ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/4175/24 Номер провадження 11-сс/814/36/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна-адвоката ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Полтава в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року у кримінальному провадженні №0000923,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000923 від 26.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України про арешт майна, вилученого 25.09.2024 року, а саме: 1) комбайна зернозбирального червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130» д.н.з. НОМЕР_1 ; 2) два зразки рослинної культури зовні схожі на сою.

Приймаючи рішення, слідчий суддя вказав, що клопотання про накладення арешту на майно слідчий мотивував необхідністю зокрема забезпечення збереження речових доказів та разом з тим, вказане майно не являється безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, що розслідується, та не відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на майно (шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном), вилучене в ході огляду місця події 25.09.2024, а саме:

- комбайн зернозбиральний червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130» д.н.з. НОМЕР_1 ;

- два зразки рослинної культури зовні схожі на сою.

Вказує, що вилучені речі є доказами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення і зберегли на собі сліди його вчинення.

Звертає увагу про необхідність накладення арешту, оскільки комбайн зернозбиральний вилучений безпосередньо під час збирання урожаю, що свідчить про отримання корисних властивостей із земельної ділянки, якою користуються без належної правової підстави, а вилучені зразки сої необхідні для призначення судової біологічної експертизи у вказаному кримінальному провадженні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення прокурора ОСОБА_6 , представника власника майна-адвоката ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду прийшла до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

В силу ч. 2 ст. 131 КПК України одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000923 від 26.09.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 25.09.2024 року до чергової частини Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення про те, що невстановлені особи на території земельної ділянки, що розташована неподалік 208 км. автодороги Київ-Харків-Довжанський вчинили самовільне зайняття земельної ділянки, яка відноситься до земель транспорту та перебуває в охоронній зоні та здійснюють збір урожаю сої. Служба автомобільних доріг у Полтавській області є балансоутримувачем автомобільних доріг загального користування державного значення, які проходять територією області. На території колишньої Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, площа земельних ділянок під автомобільними дорогами М-03 та Р-42 становить 88,5 га. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21.03.2018 №382 «Про затвердження Державної цільової економічної програми розвитку автомобільних доріг загального користування державного значення на 2018 -2022» на пересіченні автомобільних доріг державного значення М-03 Київ-Харків-Довжанський та Р-42 Лубни-Миргород-Опішня на території Засульської сільської ради Лубенського району Полтавської області, передбачено будівництво шляхопроводу, яке потребує додаткового землевідведення з урахуванням раніше зарезервованих земельних ділянок. Для підготовки землевпорядної документації та проектної документації необхідної для даного будівництва, Службою автомобільних доріг у Полтавській області отримано розпорядження голови Полтавської обласної державної адміністрації від 13.09.2010 №346 «Про надання дозволу на підготовку матеріалів погодження місця розташування об`єктів». У ході виїзду на місце події встановлено, що на земельній ділянці, розташованій неподалік с. Засулля, Лубенського району, здійснюється збір урожаю рослинної культури, зовні схожої на сою, за допомогою комбайна зернозбирального червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130», д.н.з. НОМЕР_1 , що згідно з свідоцтвом про реєстрацію ТЗ, серія та номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_9 . На місці події у комбайні зернозбирального червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130», д.н.з. НОМЕР_1 , виявлено рослинну культуру зовні схожу на сою з якої відібрано зразок та направлено до Лубенського РВП ГУН в Полтавській області. Із земельної ділянки також відібрано зразок рослинної культури зовні схожої на сою та направлено до Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області. Виявлений комбайн зернозбиральний червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130», д.н.з. НОМЕР_1 , вилучено та через неможливість транспортування залишено під зберігальну розписку ОСОБА_10 . 26.09.2024 постановою слідчого СВ Лубенського районного відділу поліції, комбайн зернозбиральний червоного кольору «Case IH AXIAL-FLOW 5130», д.н.з. НОМЕР_1 , два зразки рослинної культури зовні схожої на сою, визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

26.09.2024 слідчий СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_8 , за погодженням прокурора, звернувся до слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з клопотанням про арешт вищезазначеного майна, мотивуючи подане клопотання тим, що не застосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна та слідів злочину і унеможливить проведення трасологічної та інших порівняльних експертиз у даному провадженні.

30.09.2024 слідчий суддя відмовив у задоволенні вказаного клопотання оскільки вважав, що обставин, які б підтверджували, що вилучена під час огляду місця події сільськогосподарська техніка містить на собі сліди кримінального правопорушення, немає, а доказове значення цієї техніки та урожаю сої для доведення факту вчинення зазначених у диспозиції статті дій, є сумнівним.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, оскільки в ході апеляційного перегляду встановлено, що клопотання про арешт майна не містить обґрунтування необхідності такого арешту, а також наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна та приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні належним чином не доведено, що вилучене майно, як самостійно, так і в сукупності з іншими зібраними по кримінальному провадженню доказами має суттєве значення для з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення та відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують такого втручання у права та інтереси власника майна та володільця майна з метою забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при вирішенні даного клопотання об`єктивно перевірив всі обставини справи, наявність та обґрунтованість підстав для накладення арешту на майно і зробив правильний висновок про відмову у його задоволенні.

Таким чином, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та спростовуються вищевикладеним.

Указані в апеляційній скарзі обставини не слугують в даному випадку підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Лубенської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30 вересня 2024 року- без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4