Справа №:755/121/25
Провадження №: 1-кс/755/23/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" січня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 та його законного представника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 про поміщення підозрюваного до психіатричного закладу в умовах, що виключає його небезпечну поведінку відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 січня 2025 року за № 0000074, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Суть клопотання

Слідчий Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_7 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 звернулися до слідчого судді цього місцевого суду із зазначеним клопотанням відносно підозрюваного, враховуючи наявність у провадженні передумов, регламентованих п.п 1-3 ч. 1 ст. 194, 508 КПК України.

Зокрема, клопотання умотивоване тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 04.01.2025 приблизно о 01 год. 30 хв. у ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння та знаходився за місцем свого проживання, а саме в кв. АДРЕСА_1 , виник злочинний умисел спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, а саме вхідних дверей до квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_9 . З метою реалізації вказаного злочинного умислу, ОСОБА_5 в квартирі за місцем проживання взяв ганчірки, вийшов з квартири та піднявся по сходах на п`ятий поверх вказаного будинку.

Так, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, обравши метод підпалу, як спосіб пошкодження чужого майна, що є загально небезпечним способом, 04.01.2025 приблизно о 01 год. 38 хв., підпалив невстановленим досудовим розслідування способом ганчірки, які попередньо приніс з собою, та в подальшому вказані ганчірки підклав до облицювання металевих дверей до кв. АДРЕСА_2 , від чого останні почали горіти. Внаслідок вказаних протиправних умисних дій ОСОБА_5 відбулося загорання нижньої частини вхідний дверей до квартири, в результаті чого останні були пошкоджені, чим спричинено матеріальний збиток ОСОБА_9 .

Після чого, ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які він вважав необхідними для пошкодження чужого майна шляхом підпалу, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, заливши двері горіти.

Однак, після вчинення злочину ОСОБА_5 04.01.2025 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

На підставі зібраних доказів 04.01.2025 ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, із середньою освітою, офіційно не працюючий, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимий: 19.05.2022 вироком Дарницького районного суду м. Києва за ст.259 ч.1 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, тобто в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом огляду місця події від 04.01.2025 року; протоколом особистого обшуку від 04.01.2025 року; протоколом огляду речей та документів від 04.01.2025 року; протоколами допиту потерпілої ОСОБА_9 від 04.01.2025 року; протоколами допиту свідків; речовими доказами, іншими доказами в їх сукупності.

Крім того в ході досудового розслідування встановлено, що 16.07.2024 року до Дніпровського районного суду м. Києва скеровано клопотання про застосування примусових заходів медичного заходу у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №791 від 02.07.2024 року, проведеного в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0000863 від 11.03.2024 року: у теперішній час ОСОБА_5 виявляє ознаки Шизоафективного розладу, маніакальний тип; маніоформно-параноїдний синдром. У теперішній час ОСОБА_5 за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_5 психічних порушень, він потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

З огляду на висновок судово-психіатричного експерта, на даний час виникла необхідність у застосування запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою до застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, а також запобігання спробам переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілого, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ризик того, що ОСОБА_5 може переховуватись від суду підтверджується тим, що він, усвідомлюючи міру покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності.

Ризик того, що ОСОБА_5 може впливати на свідків, представника потерпілого підтверджується тим, що підозрюваний шляхом підмовляння, підкупу, погроз може схиляти їх до дачі неправдивих показань, відмови від участі у судових засіданнях, що негативно вплине на розгляд кримінального провадження по суті.

Ризик того, що ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується тим, що відносно останнього вже скеровано клопотання про застосування примусових заходів медичного заходу у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, а тому перебуваючи на волі може вчиняти нові злочини.

Тому, враховуючи те, що ОСОБА_5 є особою, яка страждає на психічні розлади, не може знаходитись в умовах Київського слідчого ізолятору та відносно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, заявники просять застосувати запобіжний захід відносно підозрюваного у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку строком на 60 днів.

ІІ. Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити з підстав вказаних у його мотивувальній частині, зокрема враховуючи наявність у даному провадженні обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявності достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені статтею 177 КПК України, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для їх запобігання, враховуючи особу підозрюваного.

Сторона захисту проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на те, що обставини визнаечні п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК не є дійсними.

