ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року м. ІНФОРМАЦІЯ_4

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №521/23501/23 відносно:

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Одесі, громадянина України не працюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , судимість якого в силу ст. 89 КК України погашена,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_9 , будучи достовірно обізнаним із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації про введення правого режиму воєнного стану на всій території України, а також введеної органами державної влади заборони розповсюдження інформації, розголошення якої може призвести до обізнаності противника про дії Збройних Сил України, інших складових сил оборони, негативно вплинути на хід виконання завдань за призначенням під час дії правового режиму воєнного стану, за власною ініціативою та переконанням, перебуваючи за адресою свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , діючи з метою несанкціонованого поширення інформації про розміщення Збройних Сил України, 31.07.2022 о 18 год. 51 хв. 13 сек., використовуючи власний мобільний телефон марки «Хіоmі Redmi4А» ІМЕI: НОМЕР_1 ; ІМЕІ2: НОМЕР_2 , MEID: НОМЕР_3 та кросплатформену систему миттєвого обміну повідомленнями з функціями обміну текстовими, голосовими та відео повідомленнями, а також стікерами, фотографіями і файлами різних форматів «Telegram», яка інстальована у вказаний мобільний телефон, номер мобільного телефону НОМЕР_4 , ім`я користувача ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , діючи в умовах воєнного стану, надав мешканцю Республіки Казахстан ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на номер мобільного телефону НОМЕР_5 , в «Telegram», шляхом направлення скріншоту із сервісу Google Maps із відміткою в координатах ІНФОРМАЦІЯ_3 відомості, щодо дислокації підрозділів та засобів ЗС України, які підпадають під дію статей ЗВДТ-2020, а саме: ст. 1.3.3 ЗВДТ-2020 «Таємно»: «Відомості про функціонування, характеристики, географічні координати (дислокацію) пункту управління (стаціонарного, рухомого, повітряного), об`єкта оперативного управління (діючого, запасного), пункту передислокації за сукупністю всіх показників щодо пункту управління: тактичної групи, бригади, полку, Окремого батальйону (до них прирівняних) ЗС»; ст. 1.4.3 ЗВДТ-2020 «Таємно»: «Відомості про дислокацію, систему охорони, оборони, організаційно-штатну структуру, чисельність особового складу військових частин (установ) в особливий період (на воєнний час) за сукупністю всіх показників щодо: бригади, полку, окремого батальйону (до них прирівняних) та установи ЗС» та розголошення яких може призвести до нанесення шкоди національним інтересам та обороноздатності України та яка представниками центру стратегічних комунікацій ОСУВ «ІНФОРМАЦІЯ_4» у відкритому доступі не поширювалась.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України визнав повністю, підтвердив вищевикладені обставини та заявив про щире каяття у вчиненому. При цьому, показання обвинуваченого суд оцінює як достовірні та такі, що узгоджуються з обставинами, викладеними в обвинувальному акті.

Роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Cудом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності позиції обвинуваченого щодо визнання вини.

Дії ОСОБА_9 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 114-2 КК України, за ознаками цього кримінального правопорушення: поширення інформації про розташування Збройних Сил України, за можливості к ідентифікації на місцевості, якщо така інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд виходить із загальних засад призначення покарання, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України,зокрема враховує те, що призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути необхідним та достатнім для виправлення і попередження нових злочинів.

Суд вважає за необхідне визначити, як пом`якшуючу покарання обставину, щире каяття ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, визначаючи щире каяття обвинуваченого пом`якшуючою покарання обставиною, суд враховує, що окрім визнання ОСОБА_9 факту вчинення кримінального правопорушення, відбулося ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання ним своєї провини у вчиненому злочині, про що він, ОСОБА_9 , висловив щирий жаль з приводу цього та заявив про публічний осуд своєї поведінки в суді. Про щирість каяття, на думку суду, свідчить і факт надання обвинуваченим в суді правдивих показів, готовність нести покарання за вчинений злочин.

Крім того, суд приймає до уваги факт надання ОСОБА_9 добровільної матеріальної допомоги в розмірі 20 000 гривень Збройним Силам України під час збройної агресії.

На думку суду, наявність цієї обставини, хоча і не зазначена у положеннях ст. 66 КК України як пом`якшуюча покарання обставина, але суд відповідно до ч. 2 цієї статті, вважає за необхідне визнати таку обставину при призначенні ОСОБА_9 як пом`якшуючу покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Колегія суддів третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 03 лютого 2021 року №629/2739/18 зауважила про те, що частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

За зазначених вище обставин, суд прийшов до висновку, що призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч. 2 ст. 114-2 КК України, явно не буде відповідати вимогам справедливості та меті покарання.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, суд дійшов до висновку, що призначаючи покарання можливо застосувати до обвинуваченого положення ст. 69 КК України, а саме призначити ОСОБА_9 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, передбаченої ч. 2 ст. 114-2 КК України.

Крім того, суд при призначенні покарання враховує дані, які позитивно характеризують обвинуваченого за місцем проживання.

Враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, наведених даних про особу обвинуваченого та інших обставин справи в їх сукупності, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_9 можливо лише в умовах позбавлення волі.

Підстав для застосування ст. 75 КК України до обвинуваченого судом не встановлено.

Долю речових доказів суд вирішує з урахуванням положень, передбачених ст. 100 КПК України.

Оскільки смартфон марки «Хіоmі Redmi4А» з сім - карткою мобільного оператора, який належить обвинуваченому та був використаний ним як знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, суд, відповідно до положень ст. 96-2 КК України, вважає за необхідне застосувати до цього майна спеціальну конфіскацію.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Вирішуючи питання, які відповідно до положень пп. 2 п. 4 ст. 374 КПК України повинен вирішити суд при ухваленні вироку, у тому числі щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься і питання запобіжного заходу, встановивши можливість вчинення обвинуваченим ОСОБА_9 дій, передбачених ст. 177 КПК України, із метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого до набрання вироком законної сили, суд вважає за необхідне, обрати відносно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні питання про зарахування до строку покарання обвинуваченому ОСОБА_9 строку його попереднього ув`язнення, суд виходить з положень ст. 72 КК України, у редакції, яка діє на час ухвалення вироку.

Керуючись ст.ст. 369-374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_13 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, на підставі якої, із застосуванням ст. 69 КК України, призначити йому покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі.

Відповідно до ст. 72 КК України, зарахувати до строку покарання, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 з 22.06.2023 до дня набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Речовий доказ:

- мобільний телефон марки «Хіaomі Redmi4А», ІМЕI1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 », - конфіскувати.

- мобільні телефони марки «Blackview», «Sigma» у неробочому стані, ноутбук марки «Lenovo» із зарядним пристроєм та маніпулятором, - повернути власнику або за його дорученням іншій особі.

На вирок може бути подана сторонами апеляція до Одеського апеляційного суду через Малиновський районний суд міста Одеси протягом тридцяти діб від дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження, за їх заявою, мають право отримати копію вироку у суді.

Головуючий ОСОБА_14