Справа № 358/1220/19 Провадження № 1-кп/358/15/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 09.07.2019 за № 0000236, відносно,-

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився с. Федорівка Вишгородського району Київської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, неодруженого, з базовою середньою освітою, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше судимого, а саме: 09.06.2017 Богуславським районним судом Київської області за ч. 1, ч. 2 ст. 185 КК України на підставі ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 2 роки, у відповідності до ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

29.06.2019 у ОСОБА_4 виник умисел на таємне викрадення будь-якого майна з метою подальшого обернення на власну користь.

З метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_4 , діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна 29.06.2019 прибув до господарства ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 . Після чого скориставшись відсутністю власника та сторонніх осіб ОСОБА_4 , через неогороджену частину господарства вільно проник на його територію, де підійшов до житлового будинку, що належить ОСОБА_6 .

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_4 , розбив скляну шибку і проник в середину будинку, звідки таємно викрав два мішки з цукром масою по 50 кг. загальною вартістю 1485 гривень 10 копійок.

Після цього ОСОБА_4 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись майном, здобутим злочинним шляхом, на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 завдав потерпілому ОСОБА_6 майнову шкоду на загальну суму 1485 гривень 10 копійок.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав і підтвердив фактичні обставини вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, в тому числі здійснення умисного незаконного проникнення до житла потерпілого ОСОБА_6 , тобто обвинувачений усвідомлював, що житло, до якого вчинялось незаконне проникнення з метою заволодіння чужим майном, перебуває у володінні чужої особи.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, перекваліфікацію дій обвинуваченого з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України та закриття кримінального провадження за закінчення строків давності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав вказане клопотання захисника та просив задовольнити.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Оскільки вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_4 майна 29.06.2019 склала 1485,10 грн, що на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1921 грн), отже до цих діянь мають застосуватись положення ст.5 КК України, тобто на теперішній час інкриміновані обвинуваченим дії не підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Враховуючи вищевикладене, вважає, що дії ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, та звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Заслухав клопотання, думку учасників судового провадження, перевірив матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі за текстом Закон № 3886-IX), яким статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст. 185, 190, 191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом № 3886-IX у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З цього виходить, що статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, дана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні ст. 5 КК.

За приписами ч. 6 ст. 3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Таким чином, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Така правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21).

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК, у 2019 році становила 1921 грн.

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 3 ст. 185 КК за вчинення 29.06.2019 таємного викрадення чужого майна (крадіжки) на суму 1485,10 грн, вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України, тобто діяння ОСОБА_4 втратило кримінальну караність та має ознаки адміністративного правопорушення.

Однак, оскільки діяння вчинене з проникненням у житло, дії обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК у зв`язку з наступним.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до іншого приміщення, як це встановлено органом досудового розслідування.

Частиною 3 статті 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого ОСОБА_4 .

Таким чином, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід перекваліфікувати з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України, кваліфікувавши їх, як незаконне проникнення у житло.

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Положеннями ч.4 ст.286 КПК України визначено, що у разі, якщо під час судового розгляду сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання. Ця норма, як і положення ст.49 КК України, є імперативними нормами, які передбачають не право суду, а його обов`язок розглянути відповідне питання.

Згідно з п.1 ч.2 ст.284 КПК України у разі звільнення особи від кримінальної відповідальності суд закриває кримінальне провадження. За правилами ч.8 цієї статті закриття кримінального провадження на цій підставі не допускається лише у випадку, коли підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. У цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку.

Правилами ч.3 ст.288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення обставин, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19.11.2019 року у справі № 345/2618/16-к, звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч.1 ст.49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст. 284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених у ст.49 КК України підстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Санкцією ч.1 ст.162 КК України передбачено найбільш сурове покарання у вигляді обмеження волі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України згідно з ч.2 ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у вигляді обмеження волі, до дня набрання вироком законної сили сплинули 3 роки.

Крім того, відповідно до ч.3 ст.49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 17 листопада 2022 року у справі №305/2064/19, факт вчинення особою нового злочину має бути підтверджений вироком суду, що набрав законної сили.

Матеріали кримінального провадження не містять інформації, яка б стверджувала про вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 нового злочину, який би був підтверджений вироком суду, що набрав законної сили.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України 29.06.2019, у зв`язку із чим сплинув 3-річний строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню не застосовувався.

Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати не підлягають стягненню із ОСОБА_4 та відносяться на рахунок держави. При цьому суд враховує відповідну правову позицію, викладену у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 12.09.2022 у справі № 203/241/17 (провадження № 51-4251кмо21).

Керуючись, ст.ст. 12, 49, 162 ч. 1 КК України, ст.ст. 284 - 286, 288, 337, 369-372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 - задовольнити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_4 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000236 від 09.07.2019 року стосовно ОСОБА_4 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Речові докази: два мішки з цукром, які передані потерпілому ОСОБА_6 на відповідальне зберігання вважати повернутими власнику майна.

Цивільний позов не заявлений.

Запобіжний захід не застосовувався.

Процесуальні витрати за проведення судової експертизи у розмірі 300 грн віднести на рахунок держави.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя ОСОБА_1