Провадження № 1-кп/742/295/25
Єдиний унікальний № 731/33/25
У Х В А Л А

12 березня 2025 року м.Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі суддів - членів колегії ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_5 , захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000006 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с.Іржавець Прилуцького райцону Чернігівської області, громадянки України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України,

У С Т А Н О В И В:

В провадженні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.111 КК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час не зменшилися ризики передбачені п.1, 4 ч.1 ст.177 КПК України. Зокрема, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які полягають в тому, що обвинувачена може переховуватись від суду та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків, є необхідність продовження застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, застосовується запобіжний захід виключно у виді тримання під вартою. Оскільки на даний час вказані вище ризики не зменшилися та продовжують існувати, тому прокурор і просить суд продовжити ОСОБА_5 дію запобіжного заходу у виді саме тримання під вартою до 60 днів, без визначення розміру застави.

Обвинувачена та її захисник в судовому засіданні проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не заперечували.

Відповідно до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 22.10.2024 відносно підозрюваної ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19.12.2024 без визначення розміру застави, яку ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 25.11.2024 залишено без змін.

У подальшому, відповідно до ухвали слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.12.2024 строк дії вказаного запобіжного заходу продовжено строком до 20.01.2025. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 09.01.2025 ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.12.2024 залишено без змін.

17.01.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова відносно підозрюваної ОСОБА_5 продовжено строк дії запобіжного заходу до 14.03.2025.

Розгляд даного кримінального провадження здійснюється колегією суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_7 , суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Станом на 12 березня 2025 року головуючий суддя ОСОБА_7 перебуває на лікарняному.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.

Вимога додержувати справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня

1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Це кореспондується з рекомендаціями, які містяться в

пунктах 2.1, 2.2, 2.3 прийнятих Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 45/110 від 14 грудня 1990 року Мінімальних стандартних правил Організації Об`єднаних Націй стосовно заходів, не пов`язаних з тюремним ув`язненням (Токійські правила). Ці правила застосовуються до всіх осіб, щодо яких здійснюється судове переслідування, без будь-якої дискримінації за ознаками раси, кольору шкіри, статі, віку, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, місця народження чи іншого статусу (пункт 2.2). Поряд з іншими обставинами мають бути враховані, зокрема, характер і ступінь тяжкості правопорушення, дані про особу правопорушника, а також інтереси захисту суспільства тощо (пункт 2.3).

Конституційне право на судовий захист належить до невідчужуваних та непорушних. Кожен під час розгляду будь-якої справи, в тому числі кримінальної, щодо діяння, у вчиненні якого обвинувачується, має право на правосуддя, яке відповідало б вимогам справедливості.

Частинами 3 , 4 статті 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення. Під час здійснення судового провадження судом присяжних питання, передбачене цією частиною, вирішує головуючий.

У разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в умовах воєнного стану продовження строку тримання під вартою здійснюється у порядку, встановленому статтею 615 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 6 статті 615 КПК України у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Частину шосту статті 615 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), згідно з Рішенням Конституційного Суду № 8-р(II)/2024 від 18.07.2024. Частина шоста статті 615 утрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення.

Таким чином на даний час питання продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою в справах, які розглядаються колегіальним складом суду, за відсутності члена колегії не врегульовано.

Частина 6 статті 9 КПК України визначено, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Пункт 20-5 Перехідних положень КПК України передбачено, що тимчасово, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України у разі неможливості у визначений цим Кодексом строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім клопотання, поданого на розгляд до Вищого антикорупційного суду, воно може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально, або може бути передано для розгляду до іншого суду в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції або до суду в межах юрисдикції різних апеляційних судів в порядку, передбаченому абзацом шостим цього пункту.

Аналізуючи вказані норми права, суд приходить до висновку, що якщо в умовах меншої загрози (карантин) законодавець визнав можливість розгляду питання про продовження запобіжного заходу одним суддею, то в умовах воєнного стану застосування аналогії є ще більш виправданим, а тому з метою забезпечення безперервність судового процесу, уникнути ситуацій, коли соби, які становлять загрозу, можуть бути звільнені через неможливість зібрати повний склад суду, дотриматися балансу між гарантіями правосуддя та необхідністю ефективного кримінального провадження в екстремальних умовах, суд вважає за можливе застосувати аналогію закону та вирішити питання , щодо продовження строку запобіжного заходу в даній справі , за відсутності головуючого, наявним складом суддів , які входять до складу колегії суддів відповідно до вимог пункт 20-5 Перехідних положень КПК України.

Дана позиція відповідає пункту 5 роз`яснень, викладених у листі Верховного Суду від 03.03.2022 року №2/0/2-22 "Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану", у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою його може бути передано на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою ст. 35 цього Кодексу, або розглянуто головуючим, а за його відсутності - іншим суддею зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки головуючий по справі суддя ОСОБА_7 перебуває на лікарняному, а запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_5 спливає 14.03.2025, враховуючи невідкладність розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченій, суд дійшов висновку про необхідність вирішення даного питання членами колегії, а саме суддями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Заслухавши думку учасників судового провадження, та враховуючи, що на даний час строк тримання під вартою ОСОБА_5 закінчується 14 березня 2025 року, однак розгляд кримінального провадження не завершено, судді-члени колегії вважають за доцільне продовжити строк тримання обвинуваченої під вартою.

Продовжуючи такий вид запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченої під вартою та наведені в попередніх судових рішеннях про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , які продовжують існувати, а саме характер висунутого обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, які мають підвищений ступінь суспільної небезпеки, наявність якої потребує забезпечення не лише прав обвинуваченої, але й високих стандартів охорони загальносуспільних інтересів, а також тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченій у разі визнання винуватою в інкримінованому кримінальному правопорушенні, та всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченої.

Згідно ч.6 ст.176 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

За таких обставин, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, об`єктивних обставин, та даних про особу обвинуваченої, яка обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, крім того зважаючи на ч.6 ст.176 КПК України, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені п.п. 1, 4 ч.1 ст.177 КПК України, які не відпали і продовжують існувати.

Крім того, суд враховує, що у відповідності до положень абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

З огляду на характер кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 та враховуючи положення абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, суд не визначає розмір застави в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314-316 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_5 задовольнити частково.

Продовжити дію обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 14 (чотирнадцять) днів, до 25 березня 2025 року, включно, без визначення розміру застави.

Підготовче судове засідання у кримінальному провадженні відкласти до 12 год. 00 хв. 20 березня 2025 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченій, направити захиснику, прокурору, Державній установі «Чернігівський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_8

ОСОБА_9