Провадження № 1-кп/638/796/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002157 від 29.09.2023 року, стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою освітою, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, військовослужбовця військової служби за мобілізацією на посаді старшого стрільця 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у званні старший сержант, раніше не судимого, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 № 132 від 03.07.2023 солдата ОСОБА_4 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на посаду старшого стрільця 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною радою України, у зв?язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, який на теперішній час продовжено.

Відповідно до вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. ст. 1, 2 Закону У країни «Про військовий обов?язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, І6, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов?язки та бути готовим до виконання завдань, пов?язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканність державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних зчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України.

Віповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов?язаний перевіряти їх виконання підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається зі ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїми військовими званнями начальниками військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини; військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу; майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу; полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і стершинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов?язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статуту військова дисципліна зобов?язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира - віддавати накази і розпорядження, а обов?язок підлеглого - їх виконувати.

Відповідно до п. 12 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (далі - Положення), право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам органів військового упрапління, з?єднань, військових частин, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.

Однак, солдат ОСОБА_4 під час проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , 09.08.2023 вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинити непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 09.08.2023 під час шикування на території н.п. Загризова Ізюмського району Харківської області, ОСОБА_4 , заступником командира аеромобільного батальйону з МПЗ майором ОСОБА_6 було доведено бойове розпорядження № 691/58/795 від 09.08.2023, відповідно до якого, ОСОБА_4 мав спільно з військовослужбовцями 2 мб 44 омбр спланувати та провести бойові дії, зайняти оборону на 4-й вулиці н.п. Новоселівське по відповідним рубежам, з метою недопущення прориву противника та взяття під контроль зазначеного населеного пункту, наростити систему інженерно-фортифікаційного обладнання позицій, облаштувати відсічні, додаткові рубежі, взяти під вогневий контроль маршрути висування противника, здійснити мінування на танконебезпечних напрямках.

Однак, солдат ОСОБА_4 , будучи невдоволеним вказаним наказом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи, що він зобов?язаний виконувати наказ начальника та маючи об?єктивну можливість його виконати, відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження № 691/58/795 від 09.08.2023, а саме, 09.08.2023 близько 12 год. 30 хв., перебуваючи на території АДРЕСА_2 , в присутності особового складу військової частини НОМЕР_1 , відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження № 691/58/795 від 09.08.2023 відповідно до якого, ОСОБА_4 мав спільно з військовослужбовцями 2 мб 44 омбр спланувати та провести бойові дії, зайняти оборону на 4-й вулиці н.п. Новоселівське по відповідним рубежам, з метою недопущення прориву противника та взяття під контроль зазначеного населеного пункту, наростити систему інженерно-фортифікаційного обладнання позицій, облаштувати відсічні, додаткові рубежі, взяти під вогневий контроль маршрути висування противника, здійснити мінування на танко небезпечних напрямках.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідно до положень якої кримінальне правопорушення полягає у непокорі, тобто, відкритої відмови виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, визнав повністю, в скоєному щиро розкаявся. Також зазначив, що вважає свій вчинок неправильним та негідним військовослужбовця. Обставини скоєння кримінального правопорушення навів аналогічні викладеним вище та в обвинувальному акті. Повідомив про намір та бажання в подальшому продовжити військову службу в Збройних Силах України.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та приймаючи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, переконавшись у добровільності позиції останнього, роз`яснивши обвинуваченому про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

З урахуванням викладеного, суд, допитавши у судовому засіданні обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку, що подія правопорушення мала місце, винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю, його дії вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 402 КК України як непокора, тобто, відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України, складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані, що характеризують особу, винну у вчиненні кримінального правопорушення, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України відноситься до тяжкого злочину.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, з середньою освітою, військовослужбовець військової служби за мобілізацією на посаді старшого стрільця 2 аеромобільного відділення 2 аеромобільного взводу 3 аеромобільної роти аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, малолітніх дітей на утриманні не має, стан здоров`я задовільний.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує, що скоєний ним злочин є тяжким злочином, однак обставин, що обтяжують його покарання згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

При цьому, щире каяття ОСОБА_4 , бажання й надалі продовжувати службу в Збройних Силах України, відсутність заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, притягнення до кримінальної відповідальності вперше визнаються обставинами, що пом`якшують його покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому суд, вважає можливим призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч.4 ст.402 КК України із застосуванням ст.69 КК України, а саме більш м`яке, ніж зазначене санкцією цієї статті.

З урахуванням характеру і ступеня суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставин його вчинення та наслідків, вчинення кримінального правопорушення вперше, даних про особу обвинуваченого, відсутності заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди, визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у повному обсязі висунутого обвинувачення, відсутність обставин, які обтяжують покарання, ставлення до скоєного, намір продовжити службу в ЗСУ та в їх сукупності, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 покарання за вчинене кримінальне правопорушення із застосуванням ст. 69 КК України у виді 2 років позбавлення волі. Також, на підставі ч.1 ст. 62 КК України вважає можливим замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 12.09.2023 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з можливістю внесення застави, з триманням під вартою з 12.09.2023 (з моменту фактичного затримання), дію якого неодноразово продовжено судом. В подальшому ухвалою суду від 27.10.2023 розмір застави був зменшений до 53 680 грн. Востаннє ухвалою суду від 31.01.2025 дію запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою продовжено строком на 60 (шістдесят) днів до 31 березня 2025. У зв`язку з чим суд вважає за необхідне рахувати початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_4 з 12.09.2023 року.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до набранням вироком законної сили та направлення його для подальшого відбуття покарання, суд вважає необхідним залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

На підставі приписів ч.1, ч.5 ст. 72 КК України суд зараховує строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 з 12.09.2023 у строк покарання.

Цивільний позов не заявлявся, процесуальні витрати відустні.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374, 376, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 62 КК України замінити основне покарання, що призначене ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з моменту фактичного затримання, тобто з 12.09.2023 року, із розрахунку один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців відповідають одному дню попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» залишити незмінним до набрання вироком законної сили.

Речові докази, а саме: лазерний компакт-диск DVD-R із відеозаписом відкритої відмови від виконання бойового розпорядження № 691/58/795/дск від 09.08.2023 залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів: засудженому з дня отримання копії вироку, іншим учасникам судового провадження з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1