ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/310/25 Справа № 204/4451/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарями ОСОБА_5 , ОСОБА_6

за участю прокурора ОСОБА_7

представника потерпілих ОСОБА_8

потерпілої ОСОБА_9

законної представниці

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, у режимі відеоконференції, матеріали кримінального провадження №0000007 від 11.01.2023 року щодо ОСОБА_11 , за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_12 , поданою на вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Велика Омеляна Рівненського району Рівненської області, громадянина України, раніше не засудженого, військовослужбовця ВЧ НОМЕР_1 , мешкає у АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, із призначенням покарання у вигляді позбавлення волі строком на 9 років, із визначенням початку строку відбування покарання з 11 січня 2023 року ( моменту фактичного затримання),

встановила:

Вироком суду встановлено, що 4.02.2022 військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи,

органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який в подальшому був неодноразово продовжений.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом.

15.03.2022 ОСОБА_11 призвано за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 єгерського відділення 1 єгерського взводу 7 єгерської роти 3 єгерського батальйону.

15.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 №20/1 ОСОБА_11 призначено на посаду стрільця-помічника гранатометника 2 єгерського відділення 1 єгерського взводу 7 єгерської роти 3 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 .

22.03.2022 солдата ОСОБА_13 призвано за мобілізацією до військової частини НОМЕР_1 , де він проходив службу на посаді водія 3 єгерського відділення 1 єгерського взводу 7 єгерської роти 3 єгерського батальйону.

У відповідності до ст.27 Конституції України передбачено, що кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Згідно зі ст.ст.11,16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військовослужбовець зобов`язаний: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Відповідно до ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

Статтею 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, передбачено, що військовослужбовець зобов`язаний додержуватися вимог безпеки, вживати заходів до запобігання захворюванню, травматизму, повсякденно підвищувати фізичну загартованість і тренованість, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Крім цього, ст.49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей, зобов`язані завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому.

Статтею 50 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України передбачено, що відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі, і у питаннях.

В порушення наведених вище вимог законодавства, ОСОБА_11 , являючись військовослужбовцем Збройних Сил України військової частини НОМЕР_1 , вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин:

ОСОБА_11 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, проходячи військову службу на посаді стрільця помічника гранатометника 1 взводу 7 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані молодший сержант, в порушення вимог ст.27 Конституції України, ст.ст.11, 12, 13, 16, 49, 50, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 10.01.2023 приблизно о 20:00, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації зазначеної військової частини, а саме в кухонному приміщенні будинку АДРЕСА_2 , будучи у стані алкогольного сп`яніння, під час словесної суперечки з приводу висловлювання з боку механіка-водія, кранівника 1 взводу 7 роти 3 батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_13 на адресу його дружини, яка в подальшому переросла в бійку, в ході якої ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи всю небезпеку своїх протиправних дій, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_13 один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область носа, заподіявши йому рану спинки носа, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткостроковим розладом здоров`я, які потребують для свого загоєння та лікування термін понад 6 днів, але менше 21 дня (3-х тижнів), після нанесення якого вони разом впали на підлогу.

В цей момент, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на протиправне заподіяння смерті іншої людини, ОСОБА_11 взяв до правої руки кухонний ніж з фасонною рукояткою, виготовленою з пластмаси жовтого кольору з вплавленим в неї хвостовиком клинка, загальною довжиною 204 мм, довжиною клинка 96 мм, рукоятки 108 мм, який знаходився на підлозі, та, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_13 , бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою умисного вбивства ОСОБА_13 , наніс один удар вказаним ножем в область життєво важливих органів останнього, а саме в шию, заподіявши ОСОБА_13 колото-різану рану правої половини шиї в верхній третині з ушкодженням м`язів, правої сонної артерії та гортаної-глотки, від якої настала його смерть.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_12 просить, повторно дослідивши у судовому засіданні докази сторони обвинувачення, скасувати вирок Красноармійського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України, та закрити провадження на підставі ст.36 КПК України.

