Машівський районний суд Полтавської області
Справа № 948/881/24
Номер провадження 1-кп/948/6/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2025 Машівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка кримінальне провадження№ 0000476 від 24.07.2024 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня спеціальна, неодружений, військовозобов`язаний, працює неофіційно, не депутат, раніше не судимий,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 , перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 як військовозобов`язаний, будучи достовірно обізнаним про введення на всій території України воєнного стану, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022 та Указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 17.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022, № 58/2023 від 06.02.2023, № 254/2023 від 01.05.2023, № 451/2023 від 26.07.2023, № 734/2023 від 06.11.2023, № 49/2024 від 05.02.2024, № 271/2024 від 06.05.2024, а також про введення в дію плану оборони України та, Зведеного плану територіальної оборони України на підставі Указу Президента України «Про рішення Ради Національної безпеки і оборони України від 24 лютого 2022 року «Про введенняв дію плану оборони України та Зведеного плану територіальної оборони України» № 70/2022 від 24.02.2022, пройшов огляд на ступінь придатності до військової служби військово-лікарською комісією КНП «Машівська лікарня» Машівської селищної ради Полтавської області.

Рішенням вказаної ВЛК від 16.07.2024 солдат ОСОБА_5 визнаний придатним до проходження військової служби в Десантно-штурмових військах, про що видано відповідну довідку.

У подальшому, 16.07.2024 року о 15:00 год. в приміщенні восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 ,що за адресою: АДРЕСА_2 , уповноваженою службовою особою військовозобов`язаному ОСОБА_5 було вручено повістку про відправку (бойову) до військової частини та наказано прибути 17.07.2024 року о 16:00 год. до восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 , що за вищевказаною адресою для відправки на військову службу в Збройні Сили України по мобілізації, оголошеної Указом Президента України №65/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022.

Проте, військовозобов`язаний ОСОБА_5 , незважаючи на обов`язок з`явитися за повісткою у визначені дату та час, будучи належним чином у встановленому законом порядку повідомлений працівниками вищевказаного центру комплектування та соціальної підтримки про призов на військову службу під час загальної мобілізації, а також про наслідки відмови бути призваним та проходити військову службу під час мобілізації, всупереч вимогам ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України» від 25.03.1992 № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-ХП, Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 № 65/2022, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, являючись придатним за станом здоров`я для проходження військової служби, не маючи згідно ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або підстав для непридатності для несення служби, ухилився від призову за мобілізацією, не прибувши 17.07.2024 року о 16.00 год. до пункту збору за адресою: АДРЕСА_2 , для відправки до військової частини з метою проходження військової служби за мобілізацією.

За таких обставин, дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за ст.336 КК України - ухилення від призову на військову службу під час мобілізації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений вину визнав, у скоєному розкаявся та показав, що він працював на заводі та 16.07.2024 року для оновлення даних прибув до ТЦК, де йому дали направлення на ВЛК, після проходження якої вручили повістку на 17.07.2024. Натомість по повістці він не приїхав, бо злякався за своє життя, оскільки при спілкуванні зі знайомими хлопцями, які вже проходять службу в ЗСУ обізнаний про отримання ними поранень. Також пояснив, що в скоєному кається, має намір після закінчення судового розгляду з`явитися до ТЦК, оскільки усвідомив необхідність служити. Крім того, пояснив, що про оголошення його в розшук не знав, після того як поліція приїхала на роботу та повідомила про це, слідства не уникав, вину визнавав з самого початку.

Крім повного визнання обвинуваченим вини по висунутому обвинуваченню, суд уважає, що його винуватість в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України підтверджується іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами, які суд у відповідністю з ч.3 ст. 349 КПК України визнав досліджувати недоцільним, оскільки вони ніким не оспорюються. Учасники процесу правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку.

Як особа ОСОБА_5 характеризується позитивно проживає в АДРЕСА_1 , та до адміністративної відповідальності за місцем проживання не притягувався, компрометуючими матеріалами Машівська селищна рада не володіє, не депутат, громадянин України, має середню спеціальну освіту, військовозобов`язаний, працює неофіційно, неодружений, раніше не судимий, згідно із довідкою КНП «Машівська центральна лікарня» №1072 від 08.08.2024 за медичною допомогою до лікаря психіатра та нарколога не звертався (а.с.68-80).

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжує його покарання, суд не вбачає.

Так, згідно з вимогами ст. 65 КК суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

При обранні покарання обвинуваченому суд у відповідності зі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке класифікується як нетяжкий злочин, особу обвинуваченого, який має молодий вік, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, досудову доповідь, за якою існує середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства (а.с.30-33) та доходить висновку, що необхідним та достатнім покаранням обвинуваченому для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі.

За правилами ст. 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність оцінювання представниками судових органів визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відношення ОСОБА_5 до вчиненого кримінального правопорушення та його щире каяття, а саме те, що обвинувачений усвідомив протиправність свого діяння та має намір проходити службу в Збройних Силах України, суд уважає за доцільне застосувати до нього звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на 01 рік, оскільки вважає, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених пп. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Суд, розглядаючи доводи прокурора про призначення реального позбавлення волі зазначає, що зважаючи на актуальність питання виконання військовозобов`язаними свого громадянського та Конституційного обов`язку із захисту держави, у даній конкретній ситуації є недоцільним призначення реального позбавлення волі з огляду на бажання обвинуваченого приєднатися до Збройних Сил України.

Суд уважає, що призначене ОСОБА_5 покарання та застосування ст. 75 КК, у даному конкретному випадку, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч.1ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Ухвалою слідчого судді Карлівського районного суду Полтавської області від 08.11.2024 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання (а.с.83,84).

Оскільки обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком, клопотання прокурора про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає.

Долю речових доказів, суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України і вважає, що оригінали довідки військово-лікарської комісії, картки обстеження та медичного огляду з додатками, корінець повістки на відправку на ім`я ОСОБА_5 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження стороною обвинувачення (а.с.57) потрібно повернути до восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 за належністю.

Цивільний позов не заявлений.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим за ст.336 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

У відповідності зі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 01 рік.

Зобов`язати ОСОБА_5 відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України в період іспитового строку:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: оригінали довідки військово-лікарської комісії, картки обстеження та медичного огляду з додатками, корінець повістки на відправку на ім`я ОСОБА_5 , які зберігаються при матеріалах кримінального провадження стороною обвинувачення - повернути до восьмого відділу ІНФОРМАЦІЯ_3 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у випадку його оскарження, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Машівський районний суд Полтавської області.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1