ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 688/4989/24

Провадження № 11-кп/820/361/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду в складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 308 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2025, у кримінальному провадженні №0001652 від 25.08.2023, -

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 діб, до 25 травня 2025 року, включно.

Своє рішення суд обґрунтовував тим, що продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені ст.177 КПК України, на підставі яких було обрано та продовжено запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, а тому з урахуванням ступеня тяжкості та суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується ОСОБА_7 , особи обвинуваченого, та що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, визначеним у ст.177 КПК України, прийшов до висновку, що є необхідність у продовженні строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 , в інтересах ОСОБА_7 , просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту із засобами електронного контролю за адресою: АДРЕСА_1 або інший запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Уважає ухвалу суду незаконною та такою, що прийнята з порушенням вимог кримінального процесуального Закону. Стверджує, що ризики, зазначенні у клопотанні прокурора, не підтвердженні належними та допустимими доказами стороною обвинувачення. Одного лише припущення прокурора про те, що такі ризики можуть існувати недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою чи домашній арешт).

Акцентує увагу на тому, що тяжкість злочину не є вагомою підставою для тримання особи під вартою. На переконання сторони захисту тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не буде виправдане тим, що існують ознаки суспільного інтересу, а тому факт тримання ОСОБА_7 під вартою буде суперечити Конвенції про захист основоположних прав та свобод людини, практиці Європейського суду з прав людини, Конституції України та іншим законодавчим актам України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність і обґрунтованість ухвали суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд з врахуванням обставин провадження, при відсутності підстав для застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, який не пов`язаний з триманням під вартою, обґрунтовано продовжив обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст.177 цього Кодексу.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування стосовно ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.146 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, а також у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 308 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, які є тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

До закінчення дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовженого обвинуваченому ОСОБА_7 , судове провадження завершити не є можливим.

Тому, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції з`ясував вищевказані обставини та встановив, що підстави, які були враховані під час обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не змінились, продовжують існувати ризики, зокрема: можливе ухилення від органів досудового розслідування та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконний вплив на свідків та потерпілу; знищення, спотворення або приховування будь-яких речей чи предметів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого, шляхом обрання останньому найсуворішого запобіжного заходу, є виправданою.

Твердження захисника про те, що прокурор не довів ризиків, передбачених ст.177 КПК України, є безпідставними, оскільки їх наявність у межах кримінального провадження ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених у поданому клопотанні та доведених прокурором в судовому засіданні першої та апеляційної інстанцій.

Чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні у майбутньому.

Крім того, запобіжний захід є превентивним заходом та має на меті припинити та запобігти ймовірним ризикам у майбутньому. Стороною обвинувачення такі ризики, відповідно до ст. 177 КПК України, доведені, які в сукупності із обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого кримінальних правопорушень стали підставою для застосування запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою, що відповідає характеру суспільного інтересу в даному випадку.

Слідчий суддя надав цим доводам належну оцінку, дотримався принципу змагальності та врахував позицію захисту. Такі твердження сторони захисту зводяться до суб`єктивного невизнання доводів сторони обвинувачення і не спростовують їх належність та допустимість, а тому не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Оцінка ж наявним у провадженні доказів є завданням наступних стадій судового розгляду та буде надана судом під час розгляду провадження по суті та винесення остаточного рішення.

Тому, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Інші доводи апеляційної скарги захисника не можна визнати переконливими, оскільки вони зводяться до дослівного викладення положень кримінального процесуального закону та низки рішень Європейського суду з прав людини без належного співставлення висновків ЄСПЛ у справах у яких вони були сформульовані з фактичними обставинами цієї справи, що не може бути розцінено як належне обґрунтування своїх доводів та підстава для скасування оскарженого рішення.

Ставлячи питання про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу, ні обвинувачений, ні його захисник, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів органами досудового розслідування та судом не навели, а виключно обмежилися перерахунком та декларуванням норм процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд врахував всі обставини провадження, об`єктивно оцінив особу обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність відповідних ризиків і обґрунтовано прийняв рішення про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Підстав для обрання обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів не вбачає, оскільки більш м`які запобіжні заходи, аніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 27 березня 2025 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого за ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 308 КК України ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0001652 від 25.08.2023 - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2