Апелянт зауважує, що вирок суду, є назаконним і необгрунтованим, оскільки, у мотивувальній частині вироку суду, покази обвинуваченого ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_14 і ОСОБА_15 викладені у іншій інтерпретації, з істотним відходженням від фактично зазначених обставин, про які ці особи були допитані; були порушені вимоги ст.237 КПК України під час проведення огляду домоволодіння АДРЕСА_2 , оскільки належних заяв від фактичних тимчасово проживаючих там військових, працівниками поліції не відбирались і ухвали суду про дозвіл на проведення огляду домоволодіння не ухвалювались.

Окрім того, під час складання протоколу огляду місця події від 11 січня 2023 року, під час якого було виявлено труп ОСОБА_13 , не зазначено механізм його направлення для подальшого дослідження при проведенні процесуальних дій. Тому, суд

був позбавлений можливості визначити допустимими доказами як протоколи огляду від 11 та 12 січня 2023 року, так і похідні від них докази і посилатись на них у вироку суду.

Судом у вироку не зазначено про допущені істотні порушення під час досудового розслідування, незважаючи на те, що стороною захисту неодноразово в судовому засіданні вказувалось про недопустимість доказів при їх безпосередньому дослідженні під час судових засідань, не лише в усних клопотанням, а і у письмову клопотанні та письмових тезах промови в дебатах.

Захисник також зауважує, що свідок ОСОБА_14 , під час допиту у судовому засіданні повідомив, що йому на мобільний телефон слідчим неодноразово були направлені від його імені викладені покази про обставини конфлікту між ОСОБА_16 і Шимушовським, але він їх не підписував, оскільки, вони не відповідали фактичним обставинам. У матеріалах справи наявні однакові за змістом документи, а саме повідомлення, яке було надіслане свідку ОСОБА_14 та рапорт слідчого, і це, на думку захисника, свідчить про те, що справа розслідувалась за штучно створеними і сформованими слідчими і прокурорами явно обвинувальними стереотипами та заздалегідь сформованим механізмом правопорушення, що є недопустимо. Однак судом за даних обставин не зроблено належних і об`єктивних висновків.

Окрім того, захисник вважає, що у діях ОСОБА_11 є ознаки необхідної оборони, оскільки, потерпілий образив його, потім накинувся та почав бити, повалив на підлогу та погрожував вбивством.

Апелянт також зазначає, що судом не здійснений об`єктивний аналіз доказів, відповідно до вимог ст.94 ч.1 КПК України, та не прийняті до відома обставини, на які посилалась сторона захисту без належного обґрунтування судом першої інстанції відступу від судової практики ВС, на яку посилалась сторона захисту.

Під час апеляційного розгляду матеріалів кримінального провадження:

-захисник ОСОБА_12 та обвинувачений ОСОБА_11 підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу у повному обсязі наведених доводів.

-представник потерпілих ОСОБА_8 , потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також прокурор ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги захисника та просили залишити вирок суду без змін як законний та обґрунтований.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали кримінального провадження у межах поданої апеляційної скарги захисника та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних

свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Однією із загальних засад кримінального провадження, передбачених п.10 ч.1 ст.7 та ст.17 КПК України, є презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, яка визначає, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, є обґрунтованими та належним чином умотивованими.

Незважаючи на те, що ОСОБА_11 визнав себе винним частково, причетність його до умисного вбивства ОСОБА_13 10 січня 2023 року, у пункті тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 , у с Богоявленка Вугледарської ОТГ підтверджена:

