст. 3 та 6 п. 1 ст. Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; Рішенням Конституційного Суду України № 9-зп від 25.12.1997 року, Рішенням Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року; п. 11 наказу Генерального прокурора від 30.09.2021 року № 309 Про організацію діяльності прокурорів у кримінальному провадженні , просив: 1. Зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 розглянути його клопотання від 24.12.2024 року. 2. Відповідно до ст. 114 КПК України, та з метою забезпечення виконання вимог завдань кримінального провадженні та ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у разі задоволення даної скарги встановити процесуальний строк для розгляду прокурором Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 його клопотання від 24.12.2024 року. Крім того, потерпілий ОСОБА_3 у своїй скарзі зазначив наступне, дослівно : У разі прийняття слідчим суддею антиконституційного, незаконного рішення за результатами розгляду даної скарги я буду скаржитися до Вищої ради правосуддя та до Європейського суду з прав людини на підставі статті 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (вхідний № 499/25 від 07.01.2025 року) (а. п. 1-19) .

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_3 надав пояснення, аналогічні викладеним в скарзі на 19 аркушах, 38 сторінках. Він просив задовольнити скаргу у повному обсязі.

В судове засідання прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не прибув. Про місце, дату та час судового засіданні був повідомлений належним чином. Його неприбуття не є перешкодою для розгляду скарги по суті, що у повній мірі узгоджується та не суперечить положенням ч. 3 ст. 306 КПК України (а. п. 43) .

Вислухавши скаргу потерпілого ОСОБА_3 , його пояснення, дослідивши документи та копії документів, які містяться в матеріалах судового провадження, враховуючи наявність судових рішень, які містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень в режимі повного доступу, прихожу до наступного висновку.

Згідно ст. 220 КПК України клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 із змінами, внесеними згідно із Законами № 314-VII від 23.05.2013 року, № 2548-VIII від 18.09.2018 року, № 720-IX від 17.06.2020 року) . Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.

