ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/7005/20 Номер провадження 11-кп/814/1887/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001601, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 7 років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено у виді тримання під вартою.

Частково задоволено цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 та стягнуто з ОСОБА_7 14 535 грн. 30 коп. на відшкодування матеріальної шкоди та 350 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Скасовано накладений арешт на майно, вирішено порядок стягнення судових витрат та долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_7 15.08.2020 в телефонному режимі домовився про зустріч із раніше знайомим ОСОБА_9 , з яким мав неприязні стосунки, й того ж дня, приблизно о 17 годині під`їхав до адреси свого мешкання - будинку АДРЕСА_1 , де на нього вже очікував ОСОБА_9 , перебуваючи на водійському сидінні свого автомобіля ВАЗ 21099, д.н. НОМЕР_1 .

Тримаючи в лівій руці ножа, ОСОБА_7 раптово підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та умисно з метою вбивства, на ґрунті неприязних відносин, через відчинені двері автомобіля наніс останньому достатньо сильний цілеспрямований удар ножом в область шиї зліва та продовжив наносити удари в область голови та обличчя, зокрема, губи справа.

Захищаючись від протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 підвів перед собою спочатку ліву руку, потім зігнуті в колінах ноги, куди дістались ще кілька ударів ножом від обвинуваченого.

Таким чином, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення свого злочинного наміру, спрямованого на позбавлення життя ОСОБА_9 до кінця, але смерть ОСОБА_9 не настала з причин, що не залежали від його волі, оскільки його дії були припинені його вітчимом ОСОБА_10 , що дало змогу потерпілому звернутися за медичною допомогою до лікарні.

При цьому, ОСОБА_7 заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, у вигляді колото-різаного поранення шиї зліва з пошкодженням за ходом раневого каналу підщелепних судин та проникненням у ротову порожнину, яке супроводжувалось профузною кровотечею й розвитком геморагічного шоку ІІІ ступеня та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді колото-різаних ран верхньої губи справа, лівої кисті, нижніх кінцівок.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України та виправдати на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК України.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевий суд помилково прийшов до висновку, що докази сторони обвинувачення доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України та вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні докази «поза розумним сумнівом», які б доводили те, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 .

Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 не здійснював ударів ножом і не мав намір заподіяти шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_9 та прокурором не доведено намір ОСОБА_7 вбити потерпілого.

Зазначає, що місцевим судом також встановлено, що в матеріалах справи відсутній речовий доказ - ніж, яким зі слів потерпілого ОСОБА_9 , йому були спричинені тілесні ушкодження.

Вказує, що обвинувачення побудовано тільки на поясненнях потерпілого ОСОБА_9 , але з моменту отримання поранення і до прибуття потерпілого до лікарні пройшло приблизно дві години. Де перебував ОСОБА_9 ці дві години невідомо і сам ОСОБА_9 пояснити не міг.

Зазначає, що враховуючи важкість поранень, ОСОБА_9 не міг дві години керувати автомобілем, а відстань між місцем події та лікарнею 3-4 км, яку на автомобілі можливо проїхати 5-7 хвилин.

Враховуючи викладене вище, вважає, що вина ОСОБА_7 не доведена і його необхідно виправдати.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції захисник та обвинувачений підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав у ній наведених. Прокурор заперечила проти доводів апеляційної скарги, вирок вважала законним і обґрунтованим та просила залишити його без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 України як закінчений замах на умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Доводи захисника про недоведеність вини обвинуваченого, є безпідставними з огляду на наступне.

Твердження обвинуваченого про те, що ОСОБА_9 сам спричинив собі виявлені у нього тілесні ушкодження спростовано зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження.

