Провадження № 11-кп/824/1867/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000078 від 19.03.2024 року за апеляційною скаргою прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.05.2020 Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

- 01.03.2021 скеровано обвинувальний акт до Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185 КК України (станом на 03.06.2024 рішення не прийнято),

засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн.;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 19.03.2024 приблизно о 21 год. 30 хв., перебуваючи неподалік станції метро «Академмістечко» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, побачив на асфальті та підібрав пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, а саме наркотичний засіб - канабіс, після чого у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу - канабісу для особистого вживання без мети збуту, реалізуючи який, діючи умисно, він помістив вищевказаний пакет до бокового відділення поясної сумки, яка знаходилась при ньому на той час, чим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати при собі для особистого вживання без мети збуту.

У подальшому, того ж дня, тобто 19.03.2024 ОСОБА_7 , зберігаючи при собі наркотичний засіб - канабіс, пішки направився до станції метро «Академмістечко» КП «Київський метрополітен» у м. Києві, де і був зупинений приблизно о 22 год. 00 хв., працівником поліції та на запитання щодо наявності предметів та речей, обіг яких обмежений або заборонений законом, повідомив, що у боковій поясній сумці, яка знаходиться при ньому, міститься наркотичний засіб - канабіс, який він за вищевикладених обставин незаконно придбав та зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Після того, ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 298-2 КПК України протоколом затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального проступку, та в ході особистого обшуку останнього у присутності двох понятих із бокового відділення поясної сумки, яка знаходилась при ньому на той час, вилучено пакет з полімерного матеріалу з пазовим замком з вмістом речовини рослинного походження зеленого кольору, а саме, наркотичного засобу - канабісу, маса якого ( в перерахунку на висушену речовину) становить 6,60 г.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, вважає, що вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор вказав про те, що суд належним чином не врахував, що ОСОБА_7 раніше притягувався до кримінальної відповідальності і наразі щодо нього скеровано обвинувальний акт до суду, що свідчить про його небажання стати на шлях виправлення, адже маючи незняту та непогашену судимість він продовжив вчиняти кримінально протиправну діяльність, а саме вчинив нове умисне кримінальне правопорушення через короткий проміжок часу. Також вказав, що обвинувачений суспільно корисною працею зайнятий не був, постійного та/або офіційного місця працевлаштування і стабільного доходу, як і міцних соціальних зв`язків не мав, а тому призначення покарання у виді штрафу є недоцільним. Відтак просив оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. В решті оскаржуваний вирок залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити; пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ст. 381, 382 КПК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин справи, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, апеляційним судом не перевіряються. Вирок в частині доведеності вини ОСОБА_7 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 309 КК України учасниками судового провадження не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, то вони, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

За змістом ч. 1 і ч. 2 ст. 65 КК України покарання призначається судом у межах, встановлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи при цьому ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вказаних вимог закону при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України було дотримано у повному обсязі.

Так, при призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції врахував тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ставлення ОСОБА_7 до вчиненого, обставину, яка пом`якшує покарання, якою суд визнав щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, та дані, що характеризують особу обвинуваченого, а саме те, що він офіційно не працює, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, раніше судимий.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі обвинуваченого та відповідає меті покарання, визначеній ч. 2 ст. 50 КК України. З визначеним судом першої інстанції ОСОБА_7 видом та розміром покарання колегія суддів погоджується.

Наведене у своїй сукупності указує на необґрунтованість апеляційної скарги прокурора та відсутність підстав для її задоволення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі як на підставу для посилення призначеного обвинуваченому покарання, а саме те, що обвинувачений раніше притягувався до кримінальної відповідальності, суспільно корисною працею зайнятий не був, постійного та/або офіційного місця працевлаштування і стабільного доходу, як і міцних соціальних зв`язків не мав, були належним чином враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 309 КК України та не приводять колегію суддів до переконання про можливість посилення призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що доводи прокурора про направлення щодо ОСОБА_7 обвинувального акта до суду, що, на його думку, свідчить про небажання обвинуваченого стати на шлях виправлення, колегія суддів вважає передчасними, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, а тому направлення обвинувального акта до суду не свідчить автоматично про доведеність його винуватості та можливість стверджувати про те, що він не став на шлях виправлення та знову вчинив кримінальне правопорушення.

Посилання прокурора на те, що обвинувачений не працює, а тому не зможе сплатити визначений судом штраф, колегія суддів вважає припущеннями, оскільки, в судовому засіданні обвинувачений вказав про те, що він працює, хоча і не офіційно та має заробіток, що дає йому можливість сплатити визначений судом розмір штрафу.

Враховуючи викладене, вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування не вбачається, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києвазалишити без задоволення.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4