Справа № 450/822/23 Провадження № 1-кп/450/157/25
УХВАЛА

підготовчого судового засідання

27 січня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника особи, яка заявила клопотання ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити в режимі відеоконференції клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 10.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.3 ст.369, ч.3 ст.369-2 КК України,-

в с т а н о в и в :

суб`єкт звернення просить скасувати арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.10.2022 в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001057 від 10.08.2022р., на майно, зокрема грошові кошти у сумі 6100 (шість тисяч) доларів США, що вилучені 20.10.2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 ; повернути грошові кошти у сумі 6100 (шість тисяч) доларів США, що вилучені 20.10.2022 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 в межах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001057 від 10.08.2022р. ОСОБА_7 .

Представник особи, яка заявила клопотання ОСОБА_7 - ОСОБА_8 в судовому засіданні просив клопотання задоволити, з підстав, викладених у ньому . Вказав, що накладаючи арешт на грошові кошти у сумі 6100 доларів США, слідчий суддя вказував про необхідність забезпечення збереження речових доказів. Однак, вилучені кошти не є речовими доказами, адже належать ОСОБА_7 на праві володінні та власності, та не були об`єктом розслідуваного кримінального правопорушення, відношення до нього не мають. В матеріалах кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0001057 від 10.08.2022 року відсутні відомості, які б підтверджували те, що грошові кошти у сумі 6100 доларів США вилучені за місцем проживання ОСОБА_7 є речовими доказами у розумінні ст. 98 КПК України. Зокрема, органом досудового розслідування не доведено, яким чином дані кошти можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. А також, відсутні відомості, які б підтверджували що вилучені кошти зберегли на собі сліди будь-якого кримінального правопорушення. Та й таких даних в органах досудового розслідування не може міститися, оскільки вилучені грошові кошти в частині 5000 доларів США перебували на зберіганні в ОСОБА_7 , а інша частина - 1100 доларів США її власні заощадження. Так, 15.09.2022 року грошові кошти у сумі 5000 доларів США ОСОБА_7 передала на зберігання ОСОБА_9 , що підтверджується розпискою від 15.09.2022р. Відносно іншої частини грошових коштів у сумі 1100 (тисяча сто) доларів США, це власні заощадження ОСОБА_7 , які остання мала на меті використати для навчання своєї доньки ОСОБА_10 . Вказівка органу досудового розслідування про те, що санкція інкримінованого злочину передбачає покарання у виді конфіскації майна, також не є підставою для арешту грошових коштів, оскільки ні її чоловік, ні вона чи хтось інший із членів сім`ї не проходить у даному кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001057 від 10.08.2022 року як обвинувачені, що випливає і із обвинувального акту, який скерований органами досудового розслідування до суду.

Прокурор в судовому засіданні заперечив, щодо скасування арешту, вказав, що вказані кошти визнані речовими доказами, можуть зберігати сліди кримінального правопорушення. Підтвердив, що дані кошти не являються власністю обвинуваченого, екпертиза щодо таких коштів не проводилась, однак згідно ухвали слідчого судді арешт накладено з метою збереження речового доказу, а відтак потреба в арешті не відпала. Підтвердив, що підозр щодо ОСОБА_11 чи ОСОБА_7 не виносилось.

Обвинувачений та його захисники в судовому засіданні, підтримали клопотання, заявлене ОСОБА_11 , просили таке задоволити. Захисник ОСОБА_6 наголовив, що ухвала сідчим суддею виносилась, коли дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфікувались за ч.3 ст.368 КК України, скоєного у групі посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області, однак в подальшому така кваліфікація була змінена.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши клопотання та матеріали справи, що мають значення для його вирішення, судом встановлено наступне.

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001057 від 10.08.2022 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.3 ст.369, ч.3 ст.369-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.10.2022 року у справі № 463/7564/22, провадження № 1-кс/463/5793/22, накладено арешт на майно вилучене 20.10.2022 року під час проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 , а саме 6 100 доларів США з позбавленням права на відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном.

Підставою для накладення у арешту кримінальному провадження, згідно ухвали слідчого судді було те, що оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст.368 КК України, скоєного у групі посадовими особами Головного управління ДПС у Волинській області за забезпечення безперешкодної реєстрації податкових накладних ТОВ « «Фреш Рітейл» і відповідно до постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_12 від 21.10.2022 року вилучене майно визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, санкція статті передбачає покарання у виді конфіскації майна, тому з метою збереження майна, слід накласти арешт на вказане майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зі змісту статті 174 КПК України вбачається, що підставами для скасування арешту майна є доведення заявником, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти(рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Таким чином, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім цього, статтями 7,16 КПК України, встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Враховуючи розумність та співмірність обмеження права на грошові кошти, які вилучені в третьої особи по місцю її проживання, яка в рамках кримінального провадження не перебуває в будь-якому процесуальному статусі, з огляду на завдання кримінального провадження, пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку сторона обвинувачення прагне досягти у кримінальному провадженні, враховуючи встановлені обставини, суд вважає за можливе скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.10.2022 року (справа № 463/7564/22, провадження № 1-кс/463/5793/22) на грошові кошти у сумі 6 100 доларів США, оскільки, потреба в подальшому існуванні такого заходу забезпечення відпала та він є неспівмірним із завданнями кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 169, 170, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

клопотання ОСОБА_7 про скасування арешту,- задоволити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.10.2022 року (справа № 463/7564/22, провадження № 1-кс/463/5793/22) на грошові кошти у сумі 6 100 доларів США.

Повернути грошові кошти в сумі 6 100 (шість тисяч сто доларів США) доларів США ОСОБА_7 .

Ухвала остаточна та окремому оскарженню не підлягає.

СуддяОСОБА_1