Зокрема із стабільних показань потерпілого ОСОБА_9 , наданих ним під час досудового та судового слідства слідує, що обвинуваченого ОСОБА_7 знав давно. Вони проживали в одному районі, останній займався ремонтом автомобілів, мали з цього приводу із ним справи. 15.08.2020 йому зателефонував ОСОБА_7 та призначив зустріч біля свого двору. ОСОБА_9 приїхав туди у другій половині дня і очікував його на сидінні водія в своєму автомобілі ВАЗ 21099. Через деякий час ОСОБА_7 підійшов до нього ззаду і вдарив його ножом у ліву частину шиї зверху вниз, потім став наносити удари ножом в область обличчя (губ). Потерпілий захищався та підставив на рівні голови руку, тому наступний удар прийшовся йому в руку. При цьому намагався вийти з автомобіля, однак ОСОБА_7 , притримуючи двері, не давав йому це зробити та продовжував наносити йому удари ножом, від яких він оборонявся, в тому числі ногами, які висунув перед собою. При цьому відчув та побачив як в нього сильно потекла кров. Далі ОСОБА_7 відтягнув його вітчим. А він (потерпілий) завів автомобіль та одразу ж поїхав до лікарні, де його госпіталізували.

Під час слідчого експерименту 30.08.2020 потерпілий ОСОБА_9 детально розповів та вказав на статистові механізм спричинення йому 15.08.2020 3-4 прямих ударів ножом в область шиї обвинуваченим ОСОБА_7 . В тому числі ударів в область губ, рук та ніг, якими потерпілий захищався від обвинуваченого, коли той продовжував наносити йому цілеспрямовані удари в голову та намагався його вбити в автомобілі. Дії ОСОБА_7 припинились лише, коли його звідти почав відтягувати його вітчим. Після чого ОСОБА_9 затиснув шию, звідки фонтанувала кров, й поїхав до лікарні (т. 2 а.с. 41-46).

Згідно висновку судово-медичної експертизи №09/1785-С/2020 від 10.09.2020 року, у ОСОБА_9 виявлено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення, у вигляді колото-різаного поранення шиї зліва з пошкодженням за ходом раневого каналу підщелепних судин та проникненням у ротову порожнину, яке супроводжувалось профузною кровотечею та розвитком геморагічного шоку ІІІ ступеня та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я у виді колото-різаних ран верхньої губи справа, лівої кисті, нижніх кінцівок. Ці ушкодження виникли від дії гострого предмета з колюче-ріжучими властивостями і могли бути отримані 15.08.2020 року.

Показання ОСОБА_9 під час слідчого експерименту не суперечать наявним судово-медичним даним в частині механізму утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 47-48).

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09/2101-С/2020 від 16.10.2020 року, виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження могли утворитись від дії клинка вилученого в нього з автомобіля чи подібного за характеристиками ножа (т. 2 а.с. 49-50).

При проведенні судово-дактилоскопічних експертиз № 10/1/1090СЕ-20 від 28.08.2020 року, № 10/1/1357СЕ-20 від 23.10.2020 року, вилученого з автомобіля ОСОБА_9 ножа виявлено два непридатні для ідентифікації сліди папілярних узорів та один придатний, залишений не ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 57-63, 96-102, 103-105).

З висновку судово-медичної (цитологічної) експертизи №15-12/818-С/2020 від 06.10.2020 року убачається, що на вилученому в автомобілі ОСОБА_9 ножі виявлено кров, яка може походити від нього. Домішок крові може походити й від ОСОБА_7 , у разі наявності в нього тілесних ушкоджень, що супроводжувались зовнішньою кровотечою (т. 2 а.с. 66-68).

За даними судово-медичних (імунологічних) експертиз № 14/607-С/20 від 17.09.2020 року, № 14/603-С/20 від 15.09.2020 року, № 14/604-С/20 від 15.09.2020 року, № 14/605-С/20 від 15.09.2020 року, № 14/606-С/20 від 15.09.2020 року :

- на вилучених у ОСОБА_9 спортивних брюках та трусах виявлена кров АВ (IV) властива йому самому. Проте не виключається можливості присутності і домішок крові ОСОБА_7 , у якого група кров А(II).

