Провадження № 11-сс/4823/37/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваної ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2024 року,

У С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою слідчого судді задоволено клопотання начальника слідчого відділу Управління СБ України в Чернігівській області ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000083 від 23.05.2024 та продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 27.02.2025 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканці АДРЕСА_1 ,

підозрюваній у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у судовому засіданні встановлено та доведено наявність на даній стадії досудового розслідування обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України, одне з яких відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, те, що заявлені раніше ризики, визнані доведеними, не змінилися: можливість переховуватися від розслідування та суду, змінити місце проживання, у тому числі виїзду за кордон та враховуючи, що виявлені грошові кошти, які під контролем правоохоронних органів передавались підозрювані, остання може знищити, сховати або спотворити будь-яку річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Враховано характер кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, який свідчить про наявність спільників, які можуть бути попереджені підозрюваною про її викриття, тим самим перешкодивши іншим чином. При цьому, дійшов висновку про відсутність заявлених при обранні запобіжного заходу ризиків незаконного впливу на свідків, а також вчинення підозрюваною аналогічних кримінальних правопорушень, які не знайшли свого підтвердження як при обранні такого запобіжного заходу, так і при продовженні запобіжного заходу не знайшли належних обґрунтувань у клопотанні прокурора. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовжити раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, при цьому розглянув можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову, якою застосувати щодо неї менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, а в разі неможливості, на думку колегії суддів, обрати більш м`який запобіжний захід, то визначити розмір застави у межах, визначених ст. 182 КПК України.

Вказує, що рішення слідчого судді необґрунтоване, оскільки ним, усупереч вимогам ст.ст. 196, 370, 372 КПК України у мотивувальній частині ухвали не встановлено обставин із посиланням на докази достатності підстав вважати, що ризики, передбачені п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати та не наведено мотивів неврахування окремих доказів та обставин, а також не надано жодної належної оцінки доказам та доводам сторони захисту. Поза увагою слідчого судді залишилось те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки в місці постійного проживання, родину, наявність постійного місця роботи, позитивну репутацію, що підтверджується позитивними характеристиками за місцем роботи та за місцем здійснення повноважень депутата місцевої ради; не переховувалась від органу досудового розслідування та не оголошувалася у розшук, є волонтером та сприяла ЗСУ від початку повномасштабної збройної агресії РФ, у тому числі перераховувала власні кошти для допомоги ЗСУ, що підтверджується довідкою Громадської організації та платіжними дорученнями банку, які надано стороною захисту. Такі обставини, вважає, спростовують ризик переховування від суду. Ризик можливості знищення грошових коштів, які не були виявлені, вважає безпідставним та нелогічним, оскільки за версією слідства, такі грошові кошти були передані ОСОБА_8 більше трьох місяців тому, однак з невідомих підстав, чомусь не вилучались стороною обвинувачення. При цьому вказує, що в ході обшуків таких коштів не виявлено, тому вважає, що відсутність предмета (речі), яку ОСОБА_8 може знищити, сховати або спотворити, спростовує ризик. Так само вважає, що ризик можливого впливу на спільників, які вона може попередити, безпідставний, оскільки справа набула розголосу саме з ініціативи сторони обвинувачення, що не потребує якогось окремого попередження підозрюваною будь-кого. Тому вважає, що ризики, які стали підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу, не тільки зменшились, а й перестали існувати, відтак вважає рішення слідчого судді помилковим.

При цьому звертає увагу на різке погіршення стану здоров`я підозрюваної, яка потребує ефективного комплексного лікування, що не можливо забезпечити в умовах СІЗО, про що було надано медичні документи слідчому судді. Та вказує, що слідчим суддею проігноровані доводи сторони захисту та не наведено мотивів неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Заслухавши доповідача, захисника та підозрювану, які підтримали подану апеляційну скаргу та просили задовольнити вимоги, викладені в ній, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з підстав необґрунтованості, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

СВ УСБУ в Чернігівській області розслідується кримінальне провадження №0000083 від 23.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 2 ст. 369-2 КК України.

02.11.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 369-2, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України. Того ж дня, ОСОБА_8 затримано відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України, так як виникли обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 04.11.2024 до підозрюваної ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01.01.2025.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

У відповідності з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 25.04.2003 року Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства суддя, розглядаючи подання про продовження строку тримання під вартою, з`ясовує обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання цього запобіжного заходу, а також умови, за яких продовження строку є можливим.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого. Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Перевіривши матеріали справи, слідчий суддя районного суду дійшов правильного висновку про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, досудове розслідування триває, тож є всі підстави для продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому слідчим суддею враховано особу підозрюваної, її вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, взято до уваги серйозний характер загрози для суспільного порядку протиправних діянь, їх тяжкість, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, а також у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. На даний час існують об`єктивні причини, через які досудове розслідування не може бути завершене до закінчення дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу. Враховано наявність ризиків, які стали підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу та які продовжують існувати, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому слідчим суддею розглядалося питання можливості обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, однак дійшов висновку про неможливість таких забезпечити на даний час виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегія суддів приходить переконання, що слідчим суддею при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_8 у виді тримання під вартою дотримано вимог статей 177, 178, 194, 199 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваної, слідчий суддя дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою. Прокурором доведено у судовому засіданні місцевого суду, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися і виправдовують подальше тримання підозрюваної під вартою.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Мюррей проти Об`єднаного Королівства, Чеботарь проти Молдови зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою Феррарі-Браво проти Італії також зазначила, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягненню цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

На даний час таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Наведені доводи апеляційної скарги, у тому числі медичні документи щодо стану здоров`я, які не містять лікарських висновків щодо протипоказань перебування ОСОБА_8 в умовах СІЗО та неможливості отримання нею відповідного лікування, не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Усі обставини, на які посилається захисник, слідчим суддею враховані при постановленні рішення.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 114-2 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою. При цьому слідчим суддею при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на підставі абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України розмір застави не визначався, що є дискреційними повноваженнями суду щодо визначених кримінальних правопорушень.

Отже, дійшовши висновку про необхідність продовження раніше обраного запобіжного заходу, слідчим суддею прийнято відповідне рішення про продовження раніше обраного запобіжного заходу в цілому і колегія суддів не вбачає підстав змінювати таке рішення з наведених у апеляцій скарзі обставин щодо визначення застави.

Враховуючи викладене, рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, постановлене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджуються достатніми даними, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень норм КПК України, які б стали підставою для скасування ухвали слідчого судді, не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 407-409, 411-419, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 грудня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала є остаточною і подальшому оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4