-наданими у суді поясненнями безпосереднього свідка подій ОСОБА_15 , який підтвердив, що у цей день, під час сумісного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 спалахнув конфлікт (викликаний образливими висловлюваннями ОСОБА_13 на адресу жінки обвинуваченого), який переріс у бійку. При цьому ОСОБА_13 не тримав у руках небезпечних предметів. Свідок хотів забрати ОСОБА_13 з місця подій, але, не встиг, оскільки, ОСОБА_11 вже тримав у руках ніж. Моменту удару він не бачив, а, повернувшись, через кілька секунд побачив калюжу крові. ОСОБА_11 не реагував на заклики присутнього тут же ОСОБА_14 припинити. Вранці ОСОБА_14 сказав йому відвезти тіло загиблого ОСОБА_13 , але він відмовився. Доповнив, що не бачив у ОСОБА_11 ніяких тілесних ушкоджень;

-наданими поясненнями безпосередньо у суді свідка ОСОБА_14 , який зазначив, що у січні 2023 року він повернувся у с.Богоявленка з бойового завдання, спілкувався із побратимами, потім ліг відпочивати. Прокинувся від шуму на кухні, побачив бійку на підлозі між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , обидва не реагували на заклики припинити бійку. Ножа він не бачив та не знає причин конфлікту. Зазначає, що тіло ОСОБА_13 знайшли згодом у будинку навпроти;

-поясненнями свідка ОСОБА_18 , який є побратимом загиблого ОСОБА_13 . Зазначає, що у січні 2023 року, у одному із будинків знайшли понівечене, та із слідами ножових поранень тіло ОСОБА_13 . Дізнався зі слів інших військовослужбовців про конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_13 та біку, під час якої ОСОБА_11 убив потерпілого, внаслідок образи з боку потерпілого.;

- аналогічними за змістом поясненнями свідка ОСОБА_19 щодо відомих йому обставин подій, пов`язаних із смертю ОСОБА_13 ;

- даними дослідженого судом протоколу огляду місця події від 11 січня 2023 року, яким є домоволодіння АДРЕСА_2 . Під час огляду території виявлений труп ОСОБА_13 у споруді, із слідами крові на

одягу; Під час огляду будинку виявлена кров на підлозі та вилучені два рушники та два ножи;

-даними протоколу огляду трупу ОСОБА_13 від 12.01.2023 року, під час якого виявлені та зафіксовані нашарування крові на одягу, тілі, та зафіксовані раневі канали у області шиї. Крім того, виявлені та зафіксовані тілесні пошкодження як сліди дії гризунів;

-даними дослідженого судом висноку експерта №7 від 12.01.2023 року, із змісту якого вбачається, що на тілі ОСОБА_13 виявлені рана правої половини шиї в верхній третині з ушкодженням м?язів, правої сонної артерії та гортано-глотки, утворилися незадовго до настання смерті від дії колюче-ріжучого предмету, яким міг бути клинок ножа, згідно наказу МОЗ №6 від 17.01.1995 правил судово-медичного визначення ступеня

тяжкості тілесних ушкоджень, вищезазначена рана відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть. Рана спинки носа утворилася від дії тупого твердого предмету, незадовго до настання смерті, згідно наказу МОЗ №6 від

17.01.1995 правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, вищезазначена рана відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткостроковим розладом здоров`я, які потребують для свого загоєння та лікування терміну понад 6 днів, але менше 21-го дня (3-х тижнів), рана правої вушної раковини, рана верхньої губи, рани 1-5

пальців правої кисті утворилися після настання смерті, від дії тупо-загострених предметів, якими могли бути зуби гризунів, і ніякого відношення до настання смерті не мають. Причиною смерті ОСОБА_13 , є колото-різана рана шиї з ушкодженням сонної артерії, яка ускладнилась гострою крововтратою та шоком з послідуючим вгасанням центральної нервової системи. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, смерть потерпілого настала за 40-50 годин до дослідження трупу в морзі 12.01.2023 о 09:00. При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі знайдено спирт етиловий у концентрації 3,13% у крові, 3,59% у сечі, що відповідно живої людини алкогольному сп?янінню дорівнює тяжкому ступеню;

-висновком експерта №263 МК від 20.03.2023, з якого вбачається, що пошкодження на шматку шкіри з правої половини шиї від трупа ОСОБА_13 , є колото-різаною раною і заподіяне сплощеним колюче-ріжучим предметом, з шириною клинка протягом поринулої частини не більше 7,6 мм, який мав гостре лезо та обух, товщиною близько 1,0 мм. Додатковий надріз та розріз шкіри могли утворитись при подальшому зануренні, або вилученні клинкового знаряддя з рани, з тисненням на його ріжучу крайку та зміною його положення. Пошкодження на шматку шкіри з правої половини шиї більш ймовірно могло бути заподіяне клинком представленого на експертизу ножа з рукояткою жовтого кольору, але враховуючи характер та механізм утворення пошкодження (при не глибокому зануренні клинка з подальшою зміною його положення та тисненням на ріжучу крайку (лезо), не виключена також можливість спричинення пошкодження клинком представленого на експертизу ножа;

- копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 15.03.2022 №20/1, відповідно до якого ОСОБА_11 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення;

- висновком судово-психіатричного експерта №122 від 03.03.2023, відповідно до якого ОСОБА_11 у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, на хронічне душевне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство або інший хворобливий стан психіки не страждав і на теперішній час також не страждає. За своїм психічним станом під час інкримінованого йому діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними .

Суд першої інстанції, проаналізувавши сукупність вищевикладених доказів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і доведеність «поза розумним сумнівом» причетності обвинуваченого до його вчинення.

Доводи апеляційної скарги захисника, виходячи із їх змісту, є аналогічними із позицією обвинуваченого та самого захисника під час судових засідань у суді першої інстанції.

Як убачається із змісту оскаржуваного вироку, судом такі доводи проаналізовані під кожним із доводів, їм надана відповідна оцінка, із посиланням на відповідні докази та матеріали провадження і колегія суддів погоджується з ними.

Доводи щодо недопустимості як доказу протоколу огляду місця події від 11 січня 2023 року.

Відповідно до ч.1 ст.233 КПК ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ним володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених ч. 3 цієї статті.

Приписами ч.3 ст.233 КПК передбачено, що слідчий, дізнавач, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами ст. 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

Положеннями ст. 237 КПК з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних. Огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження командир 7 єгерської роти 3 єгерського батальйону ВЧ НОМЕР_1 ( а.п.10) надано дозвіл на проведення огляду будинку АДРЕСА_2 , тобто, за місцем тимчасової дислокації зазначеної ВЧ на момент зазначених вище подій. Огляд місця події, відповідно, був проведений у відповідності із приписами ст.ст.233,237 КПК України, а форма та зміст складеного за наслідками проведення цієї процесуальної дії протоколу відповідає вимогам ст.104-105 КПК України.

Підстав визнавати цей доказ недопустимим за наведеними захисником обставинами, як і підстав визнавати інші, похідні від нього, докази недопустимими не убачається.

Доводи щодо фальсифікації пояснень свідка ОСОБА_14 .

Відповідно до ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо і отримує показання учасників кримінального провадження усно.

Судом першої інстанції безпосередньо був допитаний свідок ОСОБА_14 , який

суду пояснив, що у січні 2023 року він повернувся у с.Богоявленка з бойового завдання, спілкувався із побратимами, потім ліг відпочивати. Прокинувся від шуму на кухні, побачив бійку на підлозі між ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , обидва не реагували на заклики припинити бійку. Ножа він не бачив та не знає причин конфлікту. Зазначає, що тіло ОСОБА_13 знайшли згодом у будинку навпроти.

Колегією суддів співставлений зміст викладених у вироку суду пояснень свідка ОСОБА_20 та дані технічного носія інформації, на якому зафіксовані пояснення свідка. Розбіжностей між ними колегією суддів не встановлено. Окрім того, зазначений свідок, як слушно зауважив у суд у вироку, не надав свідчень, які б спростовували або підтверджували винуватість ОСОБА_11 , окрім місця і часу, коли між ОСОБА_16 і ОСОБА_17 відбувся конфлікт і місця знайдення тіла ОСОБА_13 ( і у цій частині пояснення свідка доповнюють інші докази).

