Суддя ОСОБА_1
Провадження № 1-кп/644/425/25
28.01.2025
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2025 року м. Харків

Орджонікідзевський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

перекладача ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості за яким внесені до ЄРДР 07.10.2024 р. за № 0001484 у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 121 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст. 121 КК України.

Прокурором ОСОБА_3 заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою спливає та наявні ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, прокурор посилається на те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене суворе покарання, може переховуватись від суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що останній будучи громадянином Грузії, неоднаразово виїжджав за кордон, знаходиться на території України нетривалий час, посвідка на проживання на території України прострочена та не продовжена в встановленому законом порядку, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, відсутня нерухомість на території України, можливість призначення покарання обвинуваченому у вигляді реального позбавлення волі за тяжкий злочин може викликати загрозу втечі підозрюваного ( п.1 ч.1 ст.177 КПК України). Крім того, після вчинення правопорушення обвинувачений співробітників поліції та швидку допомогу не викликав, намагався втекти та чинив опір працівникам поліції та вжив негайних заходів зникнення слідів злочину на своєму тілі, сховав знаряддя злочину, що також вказує на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Окрім цього, ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які проживають за адресою де мешкав обвинувачений і можуть під його тиском дати неправдиві свідчення на користь останнього, а тому перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на таких осіб з метою зміни чи приховування відповідних свідчень та уникнення ним відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Таким чином, інші запобіжні заходи не можуть забезпечити процесуальні обов`язки обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просив обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечував проти клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, підтримав думку свого захисника.

Потерпілий ОСОБА_5 покладався на розсуд суду.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши письмові матеріали справи, встановила наступне.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 10.10.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 05.12.2024 р.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.12.2024 року обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжено строком до 31.01.2025 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Зазначені прокурором ризики були встановлені ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного захожу у виді тримання під вартою та на даний час не перестали існувати.

Так, суд враховує, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене суворе покарання, може переховуватись від суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що останній будучи громадянином Грузії, неоднаразово виїжджав за кордон, знаходиться на території України нетривалий час, посвідка на проживання на території України прострочена та не продовжена в встановленому законом порядку, дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, утриманців не має, відсутня нерухомість на території України, можливість призначення покарання обвинуваченому у вигляді реального позбавлення волі за тяжкий злочин може викликати загрозу втечі підозрюваного ( п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Крім того, після вчинення правопорушення обвинувачений співробітників поліції та швидку допомогу не викликав, намагався втекти та чинив опір працівникам поліції та вжив негайних заходів зникнення слідів злочину на своєму тілі, сховав знаряддя злочину, що також вказує на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Окрім цього, ОСОБА_10 може незаконно впливати на свідка ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які проживають за адресою де мешкав обвинувачений і можуть під його тиском дати неправдиві свідчення на користь останнього, а тому перебуваючи на волі обвинувачений може вчинити дії, направлені на незаконний вплив на таких осіб з метою зміни чи приховування відповідних свідчень та уникнення ним відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, з метою забезпечення гарантування присутності обвинуваченого під час подальшого провадження, суд приходить до висновку, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не можуть запобігти зазначеним ризикам.

Вирішуючи питання щодо можливості продовження обвинуваченому строку запобіжного суд, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, оцінює в сукупності всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 178 КПК України.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26 січня 1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

У рішенні по справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини вказав, що розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись в кожному конкретному випадку залежно від особливостей конкретної справи.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, незаконного впливу на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_13 .

Також, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку щодо відсутності на даній стадії судового провадженні підстав для зміни запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_13 .

Керуючись ст. 176, главою 18 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити.

Строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України продовжити до 28 березня 2025 року.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Апеляційна скарга на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - подається протягом п`яти днів з дня її оголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Головуючий - суддя: ОСОБА_1