Справа № 183/2945/25
№ 1-кс/183/597/25

У Х В А Л А
31 березня 2025 року м. Самар
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Черкаське Новомосковського району Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,
слідчий, за погодженням з прокурором, звернулась до слідчого судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з цим клопотанням, у якому просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 діб. Враховуючи те, що відносно обвинуваченого вже обирався запобіжний захід у виді застави, проте останній його порушив, керуючись п. 3 ч. 4 ст. 183 КК України просила не визначати заставу як альтернативний запобіжний захід.
В обґрунтування клопотання слідчий зазначила про встановлення досудовим розслідуванням, що 28 лютого 2025 року, приблизно о 19 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу магазину «Велике Пузо», що розташоване поблизу будинку № 5 на вул. Лісна у смт Черкаське Самарівського району Дніпропетровської області, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, шляхом обману, повторно заволодів мобільним телефоном марки ZTE Blade A35, моделі: Z2453 (2GB+64GB), ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ІМЕІ 2: НОМЕР_3 вартістю 3151,50 грн, що належить ОСОБА_7 спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на вищевказану суму.
Дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.
Слідчий зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: показами потерпілого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_8 , пред`явлення для впізнання за фотознімками з потерпілим ОСОБА_7 та свідком ОСОБА_8 , оглядом предмета, а саме: коробки з-під мобільного телефону та гарантійного талону, які надав потерпілий ОСОБА_7 , оглядом предмета, а саме: специфікації застави з ПТ «Ломбард «Компроміс Нікітіч Н. В. і компанія», яку надав свідок ОСОБА_8 та іншими матеріалами кримінального провадження, які самі по собі так і в сукупності із іншими доказами містять відомості, як доказ факту та обставин вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.
Також слідчий вказує, що встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного слідчий покликається на необхідність запобігання спробам підозрюваного:
- переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду: враховуючи, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, існує ризик, що підозрюваний, з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду;
- незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні: орган досудового розслідування вважає, що ОСОБА_5 в подальшому може як у спосіб погроз, так і реально незаконно впливати на свідків у провадженні, оскільки підозрюваний мешкає в одному населеному пункті із свідком ОСОБА_8 та йому відоме його місце проживання, у зв`язку із цим може впливати на нього, з метою змусити змінити свої показання;
- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється. Про наявність вказаного ризику свідчить те, що ОСОБА_5 раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів, утому числі й тяжких, останній раз засуджений 18 липня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складення покарань за цим вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяці. Крім того, 17 червня 2024 року та 13 вересня 2024 року до суду направлені відносно останнього два обвинувальні акти за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 194 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України.
Зазначає, що застосування до ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить запобіганню вказаним ризикам, та не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Враховуючи те, що ОСОБА_5 не здійснював заходів, спрямованих на відшкодування завданих збитків потерпілому, досудовим слідством не встановлено осіб, які б могли поручитися за виконання ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків, застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, поруки не забезпечить виконання останнім виконання покладених на нього обов`язків.
Вказує, що відносно обвинуваченого вже обирався запобіжний захід у виді застави, проте останній його порушив.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити. Вказав на неможливість забезпечення ризиків більш м`якими запобіжними заходами. Вказав, що підозрюваний порушив обов`язки, покладені районним судом м. Одеси, ухиляється від судового розгляду кримінального провадження, що розглядається районним судом Вінницької області.
Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту. У випадку, якщо слідчий суддя дійде переконання про неможливість застосування домашнього арешту встановити запобіжний захід у виді застави. В обґрунтування заперечень вказав, що підозрюваний вчинив не тяжкий злочин, покарання за який передбачено в максимальному розмірі у виді позбавлення волі до трьох років, клопотання слідчого ґрунтується на припущеннях, а ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не доведений. Слідчим не надано показів свідків, інших доказів, які б свідчили про намагання підозрюваного переховуватися, змінити місце проживання. Сама тяжкість покарання не вказує на наявність ризику. Ризик впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню містить характер припущень, клопотання не містить відповідних посилань. Зазначив, що підозрюваний не вчинив дій, які б свідчили про намір ухилитися від розслідування. ОСОБА_5 має постійне місце проживання за місцем реєстрації. не вчинив дії, які свідчать про намір переховуватися. Вказав, що підозрюваний проживає у с-щі Черкаське однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей та утримує двох дітей ОСОБА_9 від першого шлюбу. ОСОБА_9 переїхала з м. Одеса та не має власного житла. Крім того, ОСОБА_5 має бажання продовжити проходження військової служби. Вказує на те, що прокурором не доведено неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу. Посилання прокурора на переховування не відповідають дійсності. Вказав, що розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_5 в районному суді призупинено через проходження підозрюваним служби. Підозрюваний має намір відвідати призначене судове засідання в районному суді Вінницької області. Умови інших запобіжних заходів підозрюваний не порушував.
