Справа №705/1910/25
1-в/705/191/25 УХВАЛА
15 квітня 2025 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_3 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
представника установи виконання покарання ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції з ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)»,
прокурора ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву засудженого ОСОБА_3 про застосування Закону України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та приведення вироку відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просив переглянути його справу за ч. 4 ст. 185 КК України по декриміналізації.
У судовому засіданні засуджений ОСОБА_3 підтримав свою заяву та просив її задовольнити.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_3 на підставі ч. 2 ст. 74 КК України та п. 13 ст. 537 КПК України від покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2023 за вчинення 19.12.2022 повторного таємного викрадення майна ОСОБА_6 на суму 1100 грн, так як розмір шкоди, заподіяний вказаними діяннями, не перевищує розмір 2-х неоподаткованих мінімумів доходів громадян, який станом на 01.01.2022 становив 2481 грн. Оскільки правових підстав для зміни кваліфікації інших злочинів немає, караність за їх вчинення Законом № 3886-ІХ не усунена, а також враховуючи те, що при призначенні остаточного покарання на підставі вироку Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2023 підлягає застосуванню ст. 71 КК України, необхідно ОСОБА_3 вважати засудженим за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2023 за ч. 1 ст. 263 КК України до трьох років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до покарання за вказаним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2017 та ухвали цього ж суду від 11.07.2019 та остаточно до відбування покарання визначити 5 років 3 місяці позбавлення волі. Виключити посилання про часткове приєднання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01.02.2023. В решті вирок Святошинського районного суду м. Києва від 17.10.2023 залишити без змін.
Представник адміністрації установи ОСОБА_4 у судовому засіданні при розгляді заяви засудженого поклався на розсуд суду.
Суд, вислухавши засудженого, прокурора та представника адміністрації установи, дослідивши матеріали заяви та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 засуджений вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_3 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2023, більш суворим, призначеним вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2023, визначивши остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з моменту приведення вироку до виконання. У строк відбування покарання ОСОБА_3 зараховано строк покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2023.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.
Остаточне покарання за цим вироком призначене на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Святошинського районного міста Києва від 17.10.2023, більш суворим, призначеним вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2023, за яким ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому 19.12.2022 на суму 1100 грн.
Остаточне покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01.02.2023 призначене на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, та до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2017 та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2019, за якими ОСОБА_3 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2022 ця сума становила 2481 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність звільнення ОСОБА_3 від покарання, призначеного йому вироком Святошинського районного суду м. Києва від 01 лютого 2023 року, на підставі ч. 2 ст. 74 КК України, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.
На цій підставі необхідно виключити з вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2023 посилання на призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України.
Водночас встановлено, що кримінальна караність діяння за ч. 2 ст. 186 КК України за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2017 та ч. 1 ст. 263 КК України за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2023 не усунута.
На цих підставах ОСОБА_3 необхідно вважати засудженим вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі. Призначене покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі підлягає залишенню без змін.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2023, необхідно частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2017 та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2019, та остаточно визначити йому для відбування покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі. Підстав для часткового приєднання більшої частини невідбутого покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.11.2017 та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2019 суд не вбачає.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 необхідно обчислювати з 19.12.2022. У решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17.10.2023 підлягає залишенню без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Заяву засудженого ОСОБА_3 задовольнити.
Привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 вироки, за якими засуджений ОСОБА_3 .
На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного йому вироком Святошинського районного суду міста Києва від 01 лютого 2023 року, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.
ОСОБА_3 вважати засудженим вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України.
Призначене ОСОБА_3 покарання за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі залишити без змін.
Виключити з вироку Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року посилання на призначення ОСОБА_3 покарання із застосуванням положення ч. 4 ст. 70 КК України.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за вироком Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 листопада 2017 року та ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11 липня 2019 року, остаточно визначивши йому для відбування покарання у виді 4 років 3 місяців позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 19 грудня 2022 року.
У решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1