Щодо позиції підозрюваного та її врахування, то слідчий суддя зауважує, що згідно положень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» (далі - Постанова), виходячи з принципу презумпції невинуватості у вчиненні злочину, а також із принципу презумпції психічного здоров`я людини (згідно з яким кожна особа вважається такою, що не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах і в порядку, передбачених зазначеним та іншими законами) слід мати на увазі, що до набрання законної сили судовим рішенням про неосудність особи і застосування до неї примусових заходів медичного характеру вона не обмежується в правах, якими наділена згідно з Конституцією і законами України.

В п. 10 цієї ж Постанови вказується, що з урахуванням п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» (далі - Резолюція), якими передбачено, що пацієнт і його представник мають право бути присутніми на будь-якому слуханні, брати в ньому участь та бути вислуханими, суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою.

Тому, виходячи з принципу презумпції психічного здоров`я людини, визначено розгляд цього клопотання провести за його участю. При цьому, інформативність показань особи, яка страждає на психічний розлад, полягає не тільки у наданні нею відомостей про вчинене діяння, предметом допиту є дані про психічне здоров`я, здатність особи відповідати, правильно відтворювати та оцінювати інформацію, її самопочуття на різних етапах розслідування, які відіграють важливу роль у процесі доказування, встановлення психічного стану особи, її суспільної небезпечності, входять до предмета доказування.

ІІІ. Правове регулювання питання

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України).

Зокрема, згідно ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є: 9) запобіжні заходи (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 508 КПК України, до особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку.

Передбачені частиною першою цієї статті запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби.

Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, відповідно до ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

До клопотання слідчого, прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

IV. Мотиви слідчого судді

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши представлені матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Згідно норм ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини визначені п.1-п.3 частини 1 даної статті та згідно з положеннями ст. 178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, оцінити дані, що характеризують особу підозрюваного та визначені у п. 1- п. 12 частини 1 вказаної статті.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 1 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно, аналізуючи обставини цього провадження, слід зауважити про таке.

Поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідча суддя дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного, оскільки надані докази об`єктивно зв`язують її з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дане правопорушення.

Також, слідчий суддя сприймає, як переконливі та такі, що заслуговують на увагу, доводи сторони обвинувачення в частині аргументації ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у цьому провадженні, адже враховуючи позицію ЄСПЛ в частині того, що наявність певного ризику/ризиків, зокрема ризику втечі, має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови), Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)) вважає, у даному конкретному випадку, обґрунтованими, оскільки вони належним чином умотивовані слідчим, прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема вони є дійсними не тільки, однак у тому числі в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Поряд з цим, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-12 ч. 1 ст. 178 КПК України, вважає, що вони у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутація; майновий стан; розмір майнової шкоди, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України та передумови, передбачені ч. 2 ст. 508 КПК України є дійсними, в цей період, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства України, свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Адже, згідно висновку судово-психіатричного експерта №791 від 02.07.2024, проведеного в межах досудового розслідування кримінального провадження №0000863 від 11.03.2024 року: у теперішній час ОСОБА_5 виявляє ознаки Шизоафективного розладу, маніакальний тип; маніоформно-параноїдний синдром. У теперішній час ОСОБА_5 за своїм психічним станом не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Враховуючи клінічний перебіг наявних у ОСОБА_5 психічних порушень, він потребує поміщення в спеціальний заклад для надання стаціонарної психіатричної допомоги, а також запобігання вчинення ним суспільно-небезпечних діянь.

Тому, дані визначені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132 КПК України є дійсними, оскільки було встановлено наявність передумов регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 194, ч. 2 ст. 508 КПК України того ж Кодексу, а тому слідчий суддя не сприймає, як об`єктивні доводи сторони захисту на користь відмови у застосуванні до підозрюваного заявленого запобіжного заходу, у цей період.

Враховуючи наведене, зважаючи на тяжкість підозри, особливості інкримінованих підозрюваному дій, психічний стан підозрюваного, його кримінальний досвід, з метою унеможливлення спричинення ним шкоди як собі, так й іншим особам, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого про застосування в рамках кримінального провадження запобіжного заходу у виді поміщення підозрюваного до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до 02 березня 2025 року, є обґрунтованим, доцільним і підлягає задоволенню, оскільки саме такий запобіжний захід сприятиме запобіганню настанню вказаних ризиків.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 131-132, 176-178, 193, 194, 309, 310, 369-372, 376, 508 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді поміщення до психіатричного закладу, в умовах що виключають небезпечну поведінку, а саме до Київська міської психоневрологічної лікарі № 3 за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Глеваха, вулиця Павлова, 7 строком на 60 днів, а саме до 02 березня 2025 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК України постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали -14:50 год. 10 січня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1