Справа № 461/267/25
Провадження № 1-кс/461/472/25
17.01.2025 року м.Львів
Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1
секретаря судового засідання ОСОБА_2
слідчий слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Львівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду із клопотанням, в якому просить суд накласти арешт на: вилучені 15.01.2025 в ході проведення обшуку службового кабінету №14, адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою службову діяльність ОСОБА_5 - грошові кошти у сумі 4109 гривень, що належать ОСОБА_5 ; на автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_5 .
В обгрунтування внесеного клопотання покликається на те, що злочин, який інкримінується підозрюваному ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, обставини кримінального правопорушення та здобуті під час досудового розслідування докази, вказують на те, що на даний час в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що у разі незастосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження майно, що перебуває у користуванні та розпорядженні власника (законних користувачів) може бути перереєстроване чи продане третім особам, що негативно вплине на забезпечення завдань кримінального провадження.
Просить суд клопотання задоволити.
Слідчий у судове засідання не з`явився, оскільки у клопотанні просить суд проводити розгляд справи про накладення арешту на майно у його відсутності та у відсутності прокурора.
Від захисника підозрюваного ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у разі якщо до такої юридичної особи може бути застосовано захід кримінально-правового характеру у вигляді конфіскації майна, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.
Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (у разі арешту майна з підстав, передбачених пунктами 2, 3 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 згідно наказу №253 від 31.08.2024 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_8 , перебуває на посаді т.в.о начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч.1 п.г. ст.3 закону України «Про запобігання корупції» ОСОБА_5 , є особою прирівняною до осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та відповідно до ст. 18 Кримінального кодексу України службовою особою.
Згідно вимог ст. 19 Конституції України посадові особи органів державної влади зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Також, згідно функціональних обов`язків начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ОСОБА_5 відповідає за: планування та організацію роботи з військового обліку та бронювання військовозобов`язаних рядового, сержантського та старшинського складу запасу, які проживають на території відповідальності; організацію та ведення єдиного державного реєстру військовозобов`язаних, дотримання законності оформлення військовозобов`язаним відстрочки від призову (бронювання) під час мобілізації та у воєнний час.
Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався (востаннє 06.05.2024 Указом Президента України №271/2024.
Статтею 17 Закону України «Про оборону України» передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Абзацом 2 частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до пункту 6 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 №560, призов резервістів та військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період включає:
-прибуття резервістів та військовозобов`язаних до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, уточнення своїх персональних даних, внесення відповідних змін у військово-облікові документи та до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів;
-проходження резервістами та військовозобов`язаними медичного огляду для визначення придатності до військової служби;
-перевірку підстав щодо надання відстрочки від призову на військову службу та її оформлення;
-документальне оформлення призову на військову службу під час мобілізації;
-відправлення призваних громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період до місць проходження військової служби.
Статтею 3 Законом України «Про запобігання корупції» серед іншого визначено, що військові посадові особи Збройних Сил України прирівняні до осіб уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування.
З огляду на викладене, ОСОБА_5 перебуваючи на посаді т.в.о. начальника групи військового обліку сержантів і солдатів запасу ІНФОРМАЦІЯ_1 був уповноваженим на виконання функцій держави або місцевого самоврядування та відповідно до ст. 18 Кримінального кодексу України являвся службовою особою.
Однак, ОСОБА_5 , будучи службовою особою, у порушення вищевказаних вимог законодавства вчинив умисний корисливий корупційний злочин за наступних обставин.
Так, 07 січня 2025 у ОСОБА_5 , в ході розмови, яка відбулась у кабінеті №14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 із ОСОБА_9 , котрий спільно із своїм товаришем ОСОБА_10 звернулися до нього з метою оформлення відтермінування від військової служби ОСОБА_10 у зв`язку із присвоєнням останньому групи інвалідності, винник злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди від останніх за оформлення певних військових документів та оформлення відтермінування від військової служби ОСОБА_10 , у зв`язку із хворобою.
Надалі, в цей же день, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою виконання свого умислу, перебуваючи в кабінеті №14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який розташована за адресою: АДРЕСА_1 , під час розмови з ОСОБА_9 , висловив вимогу останньому щодо надання йому неправомірної вигоди в розмірі 500 доларів США за оформлення документів щодо відтермінування від військової служби ОСОБА_10 , окрім цього повідомив, що в разі не надання зазначеної неправомірної вигоди останнього мобілізують до Збройних сил України.
Завершуючи свій злочинний умисел на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_5 , 15.01.2025 близько 16:10 год. перебуваючи за місцем роботи в приміщенні кабінету №14 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 передав ОСОБА_9 тимчасове посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_3 видане на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та довідку про надання відстрочки від призову на військову службу на строк до 07.03.2025 №307 від 08.01.2025, за що в подальшому ОСОБА_9 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 500 доларів США, котрі останній у нього вимагав з попередньої зустрічі.
Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Дубно Рівненської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий, який адвокатом, депутатом не являється, старший офіцер ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється в одержанні службовою особою неправомірної вигоди для себе за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії, з використанням свого службового становища, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.
15.01.2025 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.208 КПК України та 16.01.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України санкція якого передбачає позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Так, в ході проведення обшуку службового кабінету №14, адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою службову діяльність ОСОБА_5 , виявлено та вилучено грошові кошти у сумі 4109 гривень, що належать ОСОБА_5 .
Крім цього, відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу встановлено, що у власності ОСОБА_5 перебуває автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 .
Ч.2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладено на нерухоме майно і рухоме майно, гроші, які перебувають у власності підозрюваного з метою забезпечення можливої конфіскації майна.
За ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Слідчим доведено, що метою накладення арешту на майно є виконання завдань кримінального провадження, зокрема застосування можливої конфіскації майна. Оскільки, ОСОБА_5 в разі визнання його винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, яке відповідно до ч. 6 ст.12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, та за яке загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна.
Згідно ст. 59 КК України, покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.
Арешт на вище вказане майно, як тимчасово вилученого майна є розумним та співрозмірним обмеженням права власності щодо виконання завдання кримінального провадження відповідно до ст.2 КПК України.
Таким чином, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.
Завдання, для виконання якого слідчий звертається із клопотанням може бути виконане.
Незастосування арешту майна із позбавленням права на відчуження та розпорядження, може привести до настання наслідків, які перешкоджатимуть застосувати конфіскацію майна.
Оцінюючи надані стороною обвинувачення докази слідчий суддя вважає їх належними та допустимими, їх сукупність та взаємозв`язок між ними достатній для прийняття процесуального рішення про арешт.
Враховуючи вищевикладене, а також правову підставу для арешту майна, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи, а також з метою забезпечення можливої конфіскації майна, вважаю, що клопотання підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 172, 173 КПК України, слідчий суддя,
Накласти арешт на вилучені 15.01.2025 в ході проведення обшуку службового кабінету №14, адміністративної будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де здійснює свою службову діяльність ОСОБА_5 : - грошові кошти у сумі 4109 гривень, що належать ОСОБА_5 ; - на автомобіль марки «VOLKSWAGEN POLO», р.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , що перебуває у власності ОСОБА_5 .
Виконання ухвали суду покласти на слідчого слідчого управління ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 та інших слідчих, які перебувають у групі слідчих у вказаному кримінальному провадженні.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які не викликались до суду протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1