Справа № 730/1266/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/312/25
Категорія - п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження:

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференції з Борзнянським районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 16 червня 2024 року, за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2024 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Забілівщина Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, вдівця, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , до затримання фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 02 липня 2024 року вироком Борзнянського районного суду за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 263, ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України до 15 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Борзнянського районного суду 02 липня 2024 року, більш суворим покаранням, призначеним за цим вироком, остаточно за сукупністю кримінальних правопорушень за двома вироками визначити ОСОБА_6 покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання ОСОБА_6 зарахований термін його попереднього ув`язнення з 16 червня 2024 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня його фактичного затримання, з 16 червня 2024 року.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Як установив суд, 16 червня 2024 року, у нічний час доби, ОСОБА_6 , який з 17.10.2023 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, у військовій частині НОМЕР_1 та з 24 січня 2024 року перебуває поза місцем проходження військової служби, будучи у стані алкогольного сп`яніння, перебував у кімнаті житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після чого у них виник конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин внаслідок вживання алкоголю.

У цей же час, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, ОСОБА_6 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин вирішив заподіяти смерть ОСОБА_9 з особливою жорстокістю.

16 червня 2024 року, у період часу з 01 год. до 03 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з особливою жорстокістю, завдав не менше 150 ударів руками та ногами по голові та тулубу потерпілої ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ці удари спричинятимуть сильний біль і страждання. Від завданих побоїв ОСОБА_9 померла внаслідок травматичного шоку, який розвинувся через сполучені травми із залученням декількох ділянок тіла.

На тілі потерпілої були виявлені тілесні ушкодження: на обличчі - один масивний зливний синець правої параорбітальної ділянки з поширенням до правого вуха, лобної ділянки та правої скроні, 5- синців проекції правої щоки, 4 синці проекції лівої щоки, масивний синець верхньої повіки лівого ока з поширенням на чоло, тотальний крововилив у склеру лівого ока; на волосистій частині голови - дві забійні рани обох скроневих ділянок голови, по одній відповідно з кожного боку; грудній клітці - по передній поверхні у верхній третині наявні 20 синців, ліва бічна поверхня грудної клітки - 15 синців, права бічна поверхня - 10 синців; спині - 4 садна; руках: праве плече - 7 синців, праве передпліччя - 13 синців, права кисть - один масивний зливний синець, ліва кисть - один масивний зливний синець з поширенням на фаланги пальців; ногах - ліва нога - 30 синців, права нога - 25 синців, права сідниця з поширенням на стегно по задній поверхні - один масивний, дифузний, зливний синець, права стопа - один синець з поширенням на пальці, садна обох колін, по одному з кожного боку; масивний тотальний крововилив у м`які тканини голови, що займає майже всю поверхню, які у своїй сукупності так і кожне окремо відноситься до легкого тілесного ушкодження; закрита тупа травма грудної клітки, що підтверджується наявністю численних переломів ребер, а саме: права сторона - 5,6 одинарні переломи, 7 потрійний перелом, 8 подвійний перелом, 9 подвійний перелом,10 подвійний перелом, ліва сторона: 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 одинарні переломи, пошкодження плеври гострими уламками ребер, значна підшкірна емфізема грудної клітки з поширенням на шию, дана закрита тупа травма грудної клітки, в комплексі, відноситься до тяжкого тілесного ушкодження; закрита тупа травма живота, що підтверджується наявністю наступних ушкоджень: повного тотального розриву-розчавлення та розтрощення печінки і селезінки, крововиливів в паранефральну клітковину з обох боків, крововиливи в петлі кишківника, накладання згортків крові на діафрагму, наявність близько 500 мл., вільної рідкої крові в черевній порожнині, дана закрита тупа травма живота внаслідок своєї масивності відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_6 з п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання за сукупністю злочинів.

Мотивує тим, що висновки суду з приводу кваліфікації дій ОСОБА_6 за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України є необґрунтованими та невірними. Так, в судовому засіданні ОСОБА_6 не заперечував, що наніс своїй дружині тілесні ушкодження але вказав, що не мав наміру вбивати її, його реакція була пов`язана з тим, що під час спільного розпиття алкогольних напоїв ОСОБА_9 зізналася у своїй причетності до вбивства брати обвинуваченого ОСОБА_10 , вона сказала, що допомагала в настанні його смерті. Він сказав, що почав її бити, але вбивати не хотів. Після нанесення ударів потерпілій ОСОБА_6 намагався надати їй допомогу, робив штучне дихання, прямий масаж серця, але ці реанімаційні заходи не допомогли і після цього він зателефонував на номер служби 102 і повідомив, що сталося. Він зустрів працівників поліції та добровільно пустив їх у будинок. Щиро розкаюється в тому, що від його дій наступила смерть дружини, але наміру її вбивати у нього не було.

На думку захисника, вчинені обвинуваченим дії щодо надання медичної допомоги, його добровільне звернення до поліції та повідомлення всіх обставин, вказують на відсутність в його діях умислу на позбавлення життя потерпілої з особливою жорстокістю. Свідчення ОСОБА_6 нічим не спростовані, при цьому, з них вбачається, що ніякої жорстокості в його діях не було, він спричинив потерпілій тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_9 .

Звертає увагу на те, що у своєму вироку суд добросовісно переписав витяги із Постанови Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального Суду від 06 червня 2019 року щодо визначення умисного вбивства з особливою жорстокістю. Однак, така правова позиція буде абсолютно правильною за наявністю на те належних, допустимих та достовірних доказів. Такі докази в даному кримінальному провадженні відсутні.

При вирішенні питання про наявність в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, суд мав встановити чи довела сторона обвинувачення той факт, що спосіб позбавлення потерпілої життя свідчить про особливу жорстокість злочину і вона охоплювалася умислом винного. У вироку суд мав навести підстави та мотиви, згідно з якими він дійшов до такого висновку, але в оскаржуваному вироку ці мотиви відсутні.

Захисник вважає, що суд і не міг навести таких мотивів, адже ОСОБА_6 мав умисел виключно на побиття потерпілої і не мав умислу на її вбивство, тим більше з особливою жорстокістю. Навпаки, обставини свідчать, що він перебував у збудженому стані, викликаному неправомірними діями потерпілої, пов`язаними із її зізнанням про причетність до вбивства брата обвинуваченого.

Орган досудового розслідування та суд фактично створили штучний доказ того, що ОСОБА_6 мав умисел на позбавлення життя потерпілої з особливою жорстокістю. Кваліфікуючи дії обвинуваченого суд вказав на велику кількість травмуючих дій, завданих потерпілій, разом з тим, не встановив та не відобразив у вироку доказів на підтвердження того, завдаючи ударів по тілу потерпілої ОСОБА_6 свідомо бажав не лише її побити чи позбавити життя, а й того, щоб вона відчувала додаткові страждання.

У постанові Верховного Суду, на яку послався суд, вказано, що сама по собі множинність поранень при вбивстві не в усіх випадках свідчить про наявність умислу на позбавлення життя з особливою жорстокістю.

Зважаючи на те, що смерть потерпілої настала внаслідок травматичного шоку, який є наслідком заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень, захисник вважає, що дії ОСОБА_6 необхідно перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні, не оспорюючи доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, вважає вирок суду необґрунтованим та невмотивованим, таким, що не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення ОСОБА_6 м`якого покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Просить вирок суду в частині призначеного ОСОБА_6 покарання скасувати, постановити новий вирок, яким призначити обвинуваченому за п. 4 ч. 2 ст.115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Борзнянського районного суду від 02 липня 2024 року, більш суворим покаранням призначеним за цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі.

Аргументує тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, з особливою жорстокістю завдав не менше 150 ударів руками та ногами по голові та тулубу потерплої ОСОБА_9 , усвідомлюючи, що ці удари спричинятимуть сильний біль і страждання останній, що вказує на його явне бажання спричинити потерпілій перед смертю додаткові фізичні страждання, які були зайвими для досягнення наміру позбавити життя останньої.

Ураховуючи характер, спосіб, механізм спричинення тілесних ушкоджень, відповідно до висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №127 від 16 вересня 2024 року,встановлено, що під час завдання тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_9 була притомна, захищалася від нападника, на що вказують наявні тілесні ушкодження на її правому передпліччі у вигляді 13 синців, правій кисті одного масивного зливного синця, лівій кисті одного масивного зливного синця з ширенням на фаланги пальців, лівій нозі тридцяти синців, правій нозі 25 синців, які характерні для самозахисту.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_6 визнав вину у вчиненні інкримінованого злочину частково, останній щиро не висловив самозасудження своєї кримінально карної поведінки, наслідків вчиненого ним злочину, співчуття потерпілій та рішення більше не вчиняти злочинів, що свідчить про відсутність позитивної перебудови його свідомості та втрати або зниження ступеня його суспільної небезпеки.

Вважає необґрунтованим суду про те, що обвинувачений самостійно викликав працівників поліції та заявив про вчинення умисного вбивства відразу після його скоєння, у зв`язку з чим не встановлено підстав для призначення найбільш суворого покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки такі дії винного жодним чином не вплинули на умисел, який виник у нього до цього, а саме на умисне вбивство потерпілої, виявивши при цьому особливу жорстокість та спричинивши ОСОБА_9 таку велику кількість тісних ушкоджень, які завідомо для обвинуваченого завдавали потерпілій страждань.

Переконаний, що поза увагою суду залишився той факт, що ОСОБА_6 раніше притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї дружини, яке виразилось у тому, що він її штовхав, бив ногами та руками. Однак, після притягнення до відповідальності обвинувачений жодних висновків для себе не зробив, не став на шлях виправлення та вчинив особливо тяжкий злочин проти життя особи, що свідчить про його зневажливе ставлення до загально прийнятих людських цінностей.

На думку прокурора, судом також не враховано, що вступаючи на військову службу, кожен військовослужбовець, утому числі й ОСОБА_6 , погоджується беззаперечно дотримуватися Конституції України, Законів України, військової присяги, сумлінно і чесно виконувати свій військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків, поважати честь і гідність кожної людини.

Вчинивши злочин, передбачений п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 подає іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу створила в очах громадян негативне враження безладдя та безкарності у системі функціонування Збройних Сил України, що є виключним випадком.

З урахуванням всіх обставин, ступеня тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких, відсутності обставин, які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання, по віденку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілої, а також загальних засад призначення покарання, ту обставину, що серед злочинів проти особи вбивство становить особливу небезпеку, прокурор приходить до висновку, що необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових злочинів є остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі із застосуванням правил складання покарань за сукупністю вироків.

Обставиною, яка зумовлює призначення обвинуваченому покарання саме у виді довічного позбавлення волі і водночас вказує на неможливість досягнення мети покарання шляхом призначення ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим злочину та винятково високий ступінь суспільної небезпеки обвинуваченого для інших людей і суспільства в цілому, про що свідчить тяжкі наслідки вчиненого ним злочину, які виразились у свідомому позбавленні життя людини, спосіб вчинення злочину та те, що сиротами залишились троє дітей.

Ізоляція ОСОБА_6 у виді довічного позбавлення волі відповідатиме вимогам справедливості та відображатиме співмірність вчиненого злочину і кари, виключно така міра покарання буде необхідною й достатньою для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які не погодились з доводами апеляційної скарги прокурора, яку просили залишити без задоволення, підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, вирок суду просили змінити, дії ОСОБА_6 перекваліфікувати на ч. 2 ст. 121 КК України з огляду на те, що стороною обвинувачення не був доведений умисел обвинуваченого саме на вбивство потерпілої, тим паче не знайшло свого підтвердження і твердження про вчинення злочину з особливою жорстокістю, адже позиція обвинуваченого про те, що він мав намір лише побити свою дружину, не спростована жодним доказом; прокурора, який з доводами сторони захисту не погодився, вину ОСОБА_6 вважав доведеною належними доказами, а його умисел на вчинення саме вбивства потерпілої був підтверджений не тільки під час досудового розслідування, а й судового розгляду, про те, що потерпіла була вбита з особливою жорстокістю свідчать висновки експерта, та причина смерті потерпілої від травматичного шоку внаслідок сполученої травми, отже, підстав для перекваліфікації дій ОСОБА_6 не встановлено, при тому, що стороною захисту так і не вказано мети нанесення такої значної кількості ударів беззахисній жінці, просив задовольнити апеляційну скаргу прокурора, призначити обвинуваченому найсуворішу міру покарання у виді довічного позбавлення волі, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, мету та спосіб його вчинення, кількість нанесених тілесних ушкоджень, наслідки, які наступили, та не усвідомлення винним ступеня своєї провини, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи всіх апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисника та прокурора у кримінальному провадженні залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані в повному обсязі.

Так висновки районного суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке він засуджений, відповідають фактичним обставинам справи, що ґрунтуються на всебічному, повному та об`єктивному їх дослідженні, яким суд дав обґрунтовану і правильну правову оцінку, відповідно до ст. 94 КПК України.

Не погоджуючись з кваліфікацією своїх дій та заперечуючи факт наявності умислу на вбивство дружини, ОСОБА_6 в судовому засіданні наголошував на тому, що не мав наміру та умислу вбивати ОСОБА_9 , він хотів лише її побити, оскільки вона зізналась у тому, що причетна до смерті його брата.

Таку позицію обвинуваченого підтримав і захисник, вказуючи на те, що дії ОСОБА_6 мають бути кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, адже матеріали провадження не містять доказів наявності в діях обвинуваченого умислу направленого на вбивство ОСОБА_9 а тим більше не надано доказів того, що кримінальне правопорушення було вчинене з особливою жорстокістю.

Однак, колегія суддів з таким твердженням захисника погодитись не може та вважає такі твердження надуманими, такими, що суперечать встановленим у кримінальному провадженні обставинам, зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам, належність і допустимість яких стороною захисту під сумнів не ставилась.

Так, 16 червня 2024 року о 03 год. 33 хв. на телефон служби «102» надійшло повідомлення від ОСОБА_6 , який заявив у поліцію про те, що вбив дружину, вбивав руками, дружина без ознак життя лежить на дивані. Крім цього, обвинувачений назвав і причину вбивства: пів року як прийшов із зони бойових дій, за це час став дуже ревнивий, тому і побив жінку до смерті.

На час прибуття лікарів екстреної медичної допомоги, о 04 год. 18 хв. 16 червня 2024 року, фельдшером було констатовано смерть ОСОБА_9 , сліди на тілі потерпілої вказували на насильницький характер смерті. Тіло було з трупними плямами та холодне. На думку фельдшера, смерть могла наступити вчора (15 червня 2024 року).

Під час огляду місця події, а саме будинку АДРЕСА_3 , в кімнаті №6 (зал) на дивані було виявлено тіло ОСОБА_11 в положенні лежачі на спині, голова на правому боці, права рука лежить вільно, ліва заведена під тулуб, права нижня кінцівка зігнута на 90 градусів в колінному суглобі дещо звисає з дивана ліва нижня кінцівка зігнута під кутом 20 градусів у колінному суглобі відведена. Труп на дотик рівномірно охолоджений, трупні плями нечіткі, слабо виражені, майже не проступають, у ділянках, які були покриті ковдрою, збереглося тепло, трупне заклякання добре виражене у всіх групах м`язів, при натисканні на грудну клітку під пальцями відчувається крепітація м`яких тканин по типу хрусту з обох сторін. Права параорбітальна ділянка містить масивну гематому фіолетового кольору з чіткими краями, при огляді очного яблука наявний крововилив, по передній поверхні грудної клітки наявні синці близько 10, на обличчі більше 5, у верхніх кінцівках більше 10 та нижніх кінцівках. По задній поверхні тіла по спині проступають синці в кількості не менше 10 хаотично розташовані, в проекції правої сідниці з переходом на стелю наявна масивна гематома приблизно 20х11 см. При пальпації ребер по задній поверхні визначити порушення цілісності не ребер не представилось можливим. Одяг відсутній.

При огляді кімнати, на покривалі, яке знаходиться під тілом потерпілої був виявлений пучок схожий на волосся. Біля голови та ніг тіла були виявлені сліди речовини бурого кольору . Біля крісла на підлозі виявлений об`єкт схожий на пучок волосся, поряд був виявлений ніж господарський з дерев`яним руків`ям, довжиною близько 20 см, без явних слідів речовини бурого кольору.

Отже, виявлена в будинку на місці вбивства обстановка не підтверджує версію сторони захисту про те, що ОСОБА_6 мав намір просто побити потерпілу, оскільки вона зізналась у причетності до вбивства його брата.

Так, в будинку та в кімнаті, де був виявлений труп потерпілої, слідів вживання алкоголю не виявлено. Крім того, потерпіла буда виявлена без одягу, тобто від моменту зізнання, навіть якщо допустити правдивість версії обвинуваченого, минув певний проміжок часу, що й вказує на умисел обвинуваченого, направлений саме на вбивство потерпілої, а не на спричинення їй тілесних ушкоджень.

Положення тіла потерпілої, а також пучки волосся, знайдені не тільки на дивані, а й на підлозі, вказують на значний проміжок часу протягом якого ОСОБА_6 наносив тілесні ушкодження своїй дружині, а їх тяжкість та локалізація свідчать про те, що вони були нанесені обвинуваченим виключно у життєво важливі органи, а потерпіла від отриманих травм відчувала фізичний біль.

Обстановка в кімнаті, тазик з речовиною невизначеного кольору, тіло вбитої, яке було накрите ковдрою, вказують на те, що ОСОБА_6 намагався прибрати сліди вчиненого злочину, адже поліцію він викликав через певний проміжок часу, тобто усвідомлював наслідки вчиненого, однак такі дії не вказують на те, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_9 , як помилково вважає сторона захисту.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №127 від 16 вересня 2024 року, смерть ОСОБА_12 настала в наслідок травматичного шоку, який у свою чергу є наслідком сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла.

Даним висновком підтверджується наявністю закритої тупої травми грудної клітки з наявністю численних переломів ребер, а саме: справа 5,6 одинарні переломи, 7 потрійний перелом, 8 подвійний перелом, 9 подвійний перелом, 10 подвійний перелом; ліво: 2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 одинарні переломи. Пошкодження плеври гострими уламками ребер. Значна підшкірна емфізема грудної клітки з поширенням на шию. Дана закрита тупа травма грудної клітки, внаслідок своєї масивності, оцінюється в комплексі, відносно живою особи, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння і має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Закрита тупа травма живота з повним розчавленням та розтрощення печінки і селезінки, крововиливів в паранефральну клітковину з обох боків, крововиливи в петлі кишківника, накладення згортків крові на діафрагму, наявність близько 500мл. вільної рідкої крові в черевній порожнині, яка відносно живої особи відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

А також наявність значної кількості зовнішніх тілесних ушкоджень. Обличчя: один масивний зливний синець правої пара орбітальної ділянки з поширенням до правого вуха, лобної ділянки та правої скроні; 5-ть синців проекції правої щоки; 4-ри синці проекції лівої щоки; масивний синець верхньої повіки лівого ока з поширенням на чоло; тотальний крововилив у склеру лівого ока.

Волосиста частина голови: дві забійні рани обох скроневих ділянок голови, по одній відповідно з кожного боку.

Грудна клітка: по передній поверхні у верхній третині наявні 20-ть синців; ліва бічна поверхня грудної клітки -15-ть синців; права бічна поверхня -10-ть синців; спина -4 садна. Руки: праве плече 7 синців; праве передпліччя - 13-ть синців: права кисть - один масивний зливний синець; ліва кисть - один масивний зливний синець з поширенням на фаланги пальців.

Ноги: ліва нога -30-ть синців; права нога - 25синців; права сідниця з поширенням на стегно по задній поверхні - один масивний, дифузний, зливний синець; права стопа - один синець з поширенням на пальці; садна обох колін, по одному з кожної сторони.

Масивний тотальний крововилив у м`які тканини голови, що займає майже всю поверхню.

По ступеню тяжкості вказані вище тілесні ушкодження, як у своїй сукупності, так і кожне окремо, відносно живою особи, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Зважаючи на дані, досліджувані у секційній залі моргу, експерт вважала, що смерть ОСОБА_11 могла настати 16 червня 2024 року, у проміжок часу між 01:00-03:00 год.

Зважаючи на масивність, чисельність, локалізацію, взаєморозташування на трупі тілесних ушкоджень, експерт прийшла до висновку, що ОСОБА_13 загально було спричинено близько 150 травматичних дій, але зважаючи на об`єм, дифузність, тенденцію до злиття та масивність ушкоджень, видно, що у одну і ту ж ділянку могло бути спричинено від однієї до кількох повторних травматичних дій, тому оцінити їх точну кількість неможливо. Отже, експерт вважала, що кількість тілесних може бути значно чисельнішою.

Разом з тим, експерт однозначно та беззаперечно вказала про те, що по механізму спричинення всі виявлені на трупі ОСОБА_13 тілесні ушкодження виникли в наслідок ударів тупого предмета (предметів).

Жодного тілесного ушкодження, яке було б характерне для застосування реанімаційних заходів, як на цьому наголошувала сторона захисту, в тому числі і для прямого масажу серця, у потерпілої виявлено не було. Всі виявлені тілесні ушкодження були отримані потерпілої в наслідок нанесення ударів.

Більш того, колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що прямий масаж серця, це масаж, який робиться прямо на серце, при цьому робиться відповідний розріз грудної клітки (торакотомія). Однак, таких тілесних ушкоджень у потерпілої виявлено не було.

Крім того, про здійснення будь-яких реанімаційних заходів щодо своєї дружини ОСОБА_6 не повідомляв і під час звернення до поліції, хоча його розмова з оператором тривала значний проміжок часу, аж до приїзду патрульних. Не повідомляв обвинувачений працівникам поліції і про те, що наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження через те, що вона зізналася у причетності до загибелі його брата. Так, групі патрульних він вказав на те, що після повернення із зони бойових дій ревнував дружину, а тому побив її до смерті. На питання оператора ОСОБА_6 повідомив, що тіло вже холодне, що вказує на умисність його дій спрямованих саме на вбивство, адже він не викликав ні швидку допомогу, ні поліцію, аж поки не переконався у тому, що ОСОБА_9 померла.

Під час затримання обвинувачений причиною вбивства потерпілої назвав їх сварку з дружиною.

З об`єктивної сторони умисне вбивство характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Суб`єктивна сторона умисного вбивства характеризується виною у формі умислу (прямого чи непрямого). При умисному вбивстві винний передбачає, що внаслідок його діяльності (дії або бездіяльності) настане смерть потерпілого і бажає цього (прямий умисел) або свідомо допускає настання такого наслідку (непрямий умисел).

При цьому згідно з усталеною правозастосовною практикою (постанова Верховного Суду України, ухвалена у справі 5-24кс15; постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-313км17, № 51-4716км18, №51-7637км18, № 51-1269км18, № 51-2031км18; постанова Великої Палати Верховного Суду, ухвалена у провадженні № 13-32кс18), у тому числі відповідно до орієнтирів, наведених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 7 лютого 2003 року № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», основним критерієм є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій:

при умисному вбивстві на відміну від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, її настання охоплюється умислом винного;

якщо винний діяв із умислом на вбивство, тривалість часу, що минув із моменту заподіяння ушкоджень до настання смерті потерпілого, для кваліфікації злочину як умисного вбивства значення не має.

Більше того, вбивство, яке було наслідком дії особи, котра хоча й не ставила собі за мету позбавлення життя, але байдуже ставилася до такого наслідку, можливість якого вона свідомо допускала, також кваліфікується як умисне вбивство.

При відмежуванні вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження визначальним є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій, зокрема наявність прямого умислу, тобто усвідомлення суспільно небезпечного характеру свого діяння та передбачення або бажання його суспільно небезпечних наслідків, чи непрямого умислу, наявного тоді, коли особа не бажає, хоча свідомо припускає настання таких суспільно небезпечних наслідків.

Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх досліджених судом обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію заподіяних тілесних ушкоджень та причин припинення посягання.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що обвинувачений ОСОБА_6 був схильний до вчинення домашнього насильства по відношенню до своєї дружини загиблої ОСОБА_11 щодо якої неодноразово застосував фізичне насильства.

Так, лише через два тижні після одруження, 29 лютого 2024 року ОСОБА_11 звернулась на телефон служби «102» та повідомила про те, що її побив чоловік, за що останній був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, 14 березня 2024 року від ОСОБА_11 до РУ надійшла заява про те, що ОСОБА_6 спричинив їй тілесні ушкодження. Тобто, обвинувачений фізичне насильство до потерпілої як дружини застосовував фізичне насильство і раніше, навіть не зважаючи на те що в будинку перебувала дитина потерпілої 2015 року народження.

16 червня 2024 року ОСОБА_6 умисно наніс потерпілій більше 150 ударів, в тому числі і в життєво важливі органи, тобто мав усвідомлювати, що від такої кількості ударів настане смерть потерпілої. Більш того, значна кількість ударів, які обвинувачений спричиняв потерпілій, були ним нанесені в одне й теж саме місце, що й попередні удари, наслідком якого стали зливні гематоми, подвійні та потрійні переломи ребер, розчавлення органів в черевній порожнині, що в свою чергу супроводжувалось значним фізичним болем, який відчувала ОСОБА_9 в момент заподіяння їй цих тілесних ушкоджень.

Не зважаючи на намагання потерпілої захиститись, ОСОБА_6 не зупинився в нанесенні потерпілій ударів аж до того моменту поки вона не перестала подавати ознак життя, при цьому, смерть ОСОБА_9 наступила внаслідок травматичного шоку, який є наслідком сполученої травми із залученням декількох ділянок тіла. Тобто, потерпіла відчувала фізичний біль і це усвідомлював ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що якщо раніше ОСОБА_6 мав намір виключно побити дружину, то це не супроводжувалось нанесенням такої значної кількості ударів та не призводило навіть до порушення кримінального провадження.

В даному випадку, саме умисел на заподіяння смерті ОСОБА_9 переслідував обвинувачений, наносячи своїй дружині таких нищівних ударів руками/ногами та в такій кількості (більше 150 ударів), розуміючи, що вони кожне окремо не є смертельним, але в сукупності через певний проміжок часу призведуть до смерті, при цьому, до настання смерті ОСОБА_9 відчуватиме значний фізичний біль.

При вчиненні злочину, передбаченого ст. 121 КК України, умисел винного спрямований лише на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, а настання наслідку у виді його смерті може характеризуватися виключно необережною формою вини. Якщо такий наслідок охоплювався наміром особи, діяння підлягає кваліфікації як умисне вбивство.

В той же час, спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка обвинуваченого до (регулярне вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_9 ) та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів (більше 150 травмуючих дій) та локалізацію тілесних ушкоджень, переважна більшість яких заподіяна обвинуваченим у життєво-важливі органи, а також того, що дії обвинуваченого були направлені по відношенню до фізично слабшої людини та жінки, яка не могла чинити йому належний опір, безумовно вказують на спрямованість дій ОСОБА_6 саме на позбавлення життя потерпілої з особовою жорстокістю.

Також про наявність у обвинуваченого умислу саме на заподіяння смерті потерпілій свідчить і той факт, що ОСОБА_6 не припиняв нанесення своїй дружині тілесних ушкоджень аж до того моменту поки вона не перестала подавати ознаки життя, після чого він переніс її на диван, накрив ковдрою, а через певний проміжок часу, коли тіло вже охололо, викликав поліцію, при цьому наполегливо запевняв оператора про те, що швидка допомога вже не потрібна.

З огляду на викладене, посилання обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника на необхідність кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України є безпідставними, оскільки не знайшло свого обґрунтованого підтвердження під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 на ч. 2 ст.121 КК України, як того просить сторона захисту, колегія суддів не знаходить.

Призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Відповідно до принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При вирішенні питання про можливість призначення ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення, колегія суддів враховує, що верховенство права не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, такі як справедливість, яка є однією з основних засад права і є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права, про що зазначив в своєму рішенні від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 Конституційний Суд України.

Дійсно, ОСОБА_6 посягнув на невід`ємне природне право людини, яке охороняється і захищається державою, оскільки відповідно до ст.ст. 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Цими найважливішими конституційними нормами обвинувачений знехтував.

Однак, колегія суддів звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , хоча раніше і притягувався до кримінальної відповідальності, але був призваний на військову службу по мобілізації, виконував свій конституційний обов`язок по захисту територіальної цілісності нашої Держави, отримав кілька поранень, в тому числі й черепно-мозкову травму, на службу після лікування не повернувся.

За місцем несення служби ОСОБА_6 характеризується негативно, притягувався до адміністративної відповідальності, але це не може бути тим вирішальним фактором, який вказує на необхідність призначення найсуворішого виду покарання, як про це просить прокурор.

На думку колегії суддів покарання у виді довічного позбавлення волі для ОСОБА_6 не буде справедливим, не забезпечить досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України, а саме виправлення особи.

Наявність у потерпілої трьох неповнолітніх дітей, які залишилися сиротами, не є підставою для посилення покарання ОСОБА_6 . Убита ОСОБА_9 зловживала спиртними напоями і не особливо турбувалася про своїх дітей. Вбивство сталося на ґрунті зловживання спиртними напоями і конфлікту.

Таким чином, колегія суддів не убачає достатніх підстав для призначення найсуворішого покарання визначеного санкцією частини статті, за якою обвинувачений визначний винним, як про це просить сторона обвинувачення в особі прокурора.

На переконання колегії суддів, з урахуванням обставин вбивства потерпілої, особи обвинуваченого, який усвідомлює, що забив дружину до смерті, його посередніх характеристик, участі в бойових діях, наявність у нього посткомоційного синдому, покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі буде достатнім для виправлення обвинуваченого та відповідатиме меті покарання та принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 27 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 , без зміни.

Ухвала набуває законної сили негайно і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_14 ОСОБА_15 ОСОБА_16