- на змивах з внутрішньої поверхні передніх правих дверей виявлена кров людини, походження якої не виключається від ОСОБА_7 ;

- на змивах з зовнішньої та внутрішньої поверхні лівих (водійських) дверей та чохлі з водійського крісла автомобіля ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_2 виявлена кров людини, яка може походити від ОСОБА_9 , присутність домішок крові ОСОБА_7 теж не можна виключити (т. 2 а.с. 70-72, 74-75, 77-78, 80-81, 83-84, 106-110).

Із показань свідка ОСОБА_10 слідує, що 15.08.2020 року він приїхав додому на АДРЕСА_1 близько 10-12 годині та ліг відпочивати. Після обіду почув шум, крик та сигнал автомобіля. Коли вийшов на вулицю, побачив свого пасинка ОСОБА_7 біля автомобіля ВАЗ 21099 сріблястого кольору. В автомобілі напівсидячи знаходився чоловік кавказької зовнішності (потерпілий), який мав кров на тілі, махав ножом та відштовхував від себе ОСОБА_7 , який був поряд автомобіля та утримував ноги потерпілого. Між ними також була лайка. Свідок одразу схопив ОСОБА_7 ззаду та потягнув до себе в двір, після чого викликав поліцію. Потерпілий одразу поїхав звідти на своєму автомобілі. А він з ОСОБА_7 поїхали до лікарні, де в останнього виявили поріз правої кисті, рука була в крові. З того, що бачив, вважає, що з боку його пасинка ОСОБА_7 не було дій, спрямованих на позбавлення життя потерпілого.

Отже із показань вказаного свідка вбачається, що коли він підійшов до автомобіля, то потерпілий ОСОБА_9 вже отримав тілесні ушкодження, на що вказувала кров на його тілі.

Сам обвинувачений та захисник не заперечували встановленого судом факту про те, що ОСОБА_9 прибув на зустріч із ОСОБА_7 без тілесних ушкоджень та на ньому була відсутня кров.

Отже, саме в ході конфлікту із ОСОБА_7 . ОСОБА_9 отримав ножове поранення шиї та кінцівок.

Той факт, що це саме ножове поранення підтверджено висновком судово-медичної експертизи №09/1785-С/2020.

Отримання тілесних ушкоджень обвинуваченим об`єктивно не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Зокрема суду не надано карти виклику швидкої медичної допомоги, довідки із медичного закладу про надання такої допомоги ОСОБА_7 15.08.2020 після 17 години. Немає у справі і висновку судово-медичного експерта про встановлення наявності чи відсутності тілесних ушкоджень у ОСОБА_7 пов`язаних із даним конфліктом. У матеріалах кримінального провадження відсутні заяви сторони захисту про витребування медичної документації та про проведення судово-медичної експертизи обвинуваченому/підозрюваному ОСОБА_7 .

Що стосується твердження свідка ОСОБА_10 про те, що він бачив кров на ОСОБА_7 одразу після конфлікту, то цілком можливо це була кров потерпілого ОСОБА_9 .

Інтенсивність кровотечі у ОСОБА_9 підтверджено протоколом огляду автомобіля, належного потерпілому, відповідно до якого проведеним 15.08.2020 року із 19.10 до 20.10 годин оглядом місця події, а саме ділянки місцевості, за 10 метрів від в`їзду до травматологічного відділення по вулиці Салтівське Шосе, 266В виявлено автомобіль ВАЗ 21099 д.н. НОМЕР_2 із «шашкою» таксі чорно-білого кольору. Дверці автомобіля відчинені. Уся поверхня водійських дверцят та скла заднього лівого пасажирського сидіння із зовнішньої сторони в потьоках бурого кольору, які починаються із верхнього краю лівою пасажирської дверці, з даху із зовнішнього боку. Поверхня водійського сидіння покрита згустками рідини бурого кольору, на підлозі калюжа рідини бурого кольору та брудні серветки. На пасажирському сидінні виявлено: кришку від підлокітника, подушку, складений ніж 12х4 см (у розкладеному стані ніж довжиною 20 см, довжина леза 8 см, ширина 2 см. На ножі виявлено нашарування рідини бурого кольору. Також в автомобілі виявлено мобільний телефон ZTE імеі НОМЕР_3 . Виявлені речі та змиви речовини бурого кольору вилучено (т. 2 а.с. 8-21).

