Справа № 522/5060/25
Провадження № 1-кп/522/2120/25
ВИРОК

Іменем України

27 березня 2025 року

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000265 від 11.02.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дачне, Одеського району, Одеської області громадянин України, із середньою освітою, одруженого, офіційно не працевлаштованого, інваліда 3-ї групи, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз 26.10.2018 року Вінницьким міським судом за статтею 186 ч.2 КК України до 6 років позбавлення волі, звільненого 24.08.2023 по відбуттю строку покарання,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи неодноразово судимим за скоєння умисних, тяжких, корисливих злочинів, судимість за які у встановленому порядку не знята та не погашена, на шлях виправлення не став та діючи в умовах воєнного стану, який впроваджено на території України відповідно до Указу Президента України та Верховного головнокомандувача ОСОБА_5 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, дію якого, згідно із Законами України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-IX та від 29.10.2024 № 4024-IX продовжено, відповідно із 10.11.2024 строком на 90 діб, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 11.02.2025 близько 13:20 годин ОСОБА_3 перебуваючи на розі вулиць Старосінної та Середньофонтанської в м. Одесі, зокрема неподалік від «Старосінного скверу», діючи умисно, повторно, із корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом ривка із кишені куртки потерпілого ОСОБА_6 , який стояв поряд, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Redmi» моделі «А2» у корпусі чорного кольору з ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , з карткам мобільного оператора Київстар НОМЕР_3 та Лайфсел НОМЕР_4 , після чого із місця події зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 2 000 грн.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_3 винним себе визнав повністю та пояснив суду наступне. 11 лютого 2025 року десь після 13-ї годи він разом із потерпілим прямував через міст в напрямку залізничного вокзалу. Вони познайомилися незадовго до цього і він вирішив заволодіти мобільним телефоном потерпілого. Заволодів телефоном він, вихопивши його із кишені ОСОБА_6 . Зробив це, бо не було грошей. У скоєні злочину кається, просив суворо не карати. Телефон потерпілому повернутий.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, згідно якої просив проводити судовий розгляд за його відсутності. Був повідомлений належним чином.

Оскільки обвинувачений визнав себе винним у скоєнні вищезазначеного злочину, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України, підтвердивши обставини, викладені в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорювались, то суд вважає можливим розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 статті 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати фактичні обставини справи у апеляційному порядку.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що дійсно мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 .

Вказані діяння ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення та вірно кваліфіковані за статтею 186 ч.4 КК України як відрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд має підстави зробити висновок, що ОСОБА_3 дійсно винний у вчинені вищезазначеного кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 КК України та підлягає кримінальній відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Згідно зі статтею 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У пункті 3 зазначеної постанови Пленуму ВСУ вказано, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

При обранні міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого.

ОСОБА_3 раніше судимий, офіційно не працевлаштований, спричинена злочином шкода відшкодована, є особою з інвалідністю 3-ї групи.

Відповідно до статті 66 Кримінального кодексу України суд вважає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 - щире каяття.

Відповідно до статті 67 Кримінального кодексу України судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 .

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог статті 72 ч.5 КК України суд вважає необхідним в строк відбування покарання зарахувати строк знаходження ОСОБА_3 під вартою з 11 лютого 2025 року до набрання вироком чинності, із розрахунку день за день (одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі).

Речові докази ДВД-R диски, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - суд вважає необхідним зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Керуючись статтями 368, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 186 ч.4 Кримінального Кодексу України та призначити йому покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_3 до набрання вироком чинності вважати продовженим і залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту звернення вироку до виконання - з моменту набрання чинності. В строк відбування покарання зарахувати строк знаходження ОСОБА_3 під вартою з 11 лютого 2025 року до набрання вироком чинності, із розрахунку день за день (одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі).

Речові докази ДВД-R диски, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Одеського Апеляційного суду через Приморський районний суд міста Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1