Підозрюваний у судовому засіданні підтримав позицію захисника. Просив відмовити в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Пояснив, що повернувся додому для проходження лікування та залишився вдома для утримання родини. Звернувся до військової частини для подальшого проходження служби, однак йому було повідомлено, щоб він чекав. Зазначив, що на 01 квітня 2025 року йому призначено операцію в лікарні, яку він повинен пройти. Про своє місце перебування, умови проходження служби він повідомляв процесуального керівника в іншому кримінальному провадженні. Вказав на те, що його затримали близько 7-8 години 29 березня 2025 року.
Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши обґрунтування сторони обвинувачення та доводи сторони захисту, слідчий суддя висновує таке.
29 березня 2025 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України з урахуванням положень п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України. Визначаючи час затримання слідчий суддя висновує, що підозрюваним докази на підтвердження його фактичного затримання о 07 08 годині не надані. Відтак, слідчий суддя враховує дані, вказані у протоколі затримання від 29 березня 2025 року, якими є 09 година 05 хвилин.
31 березня 2025 року до 09:10 годині клопотання про застосування запобіжного заходу подано до слідчого судді.
Відповідно до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
За змістом ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Слідчий суддя враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві, проте зважаючи на вимоги, закріплені у статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд в цьому контексті враховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.
Зокрема, за змістом п. 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, також вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).
Обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
На цьому етапі судового провадження слідчий суддя не вирішує питання про оцінку доказів для визнання підозрюваного винуватим чи невинуватим у вчиненні злочину, адже судове провадження наразі не завершено, докази сторін в повному обсязі судом не досліджено, і відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, має оцінити після завершення дослідження кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи вимоги чинного кримінального процесуального законодавства, під час розгляду клопотань на стадії досудового розслідування слідчий суддя має переконатись, що сукупність матеріалів на цьому етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі є достатньою для висновку про обґрунтованість підозри, яка не є сама по собі актом притягненням особи до відповідальності, а є лише сукупністю даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.
За таких умов, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів щодо пред`явленої підозри, з точки зору достатності та взаємозв`язку, слідчий суддя висновує про наявність у провадженні сторони обвинувачення доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (рапорт чергового співробітника поліції від 07 березня 2025 року, протокол прийняття заяви у ОСОБА_7 про вчинене кримінальне правопорушення від 07 березня 2025 року, протокол допиту потерпілого від 10 березня 2025 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 березня 2025 року за участі потерпілого ОСОБА_7 , протокол огляду предмета від 10 березня 2025 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , постанова про визнання речових доказів від 10 березня 2025 року, висновок експерта від 18 березня 2025 року № 804/25 за результатами судової товарознавчої експертизи, протокол допиту свідка ОСОБА_8 від 21 березня 2025 року, протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 березня 2025 року за участі свідка ОСОБА_8 , протокол огляду предмета від 21 березня 2025 року за участю свідка ОСОБА_8 , специфікація до договору застави від 10 березня 2025 року, постанова про визнання речових доказів від 21 березня 2025 року), які свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, які могли б об`єктивно зв`язувати його з ними, тобто підтвердити існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити це кримінальне правопорушення.
29 березня 2025 року складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, яке вручено підозрюваному об 11 год 10 хв 29 березня 2025 року.
Як свідчать матеріали провадження, повідомлення про підозру ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 277 КПК України за своїм змістом та на даному етапі сумнівів щодо її законності або порушення порядку вручення не викликає.
Згідно з вимогами чинного законодавства сама по собі наявність обґрунтованою підозри не може бути єдиною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу, оскільки їх застосування потребує наявність існування хоча б одного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.
Оцінюючи доводи сторін щодо наявності та відсутності ризиків, слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на увагу доводи слідчого та прокурора про те, що наявні ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, існує ризик, що підозрюваний ОСОБА_5 з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходу, що може сприяти нез`явленню ОСОБА_5 за викликом слідчого, прокурора та суду. При цьому слідчий суддя звертає увагу на те, що зі змісту наказу № 261 від 09 вересня 2024 року та службової характеристики ОСОБА_5 з 21 серпня 2024 року не повернувся з лікування до розташування в/ч НОМЕР_1 , увільнений від займаної посади та зарахований в розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 з 09 вересня 2024 року. Вказане, на думку слідчого судді, підтверджує посилання слідчого на ризик ухилення підозрюваного від досудового розслідування та суду, та спростовує посилання сторони захисту про недоведеність цього ризику.
