ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/767/24
провадження № 1-кп/753/1085/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представники потерпілої ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

потерпіла ОСОБА_8 ,

захисник ОСОБА_9 ,

обвинувачена ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0004293 від 27.10.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_10 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кутківці

Чемеровецького району Хмельницької області, яка

зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_1 , та яка проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 24 листопада 2023 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0004293 від 27.10.2023, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

1.1 Висунуте обвинувачення ОСОБА_10 суд вважає доведеним та відповідно до якого він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_10 обвинувачується у тому, що вона 26 жовтня 2023 року, приблизно о 07 год. 14 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись у крайній лівій смузі руху проїзної частини проспекту Петра Григоренка Дарницького району у місті Києві, зі сторони вулиці Драгоманова, у напрямку вулиці Анни Ахматової, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що у свою чергу був визначений дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 та відповідною дорожньою розміткою 1.14.1 Правил дорожнього руху, який розташований в районі будинку АДРЕСА_3 , проявила неуважність та необачність, а саме не вчасно відреагувала, що перед зазначеним пішохідним переходом зупинився невстановлений автобус, який рухався у середній смузі попутного напрямку руху, тим самим не переконалась, що на ньому відсутні пішоходи, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, у результаті цього несвоєчасно виявила та у подальшому скоїла наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка маючи перевагу в русі здійснювала перехід зазначеної проїзної частини в межах вказаного нерегульованого пішохідного переходу справа-наліво по напрямку руху транспортних засобів, тим самим водій ОСОБА_10 допустила порушення вимог п. 18.4 Правил дорожнього руху, а саме п. 18.4 «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а у разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Внаслідок чого пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження.

Порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_10 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди, а саме заподіяння пішоходу ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які виразились у вигляді закритої травми живота: переломів сідничної кістки зліва, бічної маси крижі зліва, крайового перелому зовнішнього краю переднього відділу крижі вертлюгової западини зліва.

Таким чином, ОСОБА_10 обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

2. Позиції сторін

У судових дебатах прокурор просив визнати винною ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 286 КК України та призначити останній покарання у виді штрафу у розмірі 5 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Представник потерпілого просив визнати обвинуваченою винною у висунутому обвинуваченні та призначити останній покарання у виді обмеження волі, оскільки відсутні обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання. також просив задовольнити цивільний позов у повному обсязі.

Захисник у судових дебатах вказав на те, що обвинувачена від самого початку судового розгляду визнала вину повністю, щиро каялася, відшкодувала потерпілій значну суму, а саме 50 000 грн, з урахуванням, що її щомісячна зарплатня становить близько 15 000 грн. наголосив на тому, що обвинувачена позитивно характеризується, працює на АЗС, вперше потрапила у дорожньо-транспортні пригоду за несприятливих погодних умов, тому просив про призначення останній штрафу із розстрочкою, без позбавлення права керувати транспортними засобами, а заподіяну шкоду стягнути зі страхової компанії.

Обвинувачена підтримала свого захисника, наголосила, що вину визнає, відвідувала потерпілу у лікарні, однак остання не хотіла мати з нею розмову, надалі від неї вимагали 350 000 грн. яких у неї нема, тому погрожували, що зустрінуться у суді, має наразі тяжкі сімейні обставини, тому просила не позбавляти її права керувати транспортними засобами. Відшкодування у розмірі 50 000 грн потерпілій нею були зроблені у рахунок кредитних коштів.

2. Під час судового розгляду судом були допитані потерпіла, свідок сторони обвинувачення та обвинувачена.

2.1 У судовому засіданні була допитана потерпіла ОСОБА_8 яка надала суду показання про те, що 26 жовтня вранці вона йшла на роботу, приблизно о 07:10-07:15, проїхав трамвай, а значить наступний буде хвилин через десять, вона не бігла, підійшла до пішохідного переходу, по центру дороги зупинилася маршрутка, а вона думала чи переходити їй чи ні. Але вона пішла далі і опинилася збитою на дорозі. Коли всі автомобілі стояли, то нікого не було і думала як їй поступити.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду додала, що маршрутка зупинилась у середній смузі руху, перед пішохідним переходом. У якій смузі руху їхав автомобіль під керуванням ОСОБА_10 вона не звертала увагу, але можливо у крайній лівій смузі, за маршруткою. Наїзд на неї автомобілем був у межах пішохідного переходу. Не пам`ятає та не бачила чи переміщувались транспортні засоби після зіткнення. Вона ще продовжує лікування після ДТП. Позовну заяву підтримує у повному обсязі. На першій смузі автомобіля не було, на другій смузі стояла маршрутка, яка вже стояла впритик до смуги, а далі вона не дивилась, хто є на третій смузі, оскільки як тільки вона пройшла маршрутку, то її збили. ОСОБА_11 на її верхньому одязі не заважав її обзору, він на неї одягся вже після того, як її збив автомобіль. Вона не пам`ятає чи повертала голову, щоб подивитись чи не має транспортних засобів на дорозі, зокрема на третій смузі руху.

2.2 Під час судового розгляду був допитаний свідок ОСОБА_12 , який повідомив суду, що подія трапилась у жовтні. Він рухався зі сторони Харківського масиву у напрямку моста. Подія відбулась зранку, приблизно о 7 чи 8 ранку. Він рухався по дорозі з трьома смугами, він їхав у середній смузі, попереду нього була маршрутка, а перед маршруткою був пішохідний перехід. Він побачив як пішохід почав переходити дорогу, тому почав гальмувати. Він побачив, що після нього інший автомобіль не гальмував, тому він включив аварійку, щоб інший водій побачив і загальмував, але водій не гальмувала і наїхала на пішохода.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду додав, що потерпіла не бігла, рухалась через пішохідний, не пам`ятає про капюшон чи парасольку. Яка погода була у той день теж не пам`ятає, але снігу та туману точно не було, чи був дощ не пам`ятає. На його думку, автомобіль у третій смузі рухався із швидкістю біля 50 км/год. коли цей автомобіль проїжджав повз нього, то не гальмував, а він зупинився із маршруткою.

2.3 Обвинувачена ОСОБА_10 від самого початку судового розгляду позицію не змінювала та визнавала вину повністю.

Під час свого допиту повідомила суду, що зранку рухалась на роботу і вчинила наїзд на потерпілу. Це було з неуважності і вона зробила все, щоб цього не сталось.

Відповідаючи на питання учасників судового розгляду доповнила, що підтверджує дату та час події, що вказані в обвинувальному акті. Підтвердила, що дійсно рухалась у правій смузі, де відбувся наїзд на потерпілу. У вчиненому щиро розкаюється, але не має фінансової можливості, щоб задовольнити заявлені вимоги потерпілою на 200 000 грн, та ті 50 000 грн. що вона їй відшкодувала, був взятий на це кредит. Рухалась перед наїздом на потерпілу зі швидкістю 30 км/год. вона не бачила задніх стопів автобуса, який рухався з нею паралельно. Бачила дорожній знак, яким позначений пішохідний перехід. перед подією вона застосовувала екстрене гальмування, щоб уникнути наїзду. Поряд з нею рухався габаритний транспортний засіб, який був трохи попередну неї, на незначній відстані. Вона не бачила задніх стопів автобуса. Оскільки проїхала цю частину автобуса. Тоді на пішохідному переході вона бачила як одна жінка зупинилася, а потерпіла рушила далі. Бачила два силуета, тоді було темно, тому не бачила, чи повертала голову потерпіла, коли рушила. Як побачила потерпілу, то почала гальмувати й на цьому гальмівному шляху її і збила. Потерпіла йшла звичайним кроком, а інша жінка зупинилася посеред дороги.

3. Суду також на підтвердження висунутого обвинувачення були надані письмові докази, а саме:

- витяг з ЄРДР за № 0004293 від 26.10.2023 та рапорт працівника поліції від цієї ж дати;

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.10.2023 із долученою схемою дорожньо-транспортної пригоди;

- акт огляду та направлення транспортного засобу на майданчик тимчасового утримання транспорту від 26.10.2023;

- рапорта працівників поліції;

- постанова про приєднання до кримінального провадження речового доказу від 27.10.2023, а саме автомобіля марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_1 ;

- клопотання про арешт майна від 27.10.2023 та ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2023, якою це клопотання задоволено та накладено арешт на автомобіль обвинуваченої;

- клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів від 31.10.2023 та ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 06.11.2023, якою це клопотання задоволено та надано слідчому дозвіл на тимчасовий доступ до оригіналів медичної документації потерпілої ОСОБА_8 , що перебуває у медичному закладі; опис вилучених документів від 23.11.2023 та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 23.11.2023;

- запит до КП «Центр Організації руху» щодо режиму роботи світлофорних об`єктів та відповідь про їх відсутність на ділянці дороги, де відбулась дорожньо-транспортна пригода;

- запит та відповідь щодо надання копії карти виїзду швидкої медичної допомоги до ОСОБА_8 26.10.2023;

- постанова про призначення судової інженерно-транспортної експертизи від 14.11.2023 та висновок експерта від 20.11.2023 № СЕ-19/111-23/61738-ІТ за результатами проведеної судової інженерно-транспортної експертизи, із довідкою щодо вартості її проведення;

- постанова про призначення судово-медичної експертизи від 23.11.2023 та висновок експерта № 042-2007-2023;

- дані про особу обвинуваченої: копія паспорта, РНОКПП, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, посвідчення водія, довідка про те, що не перебувала у стані сп`яніння у момент події, вимога щодо притягнення до відповідальності, довідки про те, що не перебуває на обліку лікарів нарколога чи психіатра, довідка з місця роботи щодо посади та заробітної плати.

3.1 Вказані докази були оголошені прокурором під час судового розгляду та досліджені судом.

3.2 Під час їх дослідження сторона захисту не висловлювала будь-яких зауважень щодо неналежності або недопустимості цих доказів, та вказала, що не заперечує проти їх долучення до матеріалів провадження.

3.3 Суд приймає вказані докази на підтвердження встановлених судом обставин, зокрема письмові докази на підтвердження підстав розпочати досудове розслідування - рапорта працівників поліції щодо події, витяг з ЄРДР, протокол огляду місця ДТП, акт огляду транспортного засобу.

З аналогічних підстав суд приймає як належні й допустимі докази, які стосуються встановлення органом досудового розслідування фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, зокрема запит щодо роботи світлофорних об`єктів, запит щодо карти виїзду швидкої медичної допомоги, тимчасовий доступ до документів щодо лікування потерпілої, постанови про призначення та висновки проведених судових інженерно-транспортних та медичних експертиз.

Суд бере до уваги прийняті рішення органу досудового розслідування щодо встановлених даних про особу обвинуваченої.

4. Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом вимагається, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за висунутим обвинуваченням.

Власне стандарт доказування позначає рівень ймовірності, до якого обставина має бути підтверджена доказами, щоб вважатись дійсною.

Сторона обвинувачення, на яку покладено тягар доведення висунутого обвинувачення, подала суду істотні докази та достатні пояснення стосовно обставин вчинення обвинуваченою ОСОБА_10 порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Водночас слід зауважити, що обвинувачена вину у вчиненому злочині визнала повністю та щиро розкаювалася від самого початку судового розгляду, втім після її допиту судом було прийнято рішення про зміну порядку дослідження доказів зі скороченого, передбаченого ч. 3 ст. 349 КПК України, на повний, у зв`язку з тим, що потерпіла втручалась у допит обвинуваченої, намагалась заперечити повідомлені суду відомості, тому з урахуванням таких дій потерпілої, судом було змінено порядок задля з`ясування обставин провадження.

