ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 604/946/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/75/25 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000056 від 24 березня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іванівка Підволочиського району Тернопільської області, громадянина України, освіта середня базова, розлученого, такого, що офіційно не працевлаштований, не судимого відповідно до ст. 89 КК України, проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 визначено рахувати з 15.05.2024 р., тобто з моменту затримання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбуття покарання період його утримання під вартою з 15.05.2024 р. до дня набрання даним вироком законної сили (строк попереднього ув`язнення) із розрахунку один день перебування під вартою (попереднього ув`язнення) за один день позбавлення волі.

Залишено ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 21 грудня 2016 року, приблизно о 09.00 годині, знаходячись в с. Іванівка Підволочиського району Тернопільської області, переслідуючи злочинний умисел на заволодіння чужим майном, таємно, умисно, діючи спільно за попередньою змовою з ОСОБА_9 , із корисливих спонукань, куди прибув на автомобілі Део Ланос, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 , якому про злочинні наміри останніх не було нічого відомо, через паркан проник на територію домогосподарства, яке належить потерпілій ОСОБА_11 , після чого, шляхом пошкодження одного із вікон ОСОБА_7 проник до житлового будинку потерпілої ОСОБА_11 , звідки викрав наступне майно: шубу жіночу торгової марки «KARIC COLLECTION», вартістю 2150 грн.; чоловічу шкіряну куртку з написом «Shengyi», вартістю 550 грн.; чоловічу шкіряну куртку марки «Jinming», вартістю 450 гривень; чоловічу шкіряну куртку марки «Newcentury», вартістю 340 гривень; жіночу куртку марки «HI-BYXTER», вартістю 320 гривень; LCD телевізор марки «Samsyng» LE32H4270AU, вартістю 2050 грн.; ноутбук марки «ASUS F3K» вартістю 1550 гривень з оптичною комп`ютерною мишкою марки «A4TECH N-320» вартістю 50 грн., та веб-камерою марки «TRUST» - 17003-02 вартістю 245 грн.; електром`ясорубку марки «ZELMER ZMM0805 WUA», вартістю 337,50 грн.; три пляшки алкогольних напоїв, зокрема вино марки «Кабарне» ємкістю 0,5 літра, горілка марки «Златогор» ємкістю 0,5 літра та коньяк марки «Старий Граф» ємкістю 0,5 літра, вартість яких органами досудового розслідування належним чином не встановлена; мисливський ніж, який не являється холодною зброєю, виготовлений кустарним способом, без визначення вартості оскільки не представляє для потерпілої матеріальні цінності; електрочайник не встановленої марки, без визначення вартості, оскільки не представляє для потерпілої матеріальної цінності, після чого залишив будинок з викраденими речами через вхідні двері з тильної сторони будинку, помістив викрадені речі до вказаного автомобіля на якому залишив місце злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_11 матеріальних збитків на загальну суму 8042,50 грн.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 вважає вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного висновку експерта як доказ того, що в будинку ОСОБА_11 виявлені сліди пальців рук чи взуття ОСОБА_7 , а свідок ОСОБА_10 не бачив чи заходив ОСОБА_7 в будинок ОСОБА_11 .

Захисник переконаний, що місцевий суд безпідставно не прийняв до уваги показання ОСОБА_7 , надані в судовому засіданні, натомість надав перевагу показанням свідка ОСОБА_9 , хоча останній був засуджений за дане кримінальне правопорушення і, скоріш за все, надавав показання суду з метою отримання пом`якшення покарання.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_11 не заявляла цивільного позову та не висловлювала претензій до ОСОБА_7 , окрім того, викрадені ОСОБА_9 речі, їй були повернуті практично відразу ж після вчинення крадіжки, а також відшкодована шкода засудженим ОСОБА_9 .

Зазначає, що судом не враховано той факт, що ОСОБА_7 не здавав в ломбард жодних речей, оскільки це було зроблено ОСОБА_9 , використовуючи паспорт ОСОБА_7 .

Також апелянт наголошує, що ОСОБА_7 характеризується позитивно, до кримінально відповідальності не притягувався та шкодує про те, що довірився ОСОБА_9 та несвідомо допомагав йому вчиняти крадіжку з домоволодіння ОСОБА_11 .

З урахуванням вищенаведених обставин, вважає, що суд мав можливість та законні підстави призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання в межах санкції статті та у відповідності до ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Просить вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області від 21 листопада 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_7 змінити та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України із застосуванням ст.75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробовуванням строком на 1 (один) рік.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять пом`якшити призначене судом покарання, застосувавши статтю 75 КК України та звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з випробувальним строком; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважає законним та обґрунтованим і тому просить залишити його без зміни; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та умотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо доведення винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінально правопорушення та кваліфікації його дій, дотримався вказаних вимог закону.

З матеріалів провадження вбачається, що місцевий суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК у межах висунутого обвинувачення.

При цьому, суд дотримався приписів, установлених статтями 10, 22 КПК, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Ретельно перевіривши надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд першої інстанції у вироку навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, дав їм у відповідності з вимогами ст. 94 КПК належну оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як встановлено перевіркою матеріалів провадження, досудове та судове слідство проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону. Таких порушень цього закону, які були б істотними та потягли за собою скасування судового рішення, у справі не допущено, а висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням у житло, вчинене групою осіб, суд зробив на підставі ретельно досліджених в судовому засіданні і детально викладених у вироку доказів.

Обґрунтовуючи свої висновки щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , суд у вироку належним чином проаналізував показання допитаних в судовому засідання свідків та потерпілої, а також протоколи слідчих процесуальних дій і висновки проведених у справі експертиз, які, у своїй сукупності, доводять винність обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Зокрема, допитаний судом першої інстанції свідок ОСОБА_9 повідомив, що 21.12.2016 р. він разом з обвинуваченим ОСОБА_7 на найнятому ними автомобілі приїхали з м. Тернопіль в с. Іванівка Підволочиського району саме з метою вчинення крадіжки з будинку потерпілої ОСОБА_11 . Також свідок детально розповів, яким чином вони проникли в будинок, шляхом пошкодження ОСОБА_7 вікна і шукали речі, які в подальшому можна було б продати та вантажили ці речі до автомобіля.

Твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не міг чітко пригадати як саме відбувалися події в той день, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки показання свідка є послідовні та незмінні як на досудовому слідстві, так і під час судового розгляду, а також об`єктивно підтверджуються іншими доказами, що були, що були досліджені судом першої інстанції.

Так, згідно протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03 січня 2022 року місцевий суд встановив, що ОСОБА_9 повідомив правоохоронні органи про вчинену ним разом з ОСОБА_7 крадіжку майна з будинку потерпілої ОСОБА_11 21 грудня 2021 року. (т.1 а.п.99)

Відповідно до досліджених судом заяв ОСОБА_9 від 27.12.2016 р. та від 29.12.2016р., останній добровільно видав працівникам поліції речі, викрадені 21.12.2016 р. у ОСОБА_11 в с. Іванівка Підволочиського Тернопільської області.

При цьому, ОСОБА_9 у вказаних заявах повідомив, що крадіжку він вчинив спільно з ОСОБА_7 (т.1 а. п. 109-110)

Апеляційний суд звертає увагу, що ОСОБА_9 вироком Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2017 р. визнаний винним та засуджений за ч.3 ст.185 КК України за вказаним фактом крадіжки майна потерпілої ОСОБА_11 , яке було вчинено ним разом з ОСОБА_7 , шляхом проникнення до будинковолодіння потерпілої ОСОБА_11 в с. Іванівка Підволочиського району Тернопільської області (т.1 а. п.160-164)

Наведені у вказаному вироку Підволочиського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2017 р обставини вчинення крадіжки з будинковолоідння потерпілої ОСОБА_11 , які ОСОБА_9 визнав повністю є аналогічними тим, які свідок ОСОБА_9 повідомив суду у даному кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_7 , що, на думку колегії суддів свідчить про їх правдивість та послідовність.

З огляду на викладене, стверджувати, що суд упереджено надав перевагу показанням свідка ОСОБА_9 та не взяв до уваги покази ОСОБА_7 , який не визнав свою вину у вчиненні вказаного злочину, як про це зазначає апелянт, колегія суддів підстав не вбачає.

Потерпіла ОСОБА_11 в суді першої інстанції засвідчила факт крадіжки з належного їй будинку майна, вказаного в обвинувальному акті, а також повідомила про часткову компенсацію їй заподіяної матеріальної та моральної шкоди ОСОБА_9 .

Повідомлені потерпілою ОСОБА_11 в суді відомості щодо вчинення крадіжки належного їй майна, підтверджуються її заявою про вчинене кримінальне правопорушення від 24.12.2016 р.., яка предметом дослідження суду першої інстанції. (т.1 а. п. 97)

Те, що потерпіла ОСОБА_11 не заявляла цивільного позову і не висловлювала претензій до ОСОБА_7 , на чому наголошує в апеляційній скарзі сторона захисту, жодним чином не спростовує доказів причетності обвинуваченого до інкримінованого йому кримінального правопорушення, що були належним чином досліджені та отримали відповідну правову оцінку суду.

Протоколом огляду місця події від 25.12. 2016 р., що також досліджувався місцевим судом, зафіксовано місце та сліди злочину, за місцем проживання потерпілої ОСОБА_11 , зокрема - пошкоджене та відчинене вікно, розкидані речі, виявлено сліди папіряних узорів пальців рук. (т.1 а. п.101-108)

Згідно інформації, наданої ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний дім" на запит Підволочиського ВП ГУНП в Тернопільській області, судом встановлено, що ОСОБА_7 21.12.2016 р. здав до ломбарду ноутбук "ASUS". (т.1 а. п.112-113)

При цьому, серед викраденого у потерпілої ОСОБА_11 майна 21.12.2016 р. також знаходився такий пристрій.

Також ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний дім" інформовано Підволочиський ВП ГУНП в Тернопільській області про те, що 21.12.2016 р. ОСОБА_12 здав до ломбарду телевізор LCD32 "Samsung" та м`сорубку "Zelmer".

Такі ж речі того дня було викрадено у потерпілої ОСОБА_11 .

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 не здавав у ломбард жодних речей колегія суддів вважає безпідставними як такі, що спрямовані виключно на ухилення його підзахисного від кримінальної відповідальності, оскільки вони спростовуються наведеним вище доказом (повідомленням ПТ "Ломбард "Заставно-Кредитний дім") і на підтвердження протилежного жодних доказів стороною захисту не надано.

Відсутність експертних висновків як доказ того, що в будинку потерпілої ОСОБА_11 виявлені сліди пальців рук чи взуття обвинуваченого ОСОБА_7 , на що також звертає увагу апелянт, не спростовує винуватість останнього у вчиненні крадіжки за обставин, викладених у обвинувальному акті та вироку суду, з урахуванням сукупності інших доказів які, судом першою інстанції покладено в обґрунтування доведеності вини ОСОБА_7 та які, на переконання колегії суддів, поза розумним сумнівом, підтверджують факт вчинення обвинуваченим інкримінованих йому дій.

Окрім того, апеляційний суд звертає увагу, що сторона захисту, хоча й заперечує факт доведення вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено судом першої інстанції, проте в апеляційній скарзі ставить питання виключно про застосування до нього статті 75 КК України, що свідчить про суперечливий характер доводів щодо невинуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що досліджені судом першої інстанції докази, у своїй сукупності, свідчать про те, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням у житло, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Підстав для сумніву в правильності оцінки зібраних досудовим слідством та досліджених судом першої інстанції доказів щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, в колегії суддів немає. Обґрунтованих доводів з цього приводу не наведено як в апеляційній скарзі, так і безпосередньо під час перегляду вироку в апеляційному порядку.

Що стосується доводів обвинуваченого та його захисника про застосування ст.75 КК України та звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статті 75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Системне тлумачення правових норм, які регламентують порядок та умови призначення кримінального покарання, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Колегія суддів враховує, що у кримінальному праві виправлення засудженого є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення. Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином; заподіяну потерпілій матеріальну шкоду не відшкодував; після вчинення злочину ухилявся від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений у розшук 27.01.2017 р. та у міжнародний розшук 27.01.2023 р., (т.1 а. п.142-143, 153), що свідчить про його підвищену суспільну небезпеку та небажання його ставати на шлях виправлення.

З огляду на викладене, застосування статті 75 КК України, на переконання колегії суддів, не сприятиме виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення ним нових злочинів.

За наведених обставин, підстав для застосування положень статті 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, про що ставить питання сторона захисту, апеляційний суд не вбачає.

Вирок суду першої інстанції є обґрунтованим і законним.

Будь-яких передбачених ст.409 КПК України підстав для його скасування, про що обвинувачений ставить питання в апеляційній скарзі, не виявлено при перевірці справи в апеляційному порядку, а тому в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Підволочиського районного суду Тернопільської області області від 21 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді