Провадження № 1-кп/750/196/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2025 року м. Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , подані у кримінальному провадженні, внесеному 18.05.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000109 по обвинуваченню:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28 ч.1 ст. 114-1, ч. 3 ст.332, ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України,

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 1 ст.114-1, ч. 3 ст.332, ч. 3 ст. 368 КК України,

в с т а н о в и в :

Прокурором подані клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , так як строк його дії закінчується 01.03.2025, а ризики, які виправдовують тримання під вартою зазначених осіб, не зменшилися, судове провадження не може бути завершено до спливу продовженого строку дії запобіжного заходу. Клопотання подав в письмовій формі.

Клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, продовжують існувати, застосування більш м`якого запобіжного заходу обвинуваченому не забезпечить запобіганню цим ризикам.

Вказано, що обвинувачений ОСОБА_4 , розуміючи, що вчинив тяжкі злочини, за які передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі, може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїхду за кордон, оскільки є інвалідом 2 групи. Ризик, визначений п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, обґрунтовано тим, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні. Розмір застави просив не визначати в силу ч. 6 ст. 176 КПК України.

Клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 прокурором обґрунтовується тим, що обвинувачений, розуміючи невідворотність покарання, може змінити місце свого проживання, в тому числі шляхом виїзду за кордон, оскільки може використати свої зв`язки у ІНФОРМАЦІЯ_3 та у ІНФОРМАЦІЯ_3 , які можуть виготовити підроблені документи для безперешкодного перетину державного кордону України. Також прокурор стверджує про існування ризику незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні, оскільки вже був зафіксований факт розмову обвинуваченого з іншими особами, в ході яких він обговорює спробу ведення органу досудового розслідування в оману. Також на думку прокурора більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не може бути застосований до обвинуваченого. Розмір застави просив не визначати в силу ч. 6 ст. 176 КПК України.

В судовому засіданні учасники висловили наступні позиції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 просив відмови в задоволенні клопотання прокурора. Зазначив, що прокурор, подаючи клопотання про продовження строку тримання особи під вартою, повинен кожного разу довести існування ризиків, на які він посилається. Ризики, зазначені прокурором у клопотанні, є припущеннями, а згідно із Конституцією України забороняє обвинувачення на припущеннях. На думку захисника вказані у клопотанні ризики не існували та не існують. Підозра щодо ОСОБА_4 є необґрунтованою. Тримання обвинуваченого під вартою здійснюється на підставі незаконної ухвали слідчого судді від 03.01.2025. Також захисник вказав, що прокурором необґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачений ОСОБА_4 свого захисника підтримав.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 оголосив письмові заперечення на клопотання прокурора, які подав у письмовій формі. Просив відмовити прокурору в задоволенні клопотання та застосувати відносно ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, зокрема, домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_5 позицію свого захисника підтримав. Додав, що він є учасником АТО, ООС, надавав допомогу при окупації, завжди служив Батьківщині.

Заслухавши думку учасників справи, перевіривши доводи прокурора, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Вирішуючи питання доцільності продовження ОСОБА_4 та ОСОБА_5 строку дії обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує характер висунутого їм обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, та погоджується з доводами прокурора про те, що обвинувачені, усвідомлюючи тяжкість і невідворотність покарання, що загрожує їм в разі визнання винуватими, можуть переховуватись від суду. Таке переховування, на переконання суду, може мати місце і в межах території України.

Крім цього, обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 можуть незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні, які на даний час не надали свої покази безпосередньо під час судового розгляду, з метою зміни їхніх показань на свою користь. Оцінюючи можливість впливу на свідків, суд виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1,2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України).

Тобто, наявні підстави вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, не відпали і продовжують існувати.

Щодо твердження захисника ОСОБА_6 про необґрунтованість підозри, суд враховує, що на стадії судового розгляду, коли відбувається вирішення клопотання про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не вирішується питання про обґрунтованість обвинувачення. Питання обґрунтованості обвинувачення (а не підозри) вирішується на стадії судового розгляду шляхом надання оцінки судом наданим як стороною обвинувачення, так і стороною захисту доказам.

Щодо твердження захисника ОСОБА_6 про те, що всі ризики є припущеннями, то суд враховує наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що обвинувачений однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити. Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови достатньої їх ймовірності.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися, а обов`язки, про покладення (продовження) яких клопоче прокурор, - бути у взаємозв`язку з ними. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що обвинувачений може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню, в даному випадку судовому розгляду.

Розглядаючи клопотання захисника ОСОБА_7 обрання обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, суд приходить до наступного висновку.

За приписами ч.6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану передбачено обов`язкове призначення запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що унеможливлює застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

У ч. 4 ст. 183 (абзац 8) КПК України зазначено, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 -114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437 - 442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням викладеного, а також позиції Європейського суду з прав людини та рішення Конституційного Суду України від 25 червня 2019 7-р/2019, визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст. 114-1 КК України, є дискреційним повноваженням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави у провадженні визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Визначення обвинуваченим застави в даному випадку з урахуванням характеру вчиненених ними діянь, їх відношення до вчиненого, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти ризику, визначеному, зокрема, в п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 183, 196, 197, 199, 331, 392, 394, 395 КПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 16 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про обрання обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» до 16 квітня 2025 року, без визначення розміру застави.

На ухвалу протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено 19.02.2025 о 08 год 30 хв.

Суддя ОСОБА_8