За наслідками судового розгляду, сукупність зібраних доказів є достатньою для визнання вини, оскільки судом не встановлено неналежності чи недопустимості поданих письмових доказів.

Показання допитаних під час судового розгляду обвинуваченої, свідка, потерпілої загалом узгоджуються між собою, не суперечать зібраним доказам, що підтверджені письмовими матеріалами, окрім як в частині показань потерпілої про те, що маршрутка вже стояла перед пішохідним переходом, оскільки фактично з показань обвинуваченої та свідка сторони обвинувачення маршрутка, що їхала у середній смузі встигла застосувати екстрене гальмування перед пішоходом, який йшов, то не йшов, та думав як поступити тощо, хоча це не спростовує вини водія ОСОБА_10 та її неуважності. При цьому, що всі допитані особи стверджували про погані погодні умови і не про достатньо світлу пору доби.

У Правилах дорожнього руху також у розділі 4 передбачені Обов`язки і права пішоходів, зокрема у пунктах 4.4. та 4.10 вказано про те, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху , а також те, що перед виходом на проїзну частину з-за транспортних засобів, що стоять, та будь-яких об`єктів, що обмежують оглядовість, пішоходи повинні впевнитись у відсутності транспортних засобів, що наближаються.

Абсолютна безпечність пішохода у тій ситуації матиме значення щодо призначення покарання обвинуваченій та в частині відшкодованих витрат у рахунок заподіяної злочином моральної шкоди.

Отже, суд, дотримуючись вимог ст. 94 КПК України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів (письмових матеріалів, показань потерпілої, свідка сторони обвинувачення та обвинуваченої) - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає, що винуватість ОСОБА_10 у вчиненні правопорушення доведеною, що ніяк не можна вважати припущенням суду, а є сукупністю вагомих підстав для прийняття відповідного процесуального рішення.

5. Отже, підсумовуючи щодо викладених обставин провадження, проаналізованих письмових доказів, наданих стороною обвинувачення, показань обвинуваченої, потерпілої та свідка, то кримінально-правову кваліфікацію дій обвинуваченої суд вважає правильною та кваліфікує її дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

6. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

6.1 Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_10 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого нею кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, зокрема щодо пішохода, її ставлення до вчиненого (вину визнавала, щиро каялася), дані про особу обвинуваченої, а саме: вперше притягується до кримінальної відповідальності, виключно позитивно характеризується, має сім`ю й постійне місце проживання, постійне місце роботи, під наглядом лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, зрілого віку, з середньо-спеціальною освітою.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування заподіяних злочином збитків, намагання примиритися із потерпілою та залагодити свою вину, чого не відбулось, виключно через позицію останньої.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Разом з тим, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, виключно позитивних даних про особу обвинуваченої, її щирого розкаяння, яке виразилось як у повному визнанні вини, так і значному відшкодуванні завданих злочином збитків у межах фінансових можливостей обвинуваченої, намагання примиритися з потерпілою, те, що має тяжкі сімейні й особисті обставини, оскільки чоловік є особою з інвалідністю, який переніс інсульт та потребує стороннього догляду, як і мати похилого віку обвинуваченої, яка також потребує стороннього догляду, що у сукупності є тими обставинами, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею злочину і є достатніми для застосування положень ч. 1 ст. 69 КК України при призначенні покарання за злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

6.2 Щодо додаткового покарання

У судових дебатах захисник та обвинувачена наполягали не призначати останній додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Однак суд має призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, водночас суд має навести мотиви для прийняття такого рішення.

Так, незважаючи на те, що санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами альтернативно, у ч. 1 ст. 286 КК України, за якою засуджується ОСОБА_10 , додаткове покарання є обов`язковим до призначення.

Поряд з цим положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції частини статті Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З урахуванням того, що законодавець у ч. 2 ст. 69 КК України передбачив винятки до застосування положень цієї статті, основне покарання ч. 1 ст. 286 КК України передбачає покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд, незважаючи на обставини, які пом`якшують покарання, призначає обвинуваченій додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, але враховуючи викладені дані про її особу, на мінімальний строк.

7. Цивільний позов

7.1 Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом, та із застосуванням норм ЦПК України, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За змістом положень ст. 129 КПК України передбачено, що суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Потерпілою ОСОБА_8 під час підготовчого судового засідання подано цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди на загальну суму 5 672,06 грн, моральної шкоди у розмірі 200 000 грн та витрат на правничу допомогу на 25 000 грн, загалом на 230 672,06 грн, що був прийнятий судом.

Надалі під час судового розгляду цивільний позивач подав заяву про збільшення розміру позовних вимог за цивільним позовом, загалом на суму 243 202, 06 грн, з яких просить на стягнення: матеріальної шкоди 18 202,06 грн, моральної шкоди 200 000 грн, витрати на правничу допомогу 25 000 грн.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує потерпілого у зміні цивільного позову, у тому числі й збільшення його розміру (щодо цієї правової позиції: постанови ККС ВС від 16.09.2020 (справа № 569/713/18, провадження № 51-1964км20) та від 14.09.2021 (справа № 395/875/19, провадження № 51-1813км20).

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_10 у вчиненому кримінальному правопорушення, то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

7.2 Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Цивільний позов пред`явлено до відповідача обвинуваченої ОСОБА_10 .

Так, під час судового розгляду встановлено, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_1 , обвинуваченої (цивільного відповідача) була застрахована в ТДВ «СК» ГАРДІАН» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ № 215605347.

Статтею 1194 ЦК України унормовано, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до положень статей 9, 22-31, 35, 36 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування має відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на наведені норми матеріального права, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).

Статтею 23 Закону № 1961-IV передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Пунктом 24.1 статті 24 Закону № 1961-IV визначено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я, що неодноразово зазначав Верховний Суд.

Так, із квитанції КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» вбачається, що на ім`я потерпілої видана квитанція, також ОСОБА_8 отримувала лікування такими засобами та препаратами: калію йодид, кальцій магній хелат, ліовен гель, кетанов розчин та судно підкладне на загальну суму 3 117, 60 (т. 1, а.к.п. 36-40).

Згодом, після подачі заяви про збільшення позовних вимог судом встановлені витрати понесені потерпілої загалом на 3 680 грн (т. 1 а.с. 85).

Відтак, суд констатує, що придбання призначених лікарем медичних препаратів, проходження лікувальних процедур на суму 6 797,60 грн підтверджено відповідними документами (чеками).

Отже, страховик ТДВ «СК» ГАРДІАН» має відшкодувати ці витрати.

Втім, на переконання суду, інші видатки пов`язані із проходженням лікування, які також позивач (потерпіла) просить стягнути зі страхової компанії не підлягають задоволенню, оскільки факт цих витрат та їх необхідність не підтверджена будь-якими письмовими доказами.

7.3 Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Слід урахувати, що загально відомим фактом, який не потребує доказуванню, є те, що будь-яке тілесне ушкодження супроводжується болем. При цьому установлені в потерпілого тілесні ушкодження в момент заподіяння, та з моменту заподіяння до моменту відновлення цілісності частини тіла та загоєння ран, людина відчуває біль та дискомфорт, зміни в сталому образі життя, через вимушеність отримувати лікування, відвідування лікарів, а також ураховуючи частину тіла, яка отримала пошкодження (у цьому випадку травмування кісток тазу) - вимушені зміни в житті через неможливість пересуватися як у господарських справах (особистих), так і пов`язаних із трудовою діяльністю та самозабезпеченням.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не має приводити до її безпідставного збагачення (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування має бути адекватним завданій шкоді.

