Справа №589/4375/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/59/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 589/4375/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.10.2024 про арешт майна,

установила:

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на т/з JEEP COMPASS, т. н. з. НОМЕР_1 , постановивши в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт даного т/з, в іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін, оскільки слідчий суддя допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчого, що перешкодило їй ухвалити законне рішення. Зокрема, вказує на порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання, його розгляд у відсутність ОСОБА_8 та власника вказаного т/з ОСОБА_9 , без їх належного повідомлення. Вилучені в ході огляду місця ДТП автомобіль та велосипед, враховуючи проведення в кримінальному упровадженні всіх необхідних процесуальних дій є такими, що не відповідають критеріям речового доказу, тобто відсутня правова підстава для його арешту. Пропустив строк на апеляційне оскарження, оскільки не був присутнім при розгляді справи, копію ухвали слідчого судді отримав лише 12.11.2024.

23.09.2024 до Шостикнського міськрайонного суду Сумської області з клопотанням про арешт майна, погодженим із заступником керівника Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, звернувся слідчий СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001167 від 20.09.2024 за ч. 1 ст. 286 КК.

20.09.2024 в ході огляду місця ДТП були вилучені причетні до його вчинення автомобіль JEEP COMPASS, т. н. з. НОМЕР_1 , належний ОСОБА_9 та велосипед «Україна» без р. н., належний ОСОБА_10 .

Зважаючи, що вилучене в ході огляду майно може бути використане як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК, тому слідчий просив накласти на це майно арешт шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування ним для запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування та знищення.

Ухвалою слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.10.2024 вказане клопотання слідчого задоволено частково і накладено арешт на автомобіль JEEP COMPASS, т. н. з. НОМЕР_1 та велосипед «Україна» без р. н. шляхом заборони відчуження вказаних т/з. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що існує необхідність збереження вилучених в ході огляду т/з як речових доказів.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_11 , власника майна ОСОБА_9 і третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт майна ОСОБА_8 надійшли письмові заяви про розгляд провадження у їх відсутність, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно п. 3 ч. 2 і ч. 3 ст. 395 КПК, апеляційна скарга, якщо інше непередбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення. При цьому, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такою особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Розгляд клопотання слідчого про арешт майна 25.10.2024 відбувся без участі власника майна ОСОБА_9 та третьої особи, щодо майна якої вирішувалось питання про арешт ОСОБА_8 , даних про те, що вказані особи повідомлялись про час і місце розгляду клопотання матеріали провадження не містять, копію оскаржуваної ухвали ОСОБА_8 отримав 12.11.2024, а 18.11.2024 вже звернувся з апеляційною скаргою, тому колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді не пропущений і поновленню не підлягає.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ч. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (ч. 1 ст. 170 КПК).

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, а згідно ч. 3-4 цієї статті у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу; у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК. При цьому заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК).

Слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб. У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб (ч. 1-2, 4 ст. 173 КПК).

Здійснивши розгляд клопотання слідчого про арешт майна та задовольнивши його частково, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність арешту вилученого в ході огляду місця ДТП майна шляхом заборони його відчуження, оскільки останнє відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК, внаслідок чого існує необхідність його збереження як речового доказу, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовано та ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, при вирішенні зазначеного вище питання слідчим суддею суду першої інстанції були дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно осіб (учасників кримінального провадження), а саме наявність правової підстави для арешту майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні.

Слідчим СВ Шосткинського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0001167 від 20.09.2024 за фактом ДТП, що сталася 20.09.2024 близько 10:40 на а/д з боку с. Миронівка у напрямку с. Паліївка Шосткинського району Сумської області за участі т/з JEEP COMPASS, т. н. з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_8 та велосипедистки ОСОБА_10 , внаслідок якої остання отримала ряд тілесних ушкоджень.

20.09.2024 в ході огляду місця ДТП були вилучені JEEP COMPASS, т. н. з. НОМЕР_1 та велосипед «Україна» зеленого кольору без р. н.

Згідно приписів ст. 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення; документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 цієї статті.

Тобто, речові докази це приєднані до кримінального провадження предмети, що були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або були об`єктом злочинних дій, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, тобто всі предмети, які можуть бути засобами для розкриття кримінального правопорушення і виявлення винних або для спростування підозри (обвинувачення) чи пом`якшення відповідальності підозрюваного (обвинуваченого). Речовими доказами є також магнітні, електронні та інші носії інформації, що містять аудіовізуальну інформацію про обставини, що мають значення для справи. Серед цих предметів можна виділити продукти злочинної діяльності (фальшиві гроші, продукти харчування тощо).

Предмети, що можуть бути речовими доказами, виявляються при огляді місця події, обшуку, виїмці та провадженні деяких інших слідчих дій. Їх можуть також принести до слідчих органів чи суду підозрюваний, обвинувачений, потерпілий та інші учасники процесу, будь-які громадяни. Речові докази повинні бути уважно оглянуті, по можливості сфотографовані, докладно описані в протоколі огляду і приєднані до кримінального провадження, зберігаються при кримінальному провадженні, за винятком громіздких предметів, які зберігаються в органах дізнання, слідства і суду або передаються для зберігання відповідному підприємству, організації чи установі.

Вирішуючи питання щодо об`єму (кількості), законності і обґрунтованості арешту майна, колегія суддів враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети, зокрема, накладений арешт на майно забороняє тільки його відчуження, внаслідок чого власники цього майна та інші заінтересовані особи можуть вільно користуватися та володіти вказаними вище т/з.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що арештований т/з JEEP COMPASS не відповідає критеріям речового доказу, враховуючи проведення в кримінальному провадженні всіх необхідних процесуальних дій, то колегія суддів не може прийняти їх до уваги, оскільки матеріали кримінальної справи свідчать, що на цьому етапі провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так й іншої заінтересованої особи з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речового доказу.

На думку колегії суддів, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності вимог ст. 132, 170 - 173 КПК наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності і користування майном завданням кримінального провадження.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що ним не наведено обґрунтувань, яким саме чином накладення арешту на майно, може суттєво порушити як його права, свободи чи законні інтереси, так і права, свободи чи законні інтереси власника майна ОСОБА_9 .

В даному випадку, як зазначалось вище, втручання держави в право володіння майном є цілком виправданим, законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного кримінального процесуального закону, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції, а також здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» і за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави та громади, втручання було здійснено з дотриманням принципу «пропорційності», тобто «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

Колегія суддів враховує, що застосований слідчим суддею захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, а його межі у часі окреслені строками, які регламентуються приписами ст. 219 КПК.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що слідчий суддя розглянув клопотання про арешт майна з порушенням строку, передбаченого ст. 172 КПК, то колегія суддів приймає їх до уваги, але в той же час зауважує, що вказане порушення вимог кримінального процесуального закону не є істотним та не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді з огляду на положення ч. 2 ст. 412 КПК. При цьому не заслуговує на увагу твердження апеляційної скарги про неповідомлення про розгляд клопотання слідчого в суді, оскільки воно не відповідає фактичним обставинам справи.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо, а лише на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25.10.2024 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001167 від 20.09.2024 залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4