КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/2160/2025 Категорія: ч. 1 ст. 263 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № № 0002365 від 4 липня 2024 року,за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КПК України, за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, волонтера, не одруженого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки; на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік, з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 5 липня 2024 року о 15:45 год. та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, придбав, шляхом підняття із землі знайденого, два промислово виготовлені, споряджені вибуховою речовиною корпуси оборонних ручних осколкових гранат Ф-1 та два промислово виготовлені уніфіковані запали дистанційної дії УЗРГМ-2, які почав зберігати без передбаченого законом дозволу.

У подальшому ОСОБА_6 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв, бойових припасів, почав зберігати два промислово виготовлені, спорядженні вибуховою речовиною, корпуси оборонних ручних осколкових гранат Ф-1 та два промислово виготовлені уніфіковані запали дистанційної дії УЗРГМ-2, за адресою свого проживання АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу.

5 липня 2024 року у період часу з 15:45 год. до 17:10 год. під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва у присутності двох понятих слідчим виявлено та вилучено згідно з висновком експерта: два промислово виготовлені, спорядженні вибуховою речовиною корпуси оборонних ручних осколкових гранат Ф-1 та два промислово виготовлені уніфіковані запали дистанційної дії УЗРГМ-2, при конструктивному поєднанні в єдину конструкцію наданих на дослідження двох уніфікованих запалів дистанційної дії УЗРГМ-2 із двома спорядженими вибуховою речовиною корпусів оборонних осколкових ручних гранат Ф-1, що передбачено їх конструктивними особливостями і призначенням, вони утворюють дві оборонні осколкові ручні гранати Ф-1, які відносяться до вибухових пристроїв та бойових припасів і придатні до вибуху.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України як незаконне придбання та зберігання вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2» - підлягають знищенню;

- DVD-R диск - підлягають залишенню у матеріалах кримінального провадження.

Вироком суду вирішено питання судових витрат.

Не оспорюючи вирок суду в частині фактичних обставин кримінального правопорушення, кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині вирішення долі речових доказів, а саме, корпусу гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпусу гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2» у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням кримінального процесуального закону, на підставі 96-1, 96-2 КК України, ст. 100 КПК України конфіскувати корпуси гранат в дохід держави.

В обґрунтуванням вимог апеляційної скарги прокурор наголошує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі. Предметом злочину та предметами, які обвинувачений здобув в результаті його вчинення, є бойові припаси, обмежені у цивільному обігу. Власник цих предметів не встановлений. Існує технічна можливість їх використання за призначенням. За вказаних обставин, на думку прокурора, суд першої інстанцій дійшов помилкового висновку про знищення вказаних речових доказів замість застосування спеціальної конфіскації у дохід держави.

Обвинувачений повідомлявся про день, час та місце апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, однак, до суду апеляційної інстанції не з`явився, будь-яких заяв та клопотань не подавав.

Враховуючи позицію прокурора, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого, виду та розміру призначеного йому покарання, з зазначених у вироку місцевого суду підстав, прокурором не оскаржуються, а тому згідно з положеннями ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги прокурора, то колегія суддів вважає їх слушними, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд, а відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку, у разі визнання особи винуватою, серед іншого, зазначається рішення щодо речових доказів і документів та спеціальної конфіскації.

Однак, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведених вимог закону дотримано не у повному обсязі, на що обґрунтовано послався прокурор в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду.

Так, у мотивувальній частині оскаржуваного вироку суд вказав про те, що доля речових доказів вирішується у відповідності зі ст. 100 КПК України та дійшов висновку про необхідність знищеннякорпусу гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпусу гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2».

Разом з тим, стаття 100 КПК України має дванадцять частин, відповідно до кожної з яких вирішується питання щодо долі речових доказів, і тільки частиною 9 ст. 100 КПК України передбачена спеціальна конфіскація.

При цьому, підстави та випадки застосування спеціальної конфіскації передбачені ст. 96-1 та ст. 96-2 КК України.

Положеннями ч. 1 ст. 96-1 КК України передбачено, що спеціальна конфіскація, яка, серед іншого, застосовується на підставі обвинувального вироку, полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 96-1 КК України у випадках, коли об`єктом спеціальної конфіскації є майно, вилучене з цивільного обороту, вона може бути застосована на підставі:

1) ухвали суду про закриття кримінального провадження з інших підстав, аніж звільнення особи від кримінальної відповідальності;

2) ухвали суду, постановленої в порядку частини дев`ятої статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, за клопотанням слідчого чи прокурора, якщо кримінальне провадження закривається ними.

За змістом ч. 9 ст. 100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Підпункт 17 пункту 9 «Порядку обліку, зберігання оцінці конфіскованого та іншого майна, що переходить у власність держави, розпорядження ним», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1340 від 25 серпня 1998 року (із змінами та доповненнями) військова зброя та боєприпаси до неї, військова техніка, а також товари військового призначення та подвійного використання передаються Міноборони, МВС, Національній поліції, Державному бюро розслідувань, Державній прикордонній службі або СБУ. Передача здійснюється на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України.

Обвинуваченого засуджено за ч.1 ст. 263КК України за скоєння злочину, пов`язаного з незаконним придбанням та зберіганням вибухових пристроїв та бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Постановою слідчого від 5 липня 2024 року до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу долучені корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2».

Отже, речові докази: корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2» підлягають конфіскації у власність держави.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що судом допущене порушення вимог кримінального процесуального закону, що відповідно до положень ст. 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_7 - задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України змінити в частині вирішення долі речових доказів: корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_1», корпус гранати Ф-1 маркуванням барвником чорного кольору на дольній частині «НОМЕР_2» - передати в дохід держави.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4