Оцінюючи вимоги потерпілої ОСОБА_8 про стягнення з обвинуваченої моральної шкоди у сумі 200 000 грн, слід виходити з того, що у судовому засіданні було встановлено факт заподіяння обвинуваченою потерпілій середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Зазначене дає підстави вважати, що потерпіла ОСОБА_8 безсумнівно отримала моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

З досліджених судом документів, які були долучені захисником обвинуваченої, судом було встановлено, що ОСОБА_10 працює у ТОВ «СОКАР» ПЕТРОЛЕУМ» на посаді касира торговельного залу в період з 06 жовтня 2023 року до сьогоднішнього дня. За період роботи з 01 жовтня 2023 року до 31 січня 2024 рік її дохід склав 70 914,96 грн (без вирахування податків), тобто середня заробітна плата обвинуваченої у місяць становить 17 500 грн (т. 1, а.к.п. 175).

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілою вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, майновий стан ОСОБА_10 , виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позивачу (потерпілій) відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, тривалості лікування, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 50 000 грн. І вказаний розмір, на переконання суду, є цілком рівнозначним та достатнім відшкодуванням, ураховуючи та співставляючи цю суму з розміром доходу, який отримує обвинувачена та тією шкодою здоров`ю, що була заподіяна потерпілій.

Між тим, з огляду на той факт, що під час судового розгляду обвинуваченою ОСОБА_10 були здійсненні у добровільному порядку дії про відшкодування моральних збитків на загальну суму 50 000 грн, про що свідчить власноручна заява потерпілої (т. 1, а.к.п. 88), суд вважає цей розмір адекватною компенсацією моральної шкоди, заподіяної неправомірними діями обвинуваченої, та необхідною і достатньою для відновлення життєвих зв`язків.

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди, з урахуванням принципу розумності та справедливості, визначеному ст. 23 ЦК України, суд вважає за необхідне відмовити, позаяк заявлений потерпілою розмір моральної шкоди є надто завищеним.

7.4 Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач (потерпіла) просила про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченої) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, відповідно до практики ЄСПЛ заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілій, себто цивільному позивачу ОСОБА_8 правничої допомоги адвокатами ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_13 відбувалося на підставі ордера. Упродовж судового розгляду ці адвокати здійснювали представництво її інтересів.

Суд встановив, що ці адвокати, як представники потерпілої та цивільного позивача, підготували позовну заяву, яка була подана до суду про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу в розмірі 25 000 грн, а згодом також уточнюючу заяву про збільшення позовних вимог.

Разом з цим, ані потерпілої, ані її представниками, не надано суду жодного доказу на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, із урахуванням тих вимог, про які йшлося вище у цьому вироку, у зв`язку з чим у стягненні витрат на правничу допомогу слід відмовити за недоведеністю, що їх було понесено.

8. Щодо інших питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Процесуальні витрати здійснені під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь держави.

Долю речових доказів у провадженні слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити покарання, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі дві тисячі двісті п`ятдесят (2 250) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 38 250 грн, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

Під час досудового розслідування та судового розгляду запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 задовольнити частково. Стягнути зі страховика ТДВ «СК» ГАРДІАН» у рахунок відшкодування понесених витрат, пов`язаних із проходженням лікування, на загальну суму 6 797,60 грн. У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати здійснені під час досудового розслідування, а саме за проведення:

- інженерно-транспортної експертизи (висновок експерта від 20.11.2023 № СЕ-19/111-23/61738-ІТ) у розмірі 2 390 грн;

- судово-медичної експертизи (висновок експерта від 24.03.2023 № 042-2007-2023) у розмірі 2 672 грн.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 03.11.2023, на автомобіль марки «Chevrolet Captiva», державний номерний знак НОМЕР_1 , та передати на відповідальне зберігання автомобіль ОСОБА_10 як власниці за належністю та зобов`язати останню зберігати останній у незмінному вигляді до набрання вироком законної сили. Вирок в частині скасування арешту на майно обвинуваченої та його повернення підлягає негайному виконанню.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_14