Зазначені захисником у апеляційній скарзі обставини фальсифікації, на його думку, слідчим показів свідка шляхом направлення на мобільний телефон ОСОБА_14 їх тексту, не спростовує наданих безпосередньо свідком показів під час судового засідання.

Доводи щодо невірної кваліфікації дій ОСОБА_11 .

Умисне вбивство (ст.115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особи, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

На відміну від умисного вбивства, відповідальність за вчинення якого передбачена ст.115 КК України, обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст.118 КК України, є мотив діяння захист винною особою охоронюваних законом прав та інтересів від суспільно небезпечного посягання.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було перевищення меж необхідної оборони.

Таким чином, виходячи з наведеного, право на необхідну оборону виникає лише за певних умов, визначених законом. Згідно з положеннями ст.36 КК України оборона визнається необхідною лише у випадку, якщо дії, що становлять її зміст, вчинено з метою захисту охоронюваних законом: а) прав та інтересів особи, яка захищається; б) прав та інтересів іншої особи (фізичної чи юридичної); в) суспільних інтересів; г) інтересів держави.

Оборона може здійснюватись лише від суспільно небезпечного посягання, тобто діяння, ознаки якого передбачені Кримінальним кодексом України; за загальним правилом необхідна оборона має бути своєчасною - право на неї втрачається після того, як посягання було припинено або закінчено, і необхідність застосування засобів захисту відпала; посягання має бути реальним, а не існувати лише в уяві того, хто захищається; шкода при необхідній обороні може бути заподіяна тільки тому, хто посягає; при необхідній обороні допускається заподіяння лише такої шкоди, яка є необхідною і достатньою в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання.

Під час судового розгляду, на підставі дослідженої сукупності доказів судом встановлено, що, під час сумісного вживання спиртних напоїв між ОСОБА_16 і Шимушовським виник словесний конфлікт, який переріс у взаємну бійку, під час якої ОСОБА_11 наніс ножові поранення Шимушовському у життєво важливий орган шию. При цьому жодний із свідків не підтвердив наявність у руках потерпілого небезпечних предметів, які б могли створити для ОСОБА_11 загрозу для його життя

та створили умови для дій у стані необхідної оборони. ОСОБА_11 , крім того, не припиняв дії щодо ОСОБА_21 , ігноруючи заклики присутніх свідків припинити конфлікт та піти.

Враховуючи характер та цілеспрямованість дій ОСОБА_11 , який знаходився у стані алкогольного сп`яніння, із використанням предмета із небезпечними властивостями, локалізацію нанесених ножових поранень, відсутність підтвердженої події небезпечного посягання з боку потерпілого, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про правильність наданої діям ОСОБА_11 правової кваліфікації саме за ч.1 ст.115 КК України як умисне вбивство.

Призначаючи ОСОБА_11 , відповідно до вимог ст.65 КК України, покарання, суд першої інстанції врахував та зазначив, що той уперше вчинив у стані алкогольного сп`яніння особливо тяжкий злочин, має позитивну характеристику за місцем проходження військової служби, частково визнав свою провину, не відшкодував добровільно завдану моральну шкоду потерпілим.

Розмір та вид призначеного ОСОБА_11 покарання ( у сукупності із розміром стягнутих судом за поданим цивільним позовом відшкодувань моральної шкоди) колегія суддів вважає таким, що відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та характеристиці особи обвинуваченого.

Підстав для пом`якшення такого покарання колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.405,407,418 та 419 КК України, колегія суддів

ухвалила:

Вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 травня 2024 року щодо ОСОБА_11 за ч.1 ст.115 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена учасниками кримінального провадження у касаційному порядку, безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а для ОСОБА_11 , який утримується під вартою, - у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4