Провадження № 1-кс/344/8782/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № № 0000080 від 30.04.2024, відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ОСОБА_6 за погодженням з прокурором ОСОБА_3 , звернувся з клопотання про застосування до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання вказано про те, що в ході проведення досудового розслідування установлено, що згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до п. 4 Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно пп. 1 п. 11 Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, групу інвалідності, причину і час її настання, потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв.

Відповідно до п. 15 Положення визначено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Згідно п. 19 Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п. 22 Положення рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Згідно п. 24 Положення комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги. Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Відповідно до п. 27 Положення, підставою для встановлення IIІ групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Таким чином, на підставі вимог ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки 1 до ст. 364 КК України голова та члени медико-соціальних експертних комісій є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, до повноважень яких, зокрема, віднесено визначення ступеня обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проведення їх огляду та прийняття за результатами експертного огляду підсумкового рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності.

Так, у квітні 2024 приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_7 , звернувся до свого знайомого, який є працівником Косівської ЦРЛ ОСОБА_4 за консультацією, оскільки мав намір, пройти обстеження, у зв`язку з проблеми із серцем.

У ході розмови ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що йому необхідно звернутися до його батька ОСОБА_8 , який працює у обласній клінічній лікарні Івано-Франківська, а саме у кардіологічному відділенні та повідомив, що наддасть його номер телефону своєму батькові.

Цього ж дня, до ОСОБА_7 зателефонував чоловіку, який представився ОСОБА_8 та повідомив, що може надати консультацію та те, що ОСОБА_7 необхідно прибути до обласної клінічної лікарні Івано-Франківська за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91, на що останній погодився.

Надалі, ОСОБА_7 прибув за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Федьковича, 91, де мала місце зустріч, із ОСОБА_8 , в ході якої ОСОБА_7 , повідомив ОСОБА_8 , що у нього наявні захворювання серця, а також має намір пройти обстеження задля встановлення придатності до військової служби.

В цей час, ОСОБА_8 , діючи спільно із ОСОБА_4 , переслідуючи корисливий мотив, маючи на меті одержання неправомірної вигоди для себе та невстановлених посадових осіб Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи, повідомив ОСОБА_7 , що він може вирішити питання із посадовими особами Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи щодо визнання його непридатним до військової служби у Збройних Силах України та встановлення останньому ІІІ групи інвалідності.

Після цього, ОСОБА_8 , повідомив ОСОБА_7 , що задля встановлення групи інвалідності, останньому необхідно пройти лікування у медичних закладах, отримати відповідні виписки про проходження стаціонарного лікування, а також вказав на те, що він може посприяти у виготовленні фіктивних медичних документів за умови надання на його користь неправомірної вигоди у сумі 500 доларів США за кожну фіктивну виписку із стаціонарного хворого, на що останній погодився.

Надалі, у період із 09.05.2024 по 27.09.2024 дотримуючи заздалегідь розробленого злочинного плану, ОСОБА_8 , залучив медичних працівників задля виготовлення фіктивних медичних документів (довідок), для ОСОБА_7 , за результатами, яких виготовлено виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 2638/2024 від 09.05.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 17240/2024 від 13.06.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №4765 від 05.07.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №24296/2024 від 22.08.2024 та виписку із медичної карти стаціонарного хворого №30512/2024 від 27.09.2024.

За вказаний період часу, ОСОБА_8 , за сприяння у виготовленні фіктивних виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 2638/2024 від 09.05.2024, № 17240/2024 від 13.06.2024, №4765 від 05.07.2024, №24296/2024 від 22.08.2024, №30512/2024 від 27.09.2024 отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3900 доларів США.

27.11.2024 о 18 год 32 хв ОСОБА_8 , діючи умисно, та спільно із ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого та невстановлених посадових осіб Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи збагачення, маючи корисливий мотив, виступаючи пособником, в ході телефонної розмови повідомив ОСОБА_7 про необхідність передачі йому 6000 доларів США для прийняття комісією Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи рішення про призначення ОСОБА_7 ІІІ групи інвалідності.

28.11.2024 о 11 год 16 хв ОСОБА_7 прибув за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Євгена Коновальця, 221 (територія торгового центру «Велмарт») та на вимогу ОСОБА_8 пересів в автомобіль марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , де у ході зустрічі ОСОБА_8 роз`яснив ОСОБА_7 , що його документи вже на розгляді та в найкоротші строки буде прийнято позитивне рішення з вказаного питання та висловив вимогу про передачу йому раніше обумовленої суми неправомірної вигоди на, що ОСОБА_7 передав йому частину обумовленої неправомірної вигоди у сумі 4000 доларів США та додав, що решту наддасть по отриманню документів.

Надалі, 04.12.2024 о 17 год 54 хв ОСОБА_7 , перебуваючи поряд із Косівською ЦРЛ, що за адресою: Івано-Франківська область м. Косів провулок Шевченка, 27, виконуючи попередню вимогу ОСОБА_8 , передав другу частини неправомірної вигоди у сумі 2000 доларів США його сину ОСОБА_4 .

Після чого, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_7 про необхідність прибути 10.12.2024 о 08 год 00 хв до Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи на засідання відповідної комісії, під час якої буде досліджено подані медичні документи, які були виготовлені за сприяння ОСОБА_8 , та на якому прийнято рішення про встановлення ОСОБА_7 ІІІ групи інвалідності.

10.12.2024 року ОСОБА_8 та ОСОБА_4 повідомлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

З метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, запобігання продовженню злочинної діяльності та визначеним законодавством ризикам виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується,тим що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином,що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно симулювати хворобу, оскільки працює лікарем та має значне коло знайомих у різних медичних закладах міста Івано-Франківська та Івано-Франківської області підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, а саме працівників медичних установ м. Івано-Франківськ, які станом на даний час не допитані, а також на свідків від яких отриманні покази щодо викриття протиправної діяльності останнього, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що під час проведення досудового розслідування задокументовано тривалу протиправну діяльність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , окрім цього у автомобілі його батька виявлено ряд медичних документів на осіб, що не виключає факту вчинення інших подібних кримінальних правопорушень за яке ОСОБА_8 та ОСОБА_4 повідомлено про підозру.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 368 КК України, що підтверджується: протоколами допитів свідка ОСОБА_7 , від 30.04.2024, 24.10.2024, 10.12.2024;протоколом про хід проведення НСРД від 07.05.204; протоколом про проведення НСРД від 01.07.2024; протоколом про проведення НСРД від 11.06.2024; протоколом про хід проведення НСРД від 11.07.204; документами, які вилученні в ході проведення обшуку за місцем діяльності Івано-Франківського МСЕК, що за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Переяславська, 27; іншими матеріалами кримінального провадження.

Також сторона обвинувачення звертає увагу на санкцію злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років (за відсутності альтернативного виду основного покарання), тобто є умисним тяжким злочином.

Беручи до уваги вищевикладене, враховуючи неможливість застосувати щодо ОСОБА_4 інший запобіжний захід, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному ОСОБА_4 , а саме позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а також те, що ОСОБА_4 може переховуватись від органу досудового розслідування, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, які передбачені у ст. 194 КПК України, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовженню кримінального правопорушення, у якому підозрюється, що зазначено у пунктах 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав викладених в ньому, просив клопотання задоволити. Просив при визначені застави врахувати суму одержаної неправомірної вигоди.

Захисник у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні клопотання. У випадку застосування судом застави просила врахувати розмір, що визначений санкцією статті. Разом з тим, вказала на необгрунтованіть підозри та неправильність кваліфікації.

Підозрюваний підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши учасників розгляду, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшла наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000080 відомості про яке 30.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

10 грудня 2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 368 КК України, а саме у тому, що він підозрюється у пособництві в одержанні службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою, будь-якої дії з використанням наданого службового становища.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 10 грудня 2024, 10 грудня 2024 року о 14 год 27 хв. у АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Згідно із практикою Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 30.04.2024, протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 24.10.2024, протоколі допиту свідка ОСОБА_7 від 10.12.2024, протоколі про проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину від 07.05.2024, протоколі про проведення НСРД - контролю за вчиненням злочину від 11.06.2024, протоколі про проведення НСРД : зняття інформації з електронних комунікаційних мереж від 11.07.2024, протоколі про хід проведення НСРД : аудіо-, відео контролю особи від 29.11.2024, протоколі огляду від 10.12.2024, протоколі обшуку від 10.12.2024.

Разом з тим слідчий суддя на цьому етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення. Тому, на підставі оцінки сукупності отриманих доказів, слідчим суддею визначено, що причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Прокурор у судовому засіданні довів, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Також не виключається ризик того, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки працює лікарем та має значне коло знайомих у різних медичних закладах міста Івано-Франківська та Івано-Франківської області підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Крім того підозрюваний може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, а саме на працівників медичних установ м. Івано-Франківськ, які станом на даний час не допитані, а також на свідків від яких отриманні покази щодо викриття протиправної діяльності останнього, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 2 ст. 23 КПК України про те, що не можуть бути визнанні доказами відомості, що містяться в показання речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, а також ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання і не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, зазначений ризик існує, так як вказані вище особи не були допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження та до проведення такого допиту можуть змінити свої показання, які вони надавали під час досудового розслідування.

Відтак, слідчий суддя дійшла висновку, що вказані ризики існують, оскільки відсутність належного та ефективного заходу забезпечення кримінального провадження та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного може негативно відобразитися на результатах досудового розслідування.

Поряд з цим, не ставлячи під сумнів довіру, на яку заслуговує особа, яка звертається з проханням, з огляду на встановлені в судовому засіданні ризики та обставини, слідчий суддя в цілому вважає, що застосування такого запобіжного заходу на даній стадії кримінального провадження не відповідатиме потребам, меті та завданням відповідного запобіжного заходу. Домашній арешт, про який просить захисник та підозрюваний, з огляду на наведені вище ризики є недостатнім запобіжним заходом, який би зміг забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

Згідно п.36 рішення у справі «Москаленко проти України» від 20.05.2010 (заява №37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення від 04 жовтня 2005 року у справі «Бекчиєв проти Молдови», заява №9190/03).

Згідно практики Європейського суду з прав людини серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (п.40 рішення у справі «Клоот проти Бельгії» від 12 грудня 1991 року, заява №12718/87). Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (п.34 рішення у справі «Сельчук проти Туреччини» від 10 січня 2006 року, заява № 21768/02; п.9 рішення від 10 листопада 1969 року у справі «Мацнеттер проти Австрії»).

При цьому слідчий суддя, бере до уваги, характеризуючі дані особи підозрюваного ОСОБА_4 , його вік, вищу освіту, не одружений, працює лікарем- анастазіологом у Косівській та Верховинській ЦРЛ; середній дохід становить близько 20 000 грн.; а також те, що раніше не судимий.

Суд також бере до уваги те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст.27, ч. 3 ст. 368 КК України, за який законом передбачено покарання позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, з конфіскацією майна, та застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не здатні усунути ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Крім того, характер інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, за підозрою у вчиненні ним в умовах воєнного стану, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей підозрюваного, що підтверджує ймовірність його свідомої непроцесуальної поведінки. Відтак, вимагає контролю за поведінкою підозрюваного.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, особливо в умовах воєнного стану, який запроваджений на території України.

У справі наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. При цьому, слідчий суддя оцінює суворість можливого покарання для підозрюваного та визнає за реальну небезпеку можливість здійснення ним перешкод слідству у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу, дотримуючись принципів співрозмірності між тяжкістю кримінальних правопорушень (характером кримінальних правопорушень згідно оголошеної підозри) та характером запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Разом з тим згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава є цілком дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого - є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого - не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Так як законодавцем не визначено чітких критеріїв обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту відбувається відповідно до внутрішнього переконання суду. Розмір збитків, завданих ймовірним вчиненням злочину, для визначення розміру застави не є визначальним, адже судом мають враховуватися усі обставини кримінального провадження у сукупності.

Хоч максимальна межа, вказана у п. 2 ч. 5 ст. 182 КК України, визначена до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є значною, така сума не завжди є достатньою для гарантування належної процесуальної поведінки підозрюваних чи обвинувачених у вчиненні корупційних злочинів осіб.

З урахуванням надмірної суспільної небезпеки корупційних злочинів, спрямування спільних дій світового співтовариства щодо протидії їй, підвищений публічний інтерес до корупційних злочинів, втручання, здійснення якого допускається законодавцем під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження в кримінальних провадженнях за підозрою осіб у скоєнні корупційних кримінальних правопорушень, розмір застави може і має бути визначено на рівні, необхідному для забезпечення дієвості таких заходів.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задоволити та застосувати до ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 07 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування, і з цих же підстав вважає за необхідне вийте за межі передбаченого розміру застави, а саме визначити - 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням на підозрюваного передбачених у ст.194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження. А розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулюватиме його подальшу поведінку. Також слідчий суддя вважає, що визначений для підозрюваного розмір застави не є занадто обтяжливим та непомірним для нього, оскільки не можливо залишити поза увагою суму неправомірної вигоди ( 9 900 доларів США), обставини інкримінованого правопорушення, воєнний стан країні, відсутність об`єктивних даних про всі реальні джерела доходу підозрюваного.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193-194, 196-197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання задоволити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Взяти підозрюваного ОСОБА_4 під варту в залі суду.

Строк тримання під вартою рахувати з 10 грудня 2024 року.

Строк дії ухвали до 07 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити заставу у розмірі 484 480 ( чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код: 26289647, банк : ДКСУ України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UA158 201 720 355 259 002 000 002 265).

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду, слідчого, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки на строк до 07 лютого 2025 року, тобто в межах строку досудового розслідування:

-повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця служби;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб, родичів.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань розташованого у місті Львові, ОСОБА_6 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а підозрюваним в цей же строк з моменту вручення копії даної ухвали.

Повний текст ухвали - 13.12.2024.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1