ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/3051/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/330/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 12 лютого 2021 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000192, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , судимого:

-15 квітня 2013 року вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.186, ч.3 ст.186, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

-15 листопада 2017 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки; звільненого 02 червня 2020 року умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 25 днів,

-20 травня 2024 року вироком Київського районного суду м.Харкова за ч.2 ст.15, ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

ВирокомЧервонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2024 року засуджено ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року, ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Прийняте рішення щодо долі речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винним в тому, що він 11 лютого 2021 року приблизно о 23 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку за адресою: пр-т Гагаріна, 254 у м. Харкові, діючи умисно, повторно, у раніше незнайомої йому ОСОБА_10 почав вимагати гроші, хапаючи її за куртку, з якої на землю випав мобільний телефон «Xiaomi Note 5» вартістю 2513 грн., який належав останній, та відкрито заволодів вказаним телефоном, піднявши його з землі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вказану суму.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка їх подала

Прокурор в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини провадження, які суд визнав доведеними, винуватість і кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , вважає оскаржуваний вирок незаконним та таким, що підлягає скасуванню в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням судом закону, який підлягає застосуванню. Просить постановити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) місяців, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування посилається на те, що ОСОБА_8 вчинив інкримінований йому злочин в період умовно-дострокового звільнення за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року.

В даному випадку, за умови правомірного застосування ст. 71 КК України, суд був зобов`язаний визначити ОСОБА_8 остаточне покарання на підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, яке має бути більшим, як від покарання призначеного за новий злочин, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Проте, призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд безпідставно не застосував вимоги ст.71 КК України та не призначив остаточне покарання за сукупністю вироків, тим самим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала частково та просила остаточне покарання обвинуваченому визначити у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні зазначили, що вони частково підтримують вимоги прокурора щодо призначення остаточного покарання відповідно до вимог ст.71 КК України. При цьому, звернули увагу, що обвинувачений дійсно вчинив новий злочин у період умовно-дострокового звільнення, але до закінчення умовно-дострокового звільнення, обвинуваченому лишалось 7 днів, а тому просили залишити строк покарання визначений судом першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника щодо законності вироку, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з вироку суду, судовий розгляд було проведено за процедурою, передбаченою ч.3 ст.349 КПК України, з врахуванням цього суд встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч.2 ст.186 КК України, а тому висновки суду щодо фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, доведення винуватості та кваліфікації його дій, які в апеляційній скарзі не оскаржуються, у відповідності з нормами ч.2 ст.394, ст.404 КПК України в апеляційному порядку не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню ч.1 ст.71 КК України, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з п.25 Постанови пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

Виходячи із системного аналізу вказаних норм закону, у разі засудження особи за нове кримінальне правопорушення, учинене до повного відбуття покарання за попереднім вироком, остаточне покарання, визначене за правилами ст. 71 КК України складається із сукупності невідбутої частини покарання за попереднім вироком та покарання за новим вироком.

Із оскаржуваного вироку та матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 був засуджений 15 листопада 2017 року вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 02 червня 2020 року ОСОБА_8 було звільнено від відбування вищевказаного покарання умовно-достроково на невідбутий строк 9 місяців 25 днів.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_8 засуджений оскаржуваним вироком, вчинено 11 лютого 2021 року, тобто під час умовно-дострокового звільнення.

Відповідно до ч.4 ст.78 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд визначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_8 , після призначення покарання за ч.2 ст.186 КК України з врахуванням вимог ч.4 ст.70 КК України, необхідно було призначити також покарання за сукупністю вироків за правилами ст.71 КК України.

Проте, суд першої інстанції, не призначив ОСОБА_8 остаточного покарання за правилами ст.71 КК України, про що слушно зазначає апелянт.

Водночас, ч.4 ст.71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також невідбутої частини покарання.

Разом з тим, вимога прокурора про призначення остаточного покарання ОСОБА_8 у виді позбавлення волі на строк 6 років є безпідставною, враховуючи що при призначенні покарання прокурор просить застосувати спосіб часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2017 року у виді позбавлення волі на строк 7 місяців, що за умови застосування такого способу складатиме не 6 років, а 5 років 10 місяців.

Таким чином, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2024 року, відповідно до положень п.4 ч.1 ст.409 , п.1 ч.1 ст.413, п.2 ч.1 ст.420 КПК України, скасуванню в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухваленням в цій частині нового вироку апеляційним судом.

При призначенні ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України з урахуванням ч.4 ст.70 КК України, колегія суддів, враховуючи обставини кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, а також позицію прокурора, викладену в апеляційній скарзі, вважає за можливе призначити покарання у виді позбавлення волі на строк у такому ж розмірі, як призначив суд першої інстанції, та на підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року у виді позбавлення волі на строк 7 місяців, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 10 місяців.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 407, 413, 418, 420 КПК України, колегія суддів,-

ЗАСУДИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 25 липня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання скасувати.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Київського районного суду м. Харкова від 20 травня 2024 року, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 місяці.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Комінтернівського районного суду м.Харкова від 15 листопада 2017 року у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) місяців, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 10 (десять) місяців.

В решті вирок залишити без змін.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислювати з 22 лютого 2024 року.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення за даним кримінальним провадженням з 18 березня 2021 року по 22 серпня 2023 року включно.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4