Також слідчий суддя погоджується з позицією слідчого щодо наявності ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки підозрюваний, будучи військовослужбовцем, може як у спосіб погроз так і реально незаконно впливати на потерпілого та свідків за провадженням, з метою зміни їх показів, а також відмови від давання будь яких інших додаткових показів. При оцінці ймовірності цього ризику, слідчий суддя враховує його наявність у сукупності із існуванням ризику летальності, що його створює підозрюваний, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї та вмінням користуватися нею, як дійсного військовослужбовця та вчинення кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється в умовах воєнного стану. Саме тому слідчий суддя відхиляє посилання сторони захисту на недоведеність такого ризику.
Крім того є доведеним ризик вчинення підозрюваним іншого кримінального провадження, беручи до уваги те, що ОСОБА_5 неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі й тяжких, останній раз 18 липня 2018 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 4 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складення покарань за цим вироком та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 квітня 2018 року призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяці. Крім того, 17 червня 2024 року та 13 вересня 2024 року до суду направлені відносно останнього два обвинувальні акти за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 194 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України.
В той же час КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено той факт, що інші, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні та визнаним слідчим суддею доведеними. Так, застосування до підозрюваного тримання під вартою, як виняткового запобіжного заходу, є цілком виправданим, зважаючи на суспільну небезпеку злочинного діяння, у якому підозрюється останній, наявність підозри у вчиненні інших злочинів, які знаходяться на стадії судового розгляду та неможливість забезпечити запобіганню встановленим ризикам застосуванням більш м`якими запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту чи застави, особистого зобов`язання, які не забезпечать запобіганню визнаним ризикам, та виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Слідчий суддя враховує докази наявності постійного місця проживання підозрюваного, наявності на його утриманні двох неповнолітніх дітей, батьком яких він є, проживання з підозрюваним однією сім`єю ОСОБА_9 , у якої також наявні двоє неповнолітніх дітей, позитивну характеристику підозрюваного з місця його проживання. Означене вказує на наявність у підозрюваного сталих соціальних зв`язків. Водночас, слідчий суддя враховує і те, що доказів утримання підозрюваним ОСОБА_10 та ОСОБА_11 слідчому судді не надано. При цьому слідчий суддя враховує і те, що підозрюваний підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, вчинених за межами його місця проживання. За таких обставин слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту про недоведеність неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу та повторює, що застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, застави, як основного запобіжного заходу, особистого зобов`язання не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.
При цьому слідчий суддя зазначає, що нормами КПК України не віднесено до повноважень слідчого судді питання щодо визначення конкретного місця попереднього ув`язнення особи, до якої застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, а положення п. 4 ч. 1 ст. 2, ст. 26 Закону України «Про прокуратуру» передбачають, що саме прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
За ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
П. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України визначає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.
Слідчий вказує про неможливість встановлення альтернативного запобіжного захисту підозрюваному у виді застави через порушення підозрюваним умов такої.
У той же час, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зважає на те, що у цьому кримінальному провадженні запобіжний захід у вигляді застави до підозрюваного ОСОБА_5 не обирався.
Таким чином, з огляду на докази проходження служби підозрюваним, наявності у нього постійного місця проживання, перебування на його утриманні двох неповнолітніх дітей, відсутність доказів на підтвердження майнового стану підозрюваного та його посилання на те, що розмір його доходу становить приблизно 1 000,00 грн у день, слідчий суддя вважає за доцільне визначити розмір застави підозрюваному з урахуванням вимог ст. 182 КПК України в розмірі 10 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 178, 181, 194, 196, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 травня 2025 року включно.
Визначити розмір застави відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді 10 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме в розмірі 30 280 (тридцять тисяч двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.
Попередити ОСОБА_5 , що в разі невиконання, покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а суд вирішує питання про застосування до нього запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.
Копію ухвали надати підозрюваному, захисникові, прокуророві та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.
Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

На ухвалу може бути подано апеляційну скаргу безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала в повному обсязі складена та проголошена о 08:05 годині 01 квітня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1