Даною статтею не передбачено обмежень стосовно кола питань, які можуть бути порушені у відповідному клопотанні та підлягають вирішенню. Відтак можна зробити висновок про те, що слідчий, прокурор під час розгляду таких клопотань мають прийняти рішення, яке належить до їх компетенції, відповідно до ст. ст. 36-41 КПК України. У разі, якщо розв`язання порушених у клопотанні питань виходить за межі компетенції слідчого (прокурора) у клопотанні відмовляється, а відповідна інформація передається у визначеному законом порядку для прийняття рішення компетентному органу. Право на звернення з клопотанням до слідчого, прокурора про виконання будь-яких процесуальних дій мають особи, зазначені в ч. 1 ст. 220 КПК України. Інші особи мають право звертатися з клопотанням (скаргою) до слідчого, прокурора тільки у прямо передбачених законом випадках (наприклад, ч. 5 ст. 284 КПК України) . Від звернення з клопотанням слід відрізняти повідомлення про вчинення кримінального правопорушення заявником (ст. 60 КПК України) , звернення з цивільним позовом (ст. 128 КПК України) тощо. Тому у разі, якщо до слідчого, прокурора із клопотанням звертається особа, якій КПК України не надано такого права, у задоволенні цього клопотання має бути відмовлено. Право на подання клопотання в порядку ст. 220 КПК України виникає у особи з моменту набуття нею відповідного процесуального статусу: подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України) , затримання чи отримання повідомлення про підозру (ч. 1 ст. 42 КПК України) тощо. При цьому слід мати на увазі, що оскільки чинний КПК України не передбачає інституту допуску захисника до участі у справі, відповідне клопотання захисника має бути розглянуте за умови долучення до нього оригіналів (належним чином завірених копій) документів, передбачених ст. 50 КПК України (якщо захисник до цього не брав участі у процесуальних діях) . Зважаючи на відсутність у КПК України прямого вичерпного визначення процесуальної дії, під останньою, у контексті ст. 220 КПК України слід розуміти будь-яку дію, яка вчинена, вчиняється або має бути вчинена слідчим, прокурором під час досудового провадження, судового провадження тощо. Тому можливо зробити висновок про те, що клопотання осіб, зазначених в ч. 1 ст. 220 КПК України, може стосуватися виконання будь-яких процесуальних дій, які: 1) вже виконані (вчинені) ; 2) виконуються (вчинюються) ; 3) мають бути виконані (вчинені) відповідно до вимог КПК України. Також слід зауважити на тому, що, оскільки КПК України не передбачено інше, відповідні клопотання можуть бути заявлені не тільки під час досудового розслідування, але й під час досудового провадження, тобто коли ще відсутнє кримінальне провадження, наприклад, клопотання потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України) щодо вчинення прокурором дій, передбачених ч. 1 ст. 214 КПК України, у разі відмови (бездіяльності) слідчого щодо внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, судового розгляду тощо. Згідно ч. 5 ст. 115, ч. 1 ст. 220 КПК України, слідчий, прокурор мають прийняти рішення за результатами розгляду клопотання протягом трьох днів, починаючи з наступного дня, після його подання. Під моментом подання клопотання слід розуміти момент його фактичного подання до канцелярії органу досудового розслідування чи прокуратури, особисто слідчому чи прокурору, а у випадках його надіслання поштою момент його вхідної реєстрації у відповідному органі (досудового розслідування, прокуратури) . За наслідками розгляду клопотання, відповідно до ст. 220 КПК України, слідчий (прокурор) приймають рішення про повне чи часткове задоволення клопотання, повну чи часткову відмову в його задоволенні. Згідно ч. 3 ст. 110 КПК України, будь-яке рішення слідчого (прокурора) приймається у формі постанови. У випадку повної чи часткової відмови у задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова (ч. 2 ст. 220 КПК України) . Тому можливо зробити висновок про те, що складання постанови у випадку задоволення клопотання необхідне для забезпечення можливості її оскарження іншими заінтересованими особами (наприклад, потерпілим у випадку задоволення клопотання підозрюваного про закриття кримінального провадження) . Також з метою забезпечення права на оскарження відповідного рішення про результати розгляду клопотання слідчий, прокурор мають повідомити особу, яка його подала. Слід зауважити на тому, що КПК України не передбачено подання скарг учасниками кримінального провадження до органів прокуратури, окрім випадків, прямо встановлених законом (наприклад, ч. 5 ст. 284 КПК України) . Разом з тим, з урахуванням передбачених ч. 2 ст. 36 КПК України прав прокурора самостійно починати досудове розслідування, особисто проводити слідчі, розшукові, та інші процесуальні дії, скасовувати незаконні та необґрунтовані постанови слідчих тощо, можна зробити висновок про те, що особи, зазначені в ч. 1 ст. 220 КПК України, у відповідних клопотаннях можуть ставити питання про скасування незаконних (необґрунтованих) постанов слідчого про закриття кримінального провадження з передбачених законом підстав тощо, тобто фактично оскаржувати дії слідчого. Такі клопотання підлягають обов`язковому вирішенню в порядку ч. 2 ст. 220 КПК України. Треба мати на увазі, що ч. 1 ст. 220 КПК України містить подвійний обов`язок слідчого, прокурора: 1) розглянути відповідне клопотання в строк не більше трьох днів з моменту подання та 2) задовольнити його в цей же строк за наявності відповідних підстав. Тому, оскільки законодавець прямо зобов`язує слідчого, прокурора за наявності відповідних підстав задовольнити відповідне клопотання та зробити це у триденний строк, відтак можливо зробити висновок про те, що безпідставне незадоволення клопотання слідчим, прокурором може бути предметом оскарження слідчому судді під час досудового розслідування відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно ч. 2 ст. 1 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

У відповідності до ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016 року (із змінами) , судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права (ч. 6 ст. 13 в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017 року) (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1402-19#Text) .

Отже, оскільки Закон України Про судоустрій та статус суддів № 1402-VIII від 02.06.2016 року (із змінами) є складовою частиною кримінального процесуального законодавства України, відтак висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, безумовно та імперативно враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Згідно правовому висновку, викладеному в п. п. 19, 20 постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14.02.2023 року у справі № 405/680/22, провадження № 51-1544км22, враховуючи різну правову природу рішень і дій , ч. 2 ст. 307 КПК України визначає різні повноваження слідчого судді у випадку їх оскарження. При оскарженні дії або не здійснення дії слідчий суддя має повноваження зобов`язати припинити дію або здійснити дію, однак не має повноважень скасувати дію, що вже відбулася. У той же час по відношенню до оскаржених рішень слідчий суддя має повноваження лише скасувати таке рішення, але не має повноважень зобов`язати прийняти рішення. Тим більше слідчий суддя не має повноважень визначати, яке саме рішення має прийняти слідчий або прокурор у конкретному випадку, оскільки таким чином суддя втрутиться в сферу повноважень цих осіб і фактично прийме участь у діяльності сторони обвинувачення всупереч своїй ролі в провадженні (ч. 3 ст. 22 КПК України) . Таким чином, Суд робить висновок про те, що ст. 307 КПК України не надає слідчому судді повноваження своєю ухвалою зобов`язувати слідчого, дізнавача чи прокурора прийняти певне рішення під час досудового розслідування. Постанова набрала законної сили 14.02.2023 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075174, https://reyestr.court.gov.ua/Review/109075175) .

Крім того, вважаю за можливе взяти до уваги наступне.

В діях потерпілого ОСОБА_3 явно, очевидно, не завуальовано вбачається зловживання процесуальними права, яке полягає, по-перше, в поданні численних скарг як до слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми, так і до слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми, без врахування вимог територіальної юрисдикції, що врегульовано чинним кримінальним процесуальним законом, по-друге, в поданні численних скарг як до слідчих суддів Зарічного районного суду м. Суми, так і до слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми на рішення прокурора про відмову у задоволенні клопотання про проведення особисто прокурором слідчих дій, за наявності ухвал слідчих суддів як Зарічного районного суду м. Суми, так і ухвал слідчих суддів Ковпаківського районного суду м. Суми, які набрали законної сили, або нехтуючи існуванням таких ухвал, або свідомо ігноруючи ними, або не погоджуючись з прийнятими слідчими суддями як Зарічного районного суду м. Суми, так і Ковпаківського районного суду м. Суми, рішеннями (ухвалами) .

Така його позиція була відображена також і в ухвалі Конституційного Суду України у справі № 3-29/2023(58/23) про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційною скаргою ОСОБА_3 про відповідність Конституції України (конституційність) статті 303 Кримінального процесуального кодексу України № 29-1(ІІ)/2023 від 14.03.2023 року (https://ccu.gov.ua/novyna/konstytuciyni-skargy-shcho-nadiyshly-do-konstytuciynogo-sudu-ukrayiny-ta-yih-opracyuvannya-48) .

Крім того, на проблему зловживання процесуальним правами, свого часу, звернула увагу і суддя Верховного Суду ОСОБА_5 , зазначивши про необхідність реагування на проблему кверулянства (сутяжництва) , про випадки зловживання професійними учасниками процесу як стороною захисту, так і обвинувачення правом на звернення до суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/pres-centr/news/1211840/) .

До того ж, згідно ст. 45 Закону України Про Вищу раду правосуддя № 1798-VIII від 21.12.2006 року (із змінами) , у відкритті дисциплінарної справи має бути відмовлено, якщо: 1) факти неналежної поведінки судді, що повідомляються у дисциплінарній скарзі, вже були предметом перевірки та розгляду і щодо них відмовлено у відкритті дисциплінарної справи або ухвалено рішення у дисциплінарній справі; 2) закінчився встановлений законом строк для застосування до судді дисциплінарного стягнення; (п. 2 ч. 1 ст. 45 в редакції Закону № 3378-IX від 06.09.2023 року; 3) очевидною метою подання скарги є спонукання судді до ухвалення певного судового рішення; 4) суть скарги зводиться лише до незгоди із судовим рішенням. Рішення про відмову у відкритті дисциплінарної справи ухвалюється Дисциплінарною палатою та оскарженню не підлягає (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/1798-19#Text) .

Крім того, вважаю за необхідне взяти до уваги наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 126 Конституції України вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про незалежність судової влади № 8 від 13.06.2007 року положення ч. 2 ст. 126 Конституції України про те, що вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється, означає заборону будь-яких дій стосовно суддів незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, установ, організацій, громадян та їх об`єднань, юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків чи схилити їх до винесення неправосудного рішення. Заборона впливу на суддів у будь-який спосіб поширюється на весь час обіймання ними посади судді. Виходячи з того, що вплив на суддів тягне юридичну відповідальність, суди у всіх випадках втручання в їх діяльність і прояву неповаги до суду або судді повинні виносити окремі ухвали чи постанови, а якщо в таких діях вбачаються ознаки відповідного злочину - реагувати згідно з вимогами кримінально-процесуального законодавства України. Суди повинні належним чином реагувати на порушення учасниками процесу та іншими присутніми в залі судового засідання особами встановленого законом і судом порядку розгляду справ та за наявності підстав вирішувати питання про притягнення винних у вчиненні таких порушень до відповідальності (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

У відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про незалежність судової влади № 8 від 13.06.2007 року втручанням у діяльність судових органів слід розуміти вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

Згідно абз. 1 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року при розгляді кримінальних справ має суворо додержуватись закріплений у ч. 1 ст. 62 Конституції принцип презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому неприпустимо покладати на обвинуваченого (підсудного) доведення своєї невинуватості (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

У відповідності до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя № 9 від 01.11.1996 року, відповідно до ст. 59 Конституції кожен має право на захист від обвинувачення та на правову допомогу. Тому, розглядаючи кримінальну справу, суд у передбачених законом випадках має забезпечити обвинуваченому право на захист. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за умови доведеності її вини. При цьому слід мати на увазі, що згідно зі ст. 62 Конституції обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а також на доказах, одержаних незаконним шляхом. Докази повинні визнаватись такими, що одержані незаконним шляхом, наприклад, тоді, коли їх збирання й закріплення здійснено або з порушенням гарантованих Конституцією України прав людини і громадянина, встановленого кримінально-процесуальним законодавством порядку, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0009700-96#Text) .

Ч. 1 ст. 376 КК України передбачена кримінальна відповідальність за втручання в діяльність судових органів, тобто за втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків або добитися винесення неправосудного рішення - яке карається штрафом від однієї тисячі до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців.

Враховуючи вищевикладене, вважаю, що в діях потерпілого ОСОБА_3 вбачаються ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 376 КК України, а саме: втручання в будь-якій формі в діяльність судді з метою перешкодити виконанню ним службових обов`язків та добитися винесення неправосудного рішення, оскільки в його дослівному висловлюванні У разі прийняття слідчим суддею антиконституційного, незаконного рішення за результатами розгляду даної скарги він буде скаржитися до Вищої ради правосуддя та до Європейського суду з прав людини на підставі ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безумовно міститься погроза слідчому судді Ковпаківського районного суду м. Суми, яку, у відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про незалежність судової влади № 8 від 13.06.2007 року, слід розцінювати як втручання у діяльність судових органів, тобто вплив на суддю у будь-якій формі (прохання, вимога, вказівка, погроза, підкуп, насильство, критика судді в засобах масової інформації до вирішення справи у зв`язку з її розглядом тощо) з боку будь-якої особи з метою схилити його до вчинення чи невчинення певних процесуальних дій або ухвалення певного судового рішення. При цьому не має значення, за допомогою яких засобів, на якій стадії процесу та в діяльність суду якої інстанції здійснюється втручання (https://zakon.rada.gov.ua/laws/show/v0008700-07#Text) .

