1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/2647/25 1-кс/335/979/2025
24 березня 2025 року м. Запоріжжя
Слідчий звернувся до слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя з клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив наступне.
З грудня 2022 року матір заявника постійно проживала у Чорногорії. У березні-квітні 2024 року у неї діагностовано злоякісну пухлину головного мозку. 18.04.2024 року ОСОБА_7 проведено операцію із видалення частини ураженого головного мозку. У період з 10.06.2024 по 12.07.2024 ОСОБА_7 проходила променеву терапію та хіміотерапію. 11.09.2024 ОСОБА_8 продовжила проходити хіміотерапію та медикаментозне лікування. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла.
З урахуванням того, що ОСОБА_7 до м. Запоріжжя для укладення вищезазначених договорів не приїздила та не могла приїхати через стан здоров`я, ймовірно від її імені діяв представник за довіреністю. У свою чергу якщо довіреність датована після діагностування у ОСОБА_7 злоякісної пухлини головного мозку, проведення операції з її видалення та лікування, тобто після квітня-вересня 2024 року, вона може бути підробленою, оскільки за станом ОСОБА_7 не могла усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та видавати довіреності.
В ході досудового розслідування було встановлено, що в період часу з 01.01.2024 по 15.01.2025 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Державний кордон України не перетинала.
При цьому, ОСОБА_7 з грудня 2022 року до дня смерті постійно перебувала на території Чорногорії та до м. Запоріжжя не приїздила. За станом здоров`я ОСОБА_7 не могла надати довіреність на вчинення дій щодо відчуження вищезазначених об`єктів нерухомого майна.
Органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_7 в період часу з 01.01.2024 до 15.01.2025 державний кордон України не перетинала.
З огляду на вищевикладене, у органу досудового розслідування є підстави вважати, що відчуження належних ОСОБА_7 на праві власності об`єктів нерухомого майна було здійснено без відома та всупереч волі останньої.
Слідчий в судове засідання з розгляду клопотання не з`явився, подавши заяву, в якій підтримав клопотання та просив його розглядати за відсутності слідчого.
Власник майна ОСОБА_10 в судове засідання не викликалася з метою забезпечення арешту майна (у відповідності до приписів ч. 2 ст. 172 КПК України).
У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України розгляд скарги проведено без фіксування технічними засобами.
Вивчивши клопотання, дослідивши додані до нього матеріали, слідчий суддя встановив наступне.
Частиною 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема й арешт майна, застосовуються
В силу приписів ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України ).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні.
Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В силу приписів ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Арешт майна має бути пропорційним меті, на яку він спрямований, що виражається у понятті «справедливої рівноваги» між загальним інтересом суспільства і вимогою захисту фундаментальних прав особи. Щоб визначити пропорційність такого заходу, необхідно прийняти його необхідність в контексті просування розслідування, а також наслідки його застосування до зацікавленої особи.
На переконання слідчого судді, відомостей, що містяться в доданих слідчим до клопотання матеріалах, недостатньо для висновку, що відбулася подія кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. Зокрема слідчим не надано документів, що містять відомості про те, що земельна ділянка, на яку він просить накласти арешт, належала ОСОБА_7 до моменту її відчуження.
З огляду на викладене, клопотання слідчого задоволенню не підлягає.
Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170, 172, 173, 175, 369, 372 КПК України, слідчий суддя
Відмовити в задоволені клопотання слідчого про арешт майна.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 27 березня 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1