1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2091/24 1-кс/335/644/2025
19 лютого 2025 року м. Запоріжжя
19.02.2025 ОСОБА_4 надав письмову заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_6 ..
Відповідно до ч.1 ст.81 КПК України, у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому ч.3 ст.35 КПК України.
В судовому засіданні ОСОБА_4 підтримав свою заяву про відвід слідчого судді, мотивуючи її тим, що суддя ОСОБА_6 не дотримується закону. Так, на його думку, за усною вказівкою судді та прокурора ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою було розподілено неналежному складу суду. Зазначив, що за тих обставин, які склалися в даному кримінальному провадженні суддя ОСОБА_6 повинна була б заявити самовідвід. Він розуміє положення ч. 6 ст. 199 КПК України, але вважає, що за наявності обвинувального акту, який прокурором вже скерований до суду, слідчий суддя ОСОБА_6 не має права розглядати клопотання про продовження дії запобіжного заходу. Зазначені дії мають ознаки втручання в авторозподіл справ.
Захисник ОСОБА_5 підтримала заяву підзахисного ОСОБА_4 за зазначених останнім підстав. Додатково вказала, що підставами відводу є обставини, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України.
Прокурор заперечував проти заявленого клопотання у зв`язку з його безпідставністю. Додатково зазначив, що питання, які порушено ОСОБА_4 спростовуються положеннями ч. 6 ст. 199 КПК України
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до положень ч. 5 ст.80 КПК України відвід повинен бути вмотивований.
Обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні визначені ст. ст. 75, 76 КПК України.
Відповідно до ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя не має право брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості (п. 4); у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (п. 5).
Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.
Саме тому не може бути підставою для відводу судді заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами.
Частиною 1 ст. 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
Як зазначалося вище, підстави для відводу (самовідводу) судді визначені ч.1 ст.75 КПК України.
З огляду на нормативний зміст пункту п. 5 ч. 1 ст. 75 КПК України відвід судді може бути заявлений у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.
Відомостей про те, що у кримінальному провадженні № 335/1026/25 призначено чи проведено підготовче судове засідання в судовому засіданні за розглядом заяви про відвід не здобуто. Факт не проведення такого засідання складом суду, який визначений у зазначеній справі, не заперечувався самим заявником та його захисником.
Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022 року, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.
Частиною 6 ст. 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) передбачено у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.
Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.
У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання «до початку підготовчого судового засідання» (ч.1 ст.176 КПК України) та «до проведення підготовчого судового засідання» (ч.6 ст.199 КПК України).
Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (у редакції Закону №2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках, коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.
Після направлення обвинувального акту до суду, підготовче засідання у кримінальному провадженні № 335/1026/25 судом не призначено, а строк дії запобіжного заходу застосованого відносно ОСОБА_7 спливає, а відтак розгляд і вирішення клопотання прокурора щодо запобіжного заходу, на даній стадії, віднесено до повноважень слідчого судді.
Як на підставу для відводу слідчого судді ОСОБА_4 посилається на обставини, наявність яких для відводу слідчого судді підлягають доведенню, зокрема щодо порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді для розгляду справи.
Частина 11 ст.31 КПК України висуває конкретні умови до складу суду, що має право здійснювати кримінальне провадження, а саме - «Суддя чи склад колегії суддів для розгляду конкретного кримінального провадження визначається у порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 цього Кодексу». Саме порушення порядку призначення конкретного судді для розгляду кримінального провадження прямо відноситься до умов неможливості здійсненні таким суддею правосуддя в конкретній справі.
Частина 3 ст.35 КПК України передбачає, що визначення судді (запасного судді, слідчого судді), а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретного провадження здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою та/або її окремою підсистемою (модулем) під час реєстрації відповідних матеріалів, скарги, клопотання, заяви чи іншого процесуального документа за принципом випадковості та в хронологічному порядку з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження на кожного суддю, заборони брати участь у перевірці вироків та ухвал для судді, який брав участь в ухваленні вироку або ухвали, про перевірку яких порушується питання (крім перегляду за нововиявленими обставинами), перебування суддів у відпустці, відсутності у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відрядженням, а також інших передбачених законом випадків, через які суддя не може здійснювати правосуддя або брати участь у розгляді судових справ. Після визначення судді (запасного судді, слідчого судді) або судді-доповідача для конкретного судового провадження не допускається внесення змін до реєстраційних даних щодо цього провадження, а також видалення цих даних з Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи та/або її окремої підсистеми (модуля), крім випадків, установлених законом.
Згідно п.2.3.1. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України № 25 від 02.04.2015 (зі змінами та доповненнями) розподіл судових справ здійснюється в суді в день їх реєстрації на підставі інформації, внесеної до автоматизованої системи, уповноваженою особою апарату суду, відповідальною за здійснення автоматизованого розподілу судових справ.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Статтею 2 цього закону передбачено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1 ст.7 вказаного закону кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.