Вищевказаними висновками судово-імунологічних експертиз підтверджено належність вказаної крові ОСОБА_9 .

Надуманим є твердження захисника про те, що ОСОБА_9 отримав ножове поранення шиї де-інде через те, що до лікарні він потрапив через 2 години після конфлікту. Так, із мотивувальної частини висновку експерта №09/1785-С/2020 вбачається, що ОСОБА_9 був госпіталізований 15.08.2020 о 17:25 зі скаргами на поранення шиї, тощо. Наведене цілком узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_11 лікаря-хірурга у Харківській обласній травматологічній лікарні щодо того, що людина з таким пораненням як у ОСОБА_9 може прибувати у свідомості до 60 хвилин.

Сам обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового слідства змінював свої показання, спочатку вказував, що не пам`ятає як розвивався конфлікт та як потерпілий отримав ножове поранення шиї. В подальшому обвинувачений змінив показання та почав стверджувати, що ОСОБА_9 сам спричинив собі тілесні ушкодження, хаотично махаючи ножом.

Що стосується показань інших свідків, які не були очевидцями, в тому числі і родичів ОСОБА_9 , то їхні свідчення в цілому не суперечать версії обвинувачення, а лише вказують на стабільність показань потерпілого під час досудового та судового слідства.

Доводи захисника про те, що слідчим було складено два протоколи огляду місця події та один із них, а саме: за адресою вул. Високогірна, б.31 в м. Харкові слідчий не долучив до матеріалів кримінального провадження, є надуманими. Так із реєстру матеріалів кримінального провадження вбачається, що захиснику та обвинуваченому під час виконання вимог ст. 290 КПК України на ознайомлення було надано один протокол огляду місця події. Саме один протокол огляду місця події за адресою АДРЕСА_2 автомобіля, належного ОСОБА_9 і було долучено до матеріалів кримінального провадження.

Сторона захисту не вказує на перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони чи спричинення ним тілесних ушкоджень ОСОБА_9 в стані сильного душевного хвилювання, оскільки взагалі заперечує той факт, що ОСОБА_7 брав до рук ножа.

Згідно з висновками судово-психіатричних експертиз № 476 від 12.10.2020 року та № 512 від 26.10.2020 року, ОСОБА_7 страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю.

Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними. У період інкримінованого йому кримінального правопорушення перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує ( т. 2 а.с. 115-133).

Судом правильно встановлено, що саме ОСОБА_7 наніс ножові поранення ОСОБА_9 , за обставин, викладених у вироку. При цьому ніж був виявлений у автомобілі ОСОБА_9 та наданий на експертизу, за результатами якої експерт встановив, що наданим на дослідження ножем могли бути спричинені тілесні ушкодження ОСОБА_9 .

Таким чином, в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку, доводи сторони захисту про невинуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання врахував фактичні обставини скоєного злочину, ступінь його тяжкості, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не одружений, має дитину, характеризується задовільно, ніде не працює, на обліках в психіатричному диспансері не перебуває, проте з жовтня 2014 року знаходиться на обліку в наркологічному диспансері з діагнозом F 10.2 (психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю).

Відповідно до ст. ст. 66, 67 КК України, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено.

Сукупність цих відомостей з конкретними обставинами кримінального правопорушення та даними про особу обвинуваченого дали підстави суду першої інстанції для висновку, що для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень необхідно і достатньо призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої статті.

Колегія суддів вважає, що обвинуваченому ОСОБА_7 призначено покарання, яке за своїм розміром є мінімальним та є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів і не є суворим.

Нових обставин, які б переконали колегію суддів у протилежному висновку ніж той, до якого дійшов суд першої інстанції при кваліфікації дій обвинуваченого та призначенні йому покарання, в ході апеляційного розгляду колегії суддів наведено не було.

З огляду на викладене вище, підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни чи скасування ухваленого по справі судового рішення щодо ОСОБА_7 , як про це ставиться питання в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який утримується під вартою, у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3