ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/468/25 Справа № 188/2217/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000349 від 29.06.2023 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Антонівка Варашського району Рівненської області, зареєстрований та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня спеціальна, не одруженого, дітей немає, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, який проходить військову службу на посаді номера обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 у військовому званні солдат, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , раніше не судимий,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Як встановлено судом, Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 20 травня 2023 року № 254/2023, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 20 травня 2023 року строком на 90 діб.

Разом з тим, солдат ОСОБА_8 07 квітня 2022 року наказом № 97 командира військової частини НОМЕР_1 призначено на посаду номера обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .

Згідно ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканості покладаються на Збройні Сили України.

Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканість, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Проте, солдат ОСОБА_8 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

В квітні 2022 року військову частину НОМЕР_1 , в тому числі й солдата ОСОБА_8 , було залучено до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях.

В свою чергу, військовослужбовець військової служби за мобілізацією номер обслуги 3 розрахунку 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_8 , грубо порушуючи встановлений у Збройних Силах України порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, п.п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи у населеному пункті АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, відмовився від несення обов`язків військової служби, в тому числі від виконання поставлених завдань, в рамках здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації на території Луганської області, діючи з особистих мотивів, з прямим умислом, направленим на самовільне залишення місця служби, 16 квітня 2022 року незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України та 27 квітня 2022 року самовільно залишив місце служби, а саме: місце тимчасового розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась в АДРЕСА_2 , в умовах військового стану та до 29.10.2023 року проводив час на власний розсуд у спосіб, не пов`язаний із проходженням військової служби, чим фактично протизаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407, як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить вирок суду щодо ОСОБА_9 змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Свої вимоги захисник обґрунтовує невідповідністю призначеного судом покарання. На думку захисника суд першої інстанції при призначені покарання в повній мірі не дотримався вимог ч. 2 ст. 65 КК України. Суд першої інстанції на власний розсуд зробив помилкові висновки про відсутність обставин що пом`якшують покарання, а саме повне визнання вини та щиросердне розкаяння та активне сприяння слідству у розкритті злочини.

Належним чином суд першої інстанції і не врахував особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання де проживає разом із матерю та неповнолітньою сестрою інвалідом дитинства, характеризується позитивно.

Вважає, що вказані обставини судом першої інстанції при призначені покарання враховано не було, внаслідок чого призначене ОСОБА_8 покарання без застосування ст. 75 КК України не відповідає як тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник обвинуваченого та обвинувачений підтримали свою апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги захисника заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги щодо пом`якшення ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 75 КК України, думку прокурора ОСОБА_10 , яка вважала вирок законним і обґрунтованим, а призначене ОСОБА_8 покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновок суду про винність ОСОБА_8 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, підтверджуються зібраними органами досудового розслідування та дослідженими у судовому засіданні доказами, які отримали належну правову оцінку.

Як убачається з апеляційної скарги, захисник ОСОБА_7 висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 407 КК України не оспорює.

Перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних вимог, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисникаОСОБА_7 в апеляційній скарзі про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого через суворість.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При визначенні покарання ОСОБА_8 суд належно урахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу обвинуваченого, обставини що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, судом враховано що вчинене ОСОБА_8 кримінальне правопорушення, згідно зі ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин.

Належним чином суд першої інстанції врахував і дані про особу обвинуваченого.

Твердження захисника про те, що суд першої інстанції не врахував що ОСОБА_8 раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання де проживає разом із матерю та неповнолітньою сестрою інвалідом дитинства, характеризується позитивно, на думку колегії судді не є винятковими обставинами для безумовного застосування ст. 75 КК України, а є нормою поведінки для законослухняного громадянина.

Врахував суд першої інстанції і обставини, що пом`якшують покарання, а саме щире каяття та обґрунтовано призначив мінімальне покарання передбачене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років, без застосування ст. 75 КК України, з чим погоджується колегія суддів інших підстав під час розгляду кримінального провадження достатніх для пом`якшення призначеного ОСОБА_8 покарання, зокрема, із застосуванням ст. 75 КК України, про що йдеться в апеляційній скарзі адвоката ОСОБА_7 , судом не встановлено.

Даних, які б давали підстави вважати, що суд призначив ОСОБА_8 суворе покарання, перевіркою матеріалів провадження не встановлено і в апеляційній скарзі захисника не наведено. З цих підстав доводи адвоката ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість є необґрунтованими.

З огляду на викладене суд, дотримуючись вимог статей 50, 65 КК України, призначив ОСОБА_8 покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При перевірці матеріалів кримінального провадження істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які є безумовною підставою для скасування або зміни вироку, колегія суддів не вбачає.

За таких обставин колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його законним і обґрунтованим, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 5 ст. 407 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_11