Дата документу 18.03.2025Справа № 554/6509/24
Провадження № 1-кс/554/4069/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2025 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду міста Полтави ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого в ОВС відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з клопотанням, погодженим з прокурором про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України, в якому просив накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/6 квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа (кв.м): 52,2) та будинок за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа (кв.м): 152,5), з позбавленням права відчуження та розпорядження ним.

Підставами для арешту майна слідчий вказує на те, що Слідчим відділом Управління СБ України в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000022 від 17.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що громадянка України ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями, а саме повідомленням представникам країни агресора рф, інформації військового характеру, тим самим вчинила державну зраду в формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяла на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Окрім цього, 31.10.2023 та 14.03.2024 року ОСОБА_4 , займаючи антиукраїнську позицію та підтримуючи дії держави-агресора (Російської Федерації) у проведенні агресивної війни проти України, повідомила ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформацію, яка відповідно до висновку додаткової судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № 1123 від 07.11.2024, проведеної експертами Полтавського відділення Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім. Засл. Проф. М.С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України, містить висловлювання з лінгвістичними ознаками заперечення збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, зокрема шляхом представлення збройної агресії рф проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

07.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі, ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна, ч. 1 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді виправних робіт на строк до двох років або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або позбавлення волі на той самий строк, ч. 3 ст. 436-2 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 388539173 від 26.07.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є власником 1/6 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину 1677 від 30.06.2004 року та є власником будинку за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 05.06.2003 року.

Вищевказане нерухоме майно, підлягає арешту у зв`язку із тим, що суд може призначити покарання у виді конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане вище майно підозрюваної ОСОБА_4 , з метою запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, як це передбачено ст. 170 КПК України.

З урахуванням викладеного, з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваної ОСОБА_4 , слідчий просить задовольнити вимоги та розглянути клопотання у відсутність власника, враховуючи положення ч.2 ст.172 КПК України.

Зважаючи на положення ч.2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна, яке не було тимчасово вилучене, суд вважає за необхідне розглянути клопотання слідчого про арешт майна без повідомлення його власника та захисника, оскільки це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

В судове засідання слідчий та прокурор не з`явились, слідчий надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій клопотання підтримала, просила задовольнити.

Фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питання слідчим суддею у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснюється.

Слідчий суддя, дослідивши надані докази, приходить до наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Встановлено, що Слідчим відділом Управління СБ України в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000022 від 17.01.2024 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

07.01.2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України.

07.01.2025 року ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави до підозрюваної ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів до 16 год. 20 хв. 07.03.2025 року без визначенням розміру застави.

Постановою керівника Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до 3 місяців, а саме до 07.04.2025 року.

Ухвалою суду від 04.03.2025 року продовжено строк тримання підозрюваної ОСОБА_4 під вартою.

Виходячи із аналізу положень пункту першого частини третьої статті 132 КПК України , статті 170 КПК України, слідчий, прокурор в ході розгляду клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні, в якому особі оголошено про підозру, має довести існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення.

Розглядаючи клопотання слідчого по суті, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_4 інкримінованого їй кримінального правопорушення.

Так, зі змісту клопотання та матеріалів, які його обґрунтовують, вбачається, що зазначені обставини підозри, які інкримінуються ОСОБА_4 , мають місце та підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Відповідно до приписів п. 3 ч. 2 ст. 170 КК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Санкція ч. 2 ст. 111 та ч. 3 ст. 436-2 КК України, за якими підозрюється ОСОБА_4 передбачають конфіскацію майна.

З огляду на ч. 2 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

В рішенні «Раймондо проти Італії», скарга 12954/87, 22 лютого 1994 року ЄСПЛ зазначив: « п.27. …арешт, поза сумнівом, застосували як проміжковий захід, що має забезпечити - в разі - необхідності - подальшу конфіскацію майна, яке вважають імовірно результатом незаконної діяльності. Такий захід виправданий і не можна стверджувати, що накладення арешту на цій стадії провадження було непропорційне поставленій меті.»

Слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість клопотання та його задоволення.

На даному етапі досудового розслідування його потреби виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Крім того, слідчий суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні такого заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 131, 132, 167, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого в ОВС відділу Управління Служби безпеки України

в Полтавській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000022 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.ч. 1, 3 ст. 436-2 КК України- задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: 1/6 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа (кв.м): 52,2) та будинок за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа (кв.м): 152,5), з позбавленням права відчуження та розпорядження ним, до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Виконання зазначеної ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду на протязі 5 днів з моменту проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1