Крім того, слід зазначити про те, що правовий нігілізм це деформаційний стан правосвідомості особи, групи, суспільства, який характеризується усвідомленим ігноруванням вимог закону, цінності права, зневажливим ставленням до правових принципів і традицій, однак виключає злочинний намір (https://uk.wikipedia.org/wiki/Правовий_нігілізм) .

Також вважаю за можливе звернути увагу на перелік топонімів у Сумській міській територіальній громаді, назви яких змінюються (перейменовуються) у рамках дерусифікації (відповідно до рішень Сумської міської ради від 30.11.2022 року № 3223-МР (додаток) , від 22.12.2022 року № 3372-МР; від 25.01.2023 року № 3470-МР, від 23.02.2023 року № 3543-МР, від 31.05.2023 року № 3724-МР, від 31.05.2023 року № 3741-МР, розпорядження Сумської обласної військової адміністрації від 26.07.2024 № 379-ОД) . У переліку наведена попередня назва топоніму, його нове найменування, а також стислий опис на честь якої особистості чи події (поняття) його отримано. Перелік сформовано відповідно до рішень міської ради, які ухвалювалися з 30.11.2022 року, а також розпорядження обласної військової адміністрації. Попередня назва вулиця Першотравнева. Нова назва топоніма вулиця Маґістратська. Опис щодо нової назви топоніма: історична відсилка до тяглості місцевого самоврядування та магдебурського права в Сумах. Маґістрат у XIII-XIX ст. ст. узагальнена назва органів станового міщанського самоврядування і суду в деяких європейських державах (https://smr.gov.ua/uk/dovidka/dekomunizatsiya/26677-perelik-toponimiv-u-sumskij-miskij-teritorialnij-gromadi-nazvi-yakikh-zminyuyutsya-perejmenovuyutsya.html?fbclid=IwAR2xEgez3g6vZoaH8YMAIyrSYHL_XqZOnfmTzDqHbNexlh8hdaxHV41DT-g) .

Крім того, у зв`язку зі зміною АТ Укрпошта механізму отримання та відправки письмової кореспонденції, Ковпаківському районному суду м. Суми 07.10.2024 року було присвоєно персоналізований поштовий індекс 40405. Тому кореспонденцію, адресовану Ковпаківському районному суду м. Суми, прохання надсилати за адресою: вул. Маґістратська, 12, м. Суми, 40405 (https://kv.su.court.gov.ua/sud1806/pres-centr/news/1679653/) .

Таким чином, оскільки прокурор Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 не розглянув клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 24.12.2024 року в строк не більше трьох днів з моменту подання та не задовольнив її за наявності відповідних підстав, всупереч положенням ч. 1 ст. 220 КПК України, оскільки єдиний законодавчим орган України, а саме: парламент України наділений повноваженнями видавати закони України, в тому числі КПК України, а, отже, саме лише законодавець наділений виключною компетенцією встановлювати строки, в даному випадку це строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав (ч. 1 ст. 220 КПК України) , відтак прихожу до висновку про те, що скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_6 слід задовольнити частково. Слід зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 24.12.2024 року. В задоволенні решти вимог слід відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 375, 376, 532, 533 КПК України, -

У Х В А Л И В :

Скаргу потерпілого ОСОБА_3 на бездіяльність прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_6 задовольнити частково.

Зобов`язати прокурора Окружної прокуратури міста Суми ОСОБА_4 розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_3 від 24.12.2024 року.

В задоволенні решти вимог відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю.

Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність прокурора оскарженню не підлягає.

Ухвала слідчого судді, яка не може бути оскаржена, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1