Окремо, суд зазначає, що не заслуговують на увагу доводи заявника про вчинення будь-якою особою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 376-1 КК України.
Так, важливою гарантією дотримання прав у кримінальному процесі та обов`язковою складовою справедливого судового розгляду є презумпція невинуватості. Особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду; ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину; обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частини перша, друга, третя статті 62 Конституції України). Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип in dubio pro reo, згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абзаци перший третій пункту 4 мотивувальної частини) Рішення Великої палати Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) статті 368-2 Кримінального кодексу України від 26 лютого 2019 року № 1-р/2019).
Особа вважається винною не тоді, коли щодо неї висунене обвинувачення, а лише, коли її винність доведена в установленому законом порядку вироком суду.
Таких обставин, під час розгляду заяви про відвід судом не встановлено.
Одночасно суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.
Надаючи оцінку обґрунтованості заяви про відвід слідчого судді ОСОБА_6 від розгляду клопотання про продовження терміну запобіжного заходу, суд також бере до уваги те, що окрім переліку обставин, які є безумовними підставами для відводу судді, у процесуальному законі також зазначені й виняткові випадки, за яких заявлення відводу a priori не може бути підставою для застосування цього процесуального інституту.
При цьому суд зазначає, що суддя повинен виконувати свої професійні обов`язки незалежно, виходячи виключно з фактів, установлених на підставі власної оцінки доказів, розуміння закону, верховенства права, не зважаючи на будь - які зовнішні впливи, стимули, загрози, втручання або публічну критику, а право подавати скарги на дії судді можна віднести до одного із засобів контролю за діяльністю судді під час здійснення ним правосуддя, і в жодному разі можливість скористатися таким правом не є способом усунення певного судді від здійснення посадових обов`язків у конкретній справі за бажанням конкретних осіб і може бути розцінене як намагання здійснити тиск на суд при здійсненні правосуддя.
Процесуальна діяльність слідчого судді ОСОБА_6 (у тому числі, процедура розгляду заяв та клопотань) та судові рішення підлягають оскарженню в передбаченому процесуальним законодавством порядку. Наявність у осіб, які приймають участь у справі, заперечень, сумнівів щодо правильності та відповідності процесуальних дій судді протягом розгляду справи чинному законодавству України не можуть бути підставою для відводу судді, і всі ці заперечення можуть бути викладені цими особами в апеляційній скарзі у разі незгоди з прийнятим судовим рішенням у справі.
Судове рішення у широкому значенні акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження. Судове рішення також називають актом реалізації судової влади. Метою судового рішення є досягнення юридичної визначеності у спірних правовідносинах, яке переконує сторони і суспільство у справедливості суду, утвердженні ним прав людини та запобігає стану невизначеності в аналогічних ситуаціях.
Розгляд справи неповноважним складом суду є окремою підставою для оскарження рішення.
Фактична незалежність передбачає незалежність судді при здійсненні своєї діяльності.
Незалежність судді визначається не лише законом, а й особистістю самого судді та його компетентністю. Незалежність означає, що суддя при прийнятті рішення є вільним від впливу: інших гілок влади; політичних чи суспільних груп; осіб чи сторін у процесі, окрім представництва їх у справі; колег (з того ж або вищого суду), окрім професійних чи колегіальних консультацій; власних упереджень.
Така незалежність судді презюмується, і за наявності протилежних обставин потребує мотивованого доведення.
Доводи заявника щодо недопустимості повторної участі слідчого судді ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, передбаченій ч.2 ст.76 КПК України, є неспроможними, оскільки в даному випадку правила цієї статті не застосовуються.
Отже, обставини, що визначені ст. 75 КПК України та які виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні під час досудового розслідування, відсутні, жодних доказів порушення визначення слідчого судді ОСОБА_6 не надано, а наведенні заявником обставини не є обставинами, які викликають сумнів в неупередженості судді в межах розгляду зазначеного клопотання, а тому підстав для задоволення заяви про відвід слідчого судді з зазначених обставин суд не вбачає і у цій частині остання задоволенню не підлягає.
Отже, оскільки заявлений відвід не містить належних та підтверджених даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені ст. 75, 76 КПК України, а заява ґрунтується на суб`єктивних переконаннях та припущеннях заявника, суд вважає її такою, яка не підлягає задоволенню.
За таких обставин суд вважає, що заявлений відвід слідчому судді не містить даних, які б свідчили про наявність таких підстав відводу, що передбачені нормами КПК України.
Виходячи з вищевказаного, заява про відвід слідчого судді ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, у зв`язку з її безпідставністю та необґрунтованістю.
Керуючись ст. ст. 75, 76, 81, 376 КПК України, суд,-
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 21.02.2025 о 09.30 год.

Суддя: ОСОБА_1