Справа № 750/4314/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/180/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

09 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій за допомогою власних технічних засобів зв`язку захисника та прокурора, з гауптвахтою військової служби правопорядку, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Володимир-Волинський Волинської області, громадянину України, з вищою освітою, військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 , неодруженому, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимому, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 25.05.2025 року, з подальшим утриманням на гауптвахті відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка дислокується у АДРЕСА_3 , без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя встановив, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, а тому, з урахування доведеності ризиків, передбачених п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою здатен запобігти встановленим ризикам. Крім того, слідчий суддя керуючись положеннями ч.4 ст. 183 КПК України, враховуючи обставини інкримінованого підозрюваному злочину, який вчинений в період воєнного стану, доведеності ризиків, прийшов до висновку не визначати розмір застави.

Звертаючись з апеляційною скаргою захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, а уразі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити для ОСОБА_6 заставу у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків.

Вважає, що дана ухвала є незаконною та необґрунтованою, оскільки слідчим суддею не були перевірені жодні доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_6 , а також безпідставності обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, звертає увагу, що ОСОБА_6 , як Свідок Єгови, не є особою, яка за своїми релігійними переконаннями може бути призвана на військову службу, а отже не може бути суб`єктом злочину, передбаченого ст. 407 КК України, оскільки такими суб`єктами є військовослужбовці.

При цьому апелянт звертає увагу на правовий висновок Верховного Суду у постанові від 02.05.2024 (справа №344/12021/22), відповідно до якого на рівні національного законодавства нашої держави право на свободу совісті та віросповідання гарантовано як одне з конституційних прав людини, а відповідно, одним із аспектів цього права є можливість сумлінної відмови від військової служби. Так, особа не підлягає кримінальній відповідальності за ст. 336 КК України за умови доведення несумісності виконання військового обов`язку з її релігійними переконаннями за підтвердження достатніми доказами її участі у релігійних організаціях, що сповідують віровчення відповідного змісту.

Просить врахувати, що починаючи з 26.06.2004 року, ОСОБА_6 є присвяченим охрещеним служителем Релігійного об`єднання Свідків Єгови в Україні, що підтверджується довідкою №2487 від 24.01.2024 року, виданою Релігійною організацією «Релігійний Центр Свідків Єгови в Україні», а також заявою ОСОБА_6 до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 про заміну військової служби на невійськову (альтернативну) службу. А отже, ОСОБА_6 не став військовослужбовцем у розумінні і Європейського суду з прав людини.

Про цю обставину ОСОБА_6 чітко повідомив в приміщенні ТЦК та СП, але незважаючи на ясно виражену відмову від проходження військової служби з мотивів особистих релігійних переконань ОСОБА_6 було незаконно утримано службовими особами ТЦК та СП. Ці ж обставини не були досліджені ні органом досудового розслідування, ні слідчим суддею при постановленні ухвали.

Ризики встановлені слідчим суддею, захисник вважає недоведеними та маловірогідними. За вказаних обставин, утримання ОСОБА_6 під вартою є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, вказуючи, що ОСОБА_6 є віруючою особою більше 20 років і його віросповідання забороняє брати до рук зброю, одягати військову форму та підкорятися розпорядженням командирів, прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги, вказуючи про обґрунтованість підозри та наявність ризиків, які і обумовлюють необхідність застосування саме такого запобіжного заходу, вказуючи, що люди різного віросповідання проходять службу з урахуванням їх віри, проте не тікають з військової частини, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Як вбачається з матеріалів провадження, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000398 від 28.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що солдат ОСОБА_6 з 12.02.2025 року почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) №46 від 13.02.2025 військовослужбовця ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення, призначено на посаду курсанта навчального курсу школи підготовки спеціалістів протиповітряної оборони сухопутних військ військової частини НОМЕР_1 . Проте, реалізуючи свій умисел, 15.02.2025 року близько 21 години 10 хв. ОСОБА_6 самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , та до 26.03.2025 року включно проводив час на власний розсуд.

27.03.2025 року ОСОБА_6 було затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та 28.03.2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

На початковій стадії досудового розслідування кримінально-процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення, як помилково вважає сторона захисту. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для застосування запобіжного заходу.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення у якому він підозрюється.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Як встановлено слідчим суддею, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які були надані слідчому судді в додатку до клопотання та які на даному етапі досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості пред`явленої підозри.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_6 не є суб`єктом вказаного злочину, а тому підозра пред`явлена йому є необґрунтованою з вказаних підстав, була перевірена слідчим суддею, проте такі доводи сторони захисту були визнані безпідставними та такими, що не впливають на обґрунтованість підозри, з чим погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

З огляду на позицію висловлену у Постанові ККС ВС від 26.11.2024 №125/773/23 (51 - 2209 км 24), відмова від служби у ЗСУ, зокрема щодо релігійних переконань підлягає оцінці доказів, в порядку ст. 94 КПК України, саме судом компетенцією якого є ухвалення вироку.

Крім того, Верховний Суд у своїх практиках звернув увагу, що відповідно до ст. 35 Конституції України, якщо виконання військового обов`язку суперечить релігійним переконанням громадянина, виконання цього обов`язку має бути замінене альтернативною (невійськовою) службою. Водночас за приписами ст. 1 Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу» в умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження права громадян на проходження альтернативної служби із зазначенням строку дії цих обмежень, які на цей час встановлені указами Президента України про введення воєнного стану.

Враховуючи, що ОСОБА_6 з 12.02.2025 року почав проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та будучи зарахованим до списків особового складу військової частини, ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця Збройних Сил України, а тому самовільно залишаючи військову частину фактично став суб`єктом вказаного злочину, незважаючи на його релігійні переконання.

Сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені п. п. 1,3,4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний має: можливість переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що обумовлене тяжкістю та невідворотністю покарання, яке йому загрожує у разі доведеності вини, що може свідчити про реальну можливість вживати відповідні заходи з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик незаконно впливати свідків обґрунтовується тим, що підозрюваний може вплинути на свідків, які разом з ним проходили військову службу в одній військовій частині. За таких обставин, ризик впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від свідків та дослідження їх судом.

Ризик продовжити вчинення кримінального правопорушення обумовлений самим правопорушенням у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 .

Що стосується ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, то як вірно встановив слідчий суддя він обґрунтований тим, що підозрюваний за час проходження служби набув певних особистих та службових зв`язків з іншими військовослужбовцями, на яких може впливати, зокрема, шляхом підбурювання цих осіб чи створення штучних доказів, що може перешкоджати кримінальному провадженню, в першу чергу, на стадії досудового розслідування.

Також, суд першої інстанції, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу, крім даних про суворість покарання, передбаченого за злочин, у якому підозрюють ОСОБА_6 , та даних про особу підозрюваного, взяв до уваги і обставини інкримінованого кримінального правопорушення, яке вчинене в умовах воєнного стану військовослужбовцем, ризики, які знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, а тому висновок слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про подію кримінального правопорушення, відомостей про особу підозрюваного, а також оцінки доводів прокурора.

При цьому колегія суддів підкреслює, що за змістом абз.8 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, яке вчинене в період дії воєнного стану, внесення ним застави надасть йому можливість, зокрема, вільно пересуватись по території України, змінити місце свого проживання та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_9 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12