Справа № 455/2079/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/91/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

встановила:

Вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року

ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання - 3 роки позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком 1 рік.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про речові докази, арешт майна та процесуальні витрати.

Згідно вироку суду ОСОБА_7 , 24.06.2024 року, приблизно о 01 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем марки «Opel Astra», номерний знак НОМЕР_1 та рухаючись ним автодорогою Т-14-01 «КПП Смільниця Старий Самбір», в напрямку до «КПП Смільниця», проїжджаючи ділянку вказаної автодороги в межах с.Буньковичі Самбірського району Львівської області по вул. Хирівській, поблизу будинку № 65, порушив вимоги Розділу 1 «Загальні положення» п.п. 1.5 (дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків), 1.10 (в частині значення термінів "дорожня обстановка" - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху, які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом); Розділу 2 «Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів» п. 2.3 підпункту б) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, п. 2.3 підпункту д) - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, Розділу 12 «Швидкість руху» п. 12.4 (у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год), Розділу 14 «Обгін» п. 14.2 в (перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) Правил дорожнього руху (далі - ПДР), затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, які виразилися в тому, що він будучи особою, яка керує транспортним засобом, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін і грубо порушуючи правила дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, здійснюючи обгін невстановленого досудовим розслідуванням велосипедиста, який рухався в межах його смуги в попутному напрямку, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, де здійснив зіткнення керованого ним автомобіля зі скутером марки «Honda» без реєстраційного номера, під керуванням водія ОСОБА_10 , який рухався в зустрічному автомобілю напрямку, тобто в напрямку до м.Хирів Самбірського району Львівської області, та перевозив пасажира неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Порушення водієм транспортного засобу ОСОБА_7 вимог п. 14.2 в Правил дорожнього руху України, знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням її наслідків.

В результаті порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_7 , водій та пасажир скутера марки «Honda» без реєстраційного номера:

- ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді уламкового перелому проксимального метадіафізу лівої ліктьової кістки зі зміщенням, уламкові переломи нижньої третини лівої плечової кістки, поперечні переломи дистальних відділів обох кісток правої гомілки зі зміщенням, які відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, а також отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритих ран плеча, плечового поясу, передпліччя, ліктя, гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я;

- неповнолітній ОСОБА_11 , згідно висновку судово-медичної експертизи, отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла стегнової кістки, які згідно висновку судово-медичної експертизи, відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, яке являється небезпечним для життя в момент його заподіяння, а також отримав тілесні ушкодження у вигляді обширних рвано-скальпованих ран лівого стегна і лівої гомілки, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткотривалим розладом здоров`я.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок у частині призначення додаткового покарання, виключити з вироку посилання на призначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підтримку своїх апеляційних вимог покликається, що вирок є занадто суворим. Вказує, що місцевий суд не взяв до уваги, що позбавлення ОСОБА_7 права керування транспортними засобами позбавить його та його сім`ю у скрутне матеріальне становище та позбавить заробляти кошти, у тому числі і для можливої реабілітації потерпілих у майбутньому.

Також суд не врахував, що скоєне обвинуваченим кримінальне правопорушення відноситься до категорії кримінальних правопорушень, вчинених з необережності.

Звертає увагу на наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння у розкритті злочинів та відшкодування шкоди потерпілим, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання. Покликається, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно працює, навчається, позитивно характеризується за місцевим проживання та праці, має стійкі соціальні зв`язки, є особою молодого віку, не перебуває на обліках у нарколога та психіатра.

Акцентує, що потерпілі не мають до обвинуваченого претензій, просили його суворо не карати та не позбавляти його права керування транспортними засобами. При цьому, сторона обвинувачення також просила не застосовувати до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Наголошує, що обвинувачений офіційно працює водієм у ФОП і це місце є його єдиним джерелом доходів, за рахунок чого він може реалізувати своє право на освіту, оскільки продовжує навчання в університеті на платній основі. Також ОСОБА_7 проживає з батьками та молодшим братом, які не працюють, і обвинувачений, виконуючи свої трудові обов`язки, надає їм фінансову допомогу.

При апеляційному розгляді справи захисник, обвинувачений та представник потерпілого підтримали подану апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційні вимоги сторони захисту як безпідставні, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку суду.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч.1 ст.404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Також в апеляційному порядку не оспорюється вид та розмір основного покарання, призначеного обвинуваченому та звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому додаткового покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності у кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Згідно матеріалів справи при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке класифікується як тяжкий злочин, дані про особу винного, який по місцю проживання та роботи характеризується добре, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває, думку потерпілих, які просили не призначати обвинуваченому суворе покарання, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданого збитку, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вирішуючи питання щодо призначення ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевим судом враховано, зокрема, конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, а саме те, що на момент вчинення правопорушення ОСОБА_7 перебував в автомобілі разом із трьома пасажирами, таким чином наражаючи на небезпеку і їх, дорожньо-транспортна пригода відбулася вночі, тобто під час дії комендантської години, дію якої свідомо знехтував ОСОБА_7 .

Крім цього, місцевим судом перевірено і доводи сторони захисту про те, що батьки ОСОБА_7 ніде не працюють, і право керування транспортним засобом останньому потрібно, щоб працювати і оплачувати за навчання та утримувати сім`ю.

Так, згідно матеріалів справи ОСОБА_7 працює водієм у ФОП « ОСОБА_12 » лише з серпня 2024 року, у той час, як вірно врахував місцевий суд, згідно матеріалів справи батьки ОСОБА_7 не працюють ще з 2003 року, тобто ще до його народження.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що стороною захисту не доведено, що застосування до обвинуваченого додаткового покарання суттєво погіршить його становище та становище його сім`ї.

Щодо позиції потерпілих з приводу призначення обвинуваченому покарання, на яку покликається сторона захисту, то така була врахована місцевим судом при звільненні обвинуваченого від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з призначенням іспитового строку.

Разом з тим, слід звернути увагу на те, що позиція сторін кримінального провадження у питанні призначення особі покарання не є визначальною, оскільки вирішення такого питання належить до дискреційних повноважень суду і вирішується з урахуванням усіх обставин справи.

На переконання колегії суддів висновок місцевого суду про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.2 ст.286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами відповідає вимогам закону, і такий висновок належним чином вмотивований.

Ураховуючи наведене у сукупності, зважаючи на характер допущених обвинуваченим порушень ПДР, наслідків, що настали внаслідок вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме отримання потерпілими різного ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, у тому числі і тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним у момент його заподіяння, та інші враховані місцевим судом обставини та дані, колегія суддів вважає, що у даному, конкретному випадку, призначене ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, та із подальшим звільненням обвинуваченого від відбування основного покарання на підставі ст.75 КК України, у повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, і за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 19 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: