Номер провадження: 11-кп/813/2159/24
Справа № 504/950/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.07.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0001391 від 29.11.2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Коблеве Березанського району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, учасника бойових дій, працюючого електрогазозварювальником ДП «Порт Южний», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Комінтернівського районного суду Одеської області від 30 липня 2024 року ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та йому призначено показання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнений від відбування основного покарання, призначеного судом за даним вироком з випробуванням, якщо протягом 3 (трьох) років іспитового строку він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України на ОСОБА_7 покладені такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 процесуальні витрати на залучення експертів з проведення криміналістичних експертиз в сумі 14586 (чотирнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) грн. 78 коп., на користь держави.

Також оскаржуваним вироком вирішено питання про долю речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскаржуваним вироком встановлено, що 29.11.2021 р., водій ОСОБА_7 , точного часу не встановлено, приступив до керування власним автомобілем «ВАЗ- 2104» р/н НОМЕР_1 , що мав технічну невідповідність ходової частини вимогам Правил дорожнього руху, у вигляді: встановлення на задню вісь транспортного засобу шин із залишковою висотою малюнку протектору менше ніж 1,6 мм для легкових автомобілів, що утворилась задовго до події ДТП, об`єктивно проявлялась водієві візуальним оглядом та повинна була бути усунута перед виїздом, оскільки забороняла експлуатацію транспортного засобу в такому стані, чим грубо порушив вимоги пунктів 2.3 «а», п. 31.1, п.31.4. п.31.4.5 «а» Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 р.

У подальшому, в цей же день, близько 13:25 год., водій ОСОБА_7 , здійснював рух в умовах дощу, по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю автомобільної дороги міжнародного значення М-14 «Одеса-МелітопольНовоазовськ», де організований двосторонній рух і проїзна частина має по дві попутні смуги руху в протилежних напрямках, що позначенні дорожньою розміткою 1.1 (вузька суцільна лінія, яка поділяє транспортні потоки протилежних напрямків, на які в`їзд заборонено) і 1.5 ( позначає межі смуг руху за наявності двох і більше смуг, призначених для руху в одному напрямку), а зустрічні половини проїзної частини відокремлені одна від одної газоном, у першій смузі свого напрямку руху, прямолінійно, з боку міста Одеса у напрямку села Іванове Одеського району Одеської області, зі швидкістю близько 80-90 км.год.

Ігноруючи вимоги до безпеки пасажирів, в салоні цього автомобіля на місці переднього пасажира, водій ОСОБА_7 перевозив ОСОБА_9 , а на місці заднього правого пасажира ОСОБА_10 , не пристебнутих пасами безпеки, чим порушив п. 2.3 «в» Правил.

Проїжджаючи на 27 км.+ 650 м. цієї автодороги на території Красносільської територіальної громади Одеського району Одеської області, рухаючись по спуску, ОСОБА_7 завчасно побачив, що попереду, на його смузі руху асфальтоване покриття вкрите значним шаром води, що стікає з розділювального газону, проте в порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 б), 12.1 ПДД, отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, яка потребувала від нього особливої уваги та своєчасного вжиття відповідних заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не урахував мокрого стану дорожнього покриття та стану зношених шин встановлених на ведучій вісі власного автомобіля, не вибрав безпечної швидкості руху, чим позбавив себе можливості своєчасно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.

Своїми діями, пов`язаними з порушенням ПДД, водій ОСОБА_7 свідомо створив небезпеку як для себе, так для життя і здоров`я пасажирів автомобіля, інших учасників дорожнього руху, чим проявив злочинну самовпевненість, тобто передбачив можливість настання суспільно небезпечних наслідків, але легковажно розраховував на їх відвернення.

Відмовившись від штатного гальмування, як найбільш ефективного засобу уникнення аварійної ситуації, водій ОСОБА_7 вирішив перестроїтись у ліву попутну смугу руху, де води на дорожньому покритті, на його думку, було менше, проте, в момент перестроювання, при відсутності будь яких перешкод технічного або іншого характеру, на мокрому дорожньому покритті не впорався з керуванням і допустив занос задньої частини, керованого ним автомобіля, проти годинникової стрілки, що призвело до втрати його курсової стійкості і некерованого виїзду за межі проїзної частини на розділювальний газон та зустрічну половину проїзної частини, де і відбулось зіткнення на зустрічних курсах з автомобілем «Toyota Camry» н/з НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_11 , який рухався у напрямку міста Одеси.

Під час зіткнення транспортних засобів пасажир ОСОБА_9 вилетів з салону автомобіля через отвір, пошкодивши переднє вітрове скло, а пасажирка ОСОБА_10 через праві двері.

В результаті ДТП ОСОБА_9 заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що перебувають у прямому причинному зв`язку з його смертю на місці пригоди, а саме:

- закрита черепно-лицева травма: крововиливи під м?яку мозкову оболонку (на всьому протязі головного мозку), багатоосколковий перелом кісток обличчя (вилично-назо-верхньощелепного комплексу) з крововиливами у підлягаючі придаткові пазухи, забійна рана в тім?яно-потиличній ділянці справа, численні садна обличчя;

- закрита травма тулуба (грудей і живота): повний поперечний перелом тіла грудини у 2-му міжребер?ї, переломи правих (4-5-го по умовним середньоключичній та 1,9-го - по лопатковій лініям тіла) та лівих ребер (5-8-го по умовним середньоключичній, 1-го - по навколохребцевій, 2-8-го - по лопатковій лініям тіла) з забоями легенів та крововиливами у праву (540 мл рідкої крові та 100 г згортків її) та ліву (430 мл рідкої крові та 70 г згортків її) плевральні порожнини; розрив селезінки з крововиливом у черевну порожнину (1020 мл рідкої крові та 120 г згортків її);

- травма вільних частин верхніх та правої нижньої кінцівок: садно правого зап?ястка, садно на тильній поверхні лівої кисті, забійно-скальпована 10 рана на передній ділянці правого коліна;

- ознаки загального струсу тіла: крововиливи в пухку клітковину вздовж передньої поверхні шийного і грудного відділів хребта, у коренях обох легенів, зв?язковому і підвішуючому апаратах печінки і селезінки.

Безпосередньою причиною смерті з`явився шок.

Пасажиру ОСОБА_10 спричинені тілесні ушкодження, а саме: закрита черепно-мозкова травма вигляді струсу головного мозку, уламковий перелом задньо-латеральної стінки лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, рвано-забійна рана лобної ділянки справа, рвана рана правої вушної раковини, забито-рвана рана м?яких тканин нижньої повіки від внутрішнього до зовнішнього кута правого ока, гематоми повік, контузії правого очного яблука; травма кінцівок у вигляді закритого травматичного вивиху лівого передпліччя, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, закритих переломів відростків правої плечової кістки, голівки променевої кістки правого передпліччя, гемартроз правого ліктьового суглобу, забій та гематома м?яких тканин правої верхньої кінцівки, які спричинили тривалий розлад здоров?я строком понад 21 день і, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Пасажиру автомобіля «Toyota Camry» н/з НОМЕР_2 , ОСОБА_12 , спричинені тілесні ушкодження, а саме: закритий скалковий перелом обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням уламків з підвивихом стопи назовні, внутрішньо-суглобовий перелом медіальної (внутрішньої) щиколотки правої гомілки, які спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 2.3. «а, «б», «в», 12.1.; 31.1.; 31.4.; 31.4.5. «а» «Правил дорожнього руху» України водій ОСОБА_7 гарантовано мав технічну можливість уникнути ДТП і саме його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди та спричиненням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_9 та спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілим ОСОБА_12 і ОСОБА_10 .

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.2 ст.286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

На вказаний вирок суду першої інстанції прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив вирок стосовно ОСОБА_7 , якого визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 3 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Під час апеляційного провадження розглянути та задовольнити клопотання прокурора, яке міститься в апеляційній скарзі, призначивши повторну комісійну судово-медичну експертизу, виконання якої доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».

З метою забезпечення дієвості кримінального провадження, запобігання ризикам переховування від відбування покарання, обрати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В іншій частині вирок просив залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Прокурор звертає увагу на те, що раніше призначена судом першої інстанції експертиза виконана без відповідних розрахунків та має суб`єктивний аналіз, за таких обставин прокурором було заявлено клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, виконання якої він просив доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, не задовольнив його, а обмежився лише допитом в судовому засіданні, доповідача при проведенні експертизи - лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_13 який, під час проведення експертизи був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, природно підтвердив виконаний ним висновок.

Відмову в задоволенні клопотання прокурора про призначення експертизи, суд пояснив відсутністю нових належних і допустимих доказів, переконливих аргументів неправильності, недостовірності, сумнівності та неповноти висновку експертизи, хоча, а ні в оскарженому висновку, а ні під час допиту експерта не встановлено реального кількісного показника алкоголю в крові обвинуваченого, під час його освідування після вчинення ним кримінального правопорушення.

Тобто, при ухваленні оскарженого вироку суд першої інстанції обґрунтував невинуватість обвинуваченого, виходячи з показів самого обвинуваченого та оскарженого висновку, в якому містилися лише припущення, та безпідставно визнав докази сторони обвинувачення хибними, а обвинувачення про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння - не доведеним, та безпідставно відхилив результат токсикологічного дослідження № 1652 від 03.12.2021 року та прийняв висновок експертизи від 27.11.2023 року, не надавши стороні обвинувачення провести відповідну експертизу та отримати висновок, який буде або покладено в основу обвинувачення, або належним чином спростує об`єм пред`явленого обвинувачення.

Так, при призначенні основного покарання ОСОБА_7 зі звільненням від його відбування з випробуванням, судом першої інстанції не враховано особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, а також його наслідки.

У цьому випадку необхідно врахувати те, що ОСОБА_7 , керуючи джерелом підвищеної небезпеки, порушив одночасно декілька пунктів правил дорожнього руху, а саме те, що останній допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у несправному стані, ігноруючи вимоги до безпеки пасажирів, в салоні цього автомобіля, зі швидкістю, яка не давала змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, допустив виїзд за межі проїзної частини на розділювальний газон та зустрічну половину проїзної частини, де і відбулось зіткнення на зустрічних курсах з двома автомобілями, що призвело до настання смерті на місці пригоди одного потерпілого та спричинення середньої тяжкості тілесних ушкоджень ще двом потерпілим, тобто до настання тяжких наслідків.

Крім того, судом не надано жодної оцінки тим фактам, що внаслідок безвідповідальних дій обвинуваченого, загинула людина, життя якої, є найбільшою соціальною цінністю, згідно з приписами ст. 3 Конституції України.

Так, ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції належним чином не оцінив і не врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме те, що керуючи технічно несправним транспортним засобом засуджений порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого та спричинило двом потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження і таке кримінальне правопорушення відповідно до положень ст. 12 КК України є тяжким. При цьому хоча по відношенню до наслідків вина засудженого є необережною, проте об`єктом посягання являється життя і здоров`я іншої людини та наслідком вчинення якого є смерть потерпілого.

На думку прокурора вказане свідчить про те, що призначене покарання із застосуванням ст. 75 КК України є м`яким і не буде сприяти виправленню засудженого.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Потерпілі в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про місце та час судового розгляду повідомлені належним чином, однак їх неявка не перешкоджає подальшому розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_7 , та його захисник ОСОБА_8 просили апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок суду без змін.

Від захисника ОСОБА_8 надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, у якій визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Як убачається з матеріалів справи, вказаних вимог закону при розгляді кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 дотримано в повному обсязі.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого зроблено з додержанням ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 цього Кодексу.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, вказуючи на те, що при ухваленні оскарженого вироку суд першої інстанції обґрунтував невинуватість обвинуваченого, виходячи з показів самого обвинуваченого та оскарженого висновку, в якому містилися лише припущення, та безпідставно визнав докази сторони обвинувачення хибними, а обвинувачення про вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння - не доведеним, та безпідставно відхилив результат токсикологічного дослідження № 1652 від 03.12.2021 року та прийняв висновок експертизи від 27.11.2023 року, не надавши стороні обвинувачення провести відповідну експертизу та отримати висновок, який буде або покладено в основу обвинувачення, або належним чином спростує об`єм пред`явленого обвинувачення.

Такі доводи апеляційної скарги колегія суддів визнає хибними, з огляду на наступне.

Допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_14 пояснив, що потерпіла ОСОБА_10 була його рідною сестрою. Так, 29.11.2021р. сестра зателефонувала йому та повідомила, що їде в лікарню м.Одеси, щоб забрати чоловіка після операції. З ким вона їхала, не сказала. Приблизно через 4 години йому подзвонили та повідомили, що сестра та її чоловік потрапили у ДТП. Про обставини ДТП йому невідомо нічого, вже дізнався про події в ході розслідування. Від отриманих внаслідок ДТП травм чоловік сестри ОСОБА_9 помер, сестра ж потрапила у лікарню, їй робили операцію на нозі. Потім ОСОБА_10 також померла з діагнозом «коронавірус». Оскільки у подружжя дітей не було, їх похованням займався він. За життя сестра казала, що немає жодних претензій до обвинуваченого ОСОБА_7 , це була її остання воля, відтак він також немає претензій матеріального та морального характеру до нього.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_15 пояснила, що 29.11.2021р. вона в якості пасажира їхала в автомобілі «Toyota Camry» н/з НОМЕР_2 під керуванням її племінника ОСОБА_16 з смт.Доброслав в напрямку до м.Одеси. Йшов дощ, дорожнє покриття було мокрим. Їх автомобіль рухався зі швидкістю приблизно 80 км/год. В районі с.Іванове Одеського району Одеської області вони побачили автомобіль, який їхав по газону, вони почали кричати, однак через декілька секунд відчули удар, цей автомобіль зіткнувся з їх автомобілем, а його відкинуло на відбійник. На короткий проміжок часу вона втратила свідомість, внаслідок ДТП отримала травми ніг та незначні подряпини на обличчі. Усі обставини ДТП в обвинувальному акті вказані вірно. На місце прибули декілька карет швидкої допомоги. На дорозі лежала людина, вона чула, що потрібно перевернути автомобіль, щоб витягнути людину. Вона проходила лікування в лікарні. Через місяць їй зателефонував обвинувачений ОСОБА_7 , попросив вибачення, запитав які витрати вона понесла, після чого відшкодував їй завдану шкоду в повному обсязі. Ніяких претензій до нього вона немає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснив, що 29.11.2021р. приблизно о 13-14 год., він перебував на зупинці в АДРЕСА_2 , де очікував маршрутку, в цей час повз проїжджав син його знайомого ОСОБА_18 на автомобілі іноземного виробництва, та запропонував його підвезти, на що він погодився. Він присів на заднє сидіння, а на передньому пасажирському сидінні перебувала тітка ОСОБА_19 цей час їм назустріч «вилетів» автомобіль червоного кольору, який переїхав газон (газон був мокрий, бо напередодні йшов дощ), він не бачив, щоб цей автомобіль гальмував. Він крикнув: «Вправо», однак уникнути зіткнення не вдалося, їх автомобіль відкинуло на відбійник він вдарився головою. Він самостійно вийшов з автомобілю через задні двері і побачив, ще один - інший автомобіль, який стояв на боку та під яким лежав чоловік. Де знаходився автомобіль, який їм виїхав назустріч вже точно не пам`ятає. Після ДТП обвинуваченого не бачив, знає, що він сильно постраждав, претензій до нього немає.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 повідомила, що 29.11.2021р. близько 13 год. вона разом зі своїм чоловіком їхали на автомобілі «ВАЗ 2106» н/з НОМЕР_3 до м.Одеса, вона перебувала на передньому пасажирському сидінні, а чоловік за кермом. Дорожнє покриття було мокрим після дощу. Коли вони проїхали АЗС біля с.Іванове Одеського району Одеської області та рухалися у правій смузі, зліва їх став обганяти автомобіль «Тойота», який був трохи попереду. В цей час їм назустріч через газон раптово виїхав автомобіль «ВАЗ 2104», який зіткнувся з автомобілем « ОСОБА_21 », в результаті чого « ОСОБА_21 » вдарила їх автомобіль та його розвернуло, їх автомобіль та автомобіль «Тойота» влетіли у відбійник. Від удару пасажир автомобіля «ВАЗ 2104» опинився під їхнім автомобілем, а травмованого водія автомобіля «ВАЗ 2104» потім витягнули з автомобіля. Карета швидкої допомоги приїхала за 15-20 хв. Надалі їх автомобіль підіймали домкратом, щоб витягнути з-під нього чоловіка.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_22 , надав показання, які є аналогічними тим, що надала свідок ОСОБА_20 .

Крім показань обвинуваченого, потерпілих та свідків, висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого, суд обґрунтував:

- протоколом огляду місця події від 29.11.2021р., із схемою та фототаблицею до нього, яким зафіксовані усі фактичні дані, виявлені на місті ДТП (т.3 а.с.4-15);

- висновком судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 №5175 від 28.01.2022р. та висновком судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_9 №1124-5175/21 від 02.02.2022р., згідно яких при судово-медичній експертизи трупа ОСОБА_9 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-лицева травма: крововиливи під м?яку мозкову оболонку (на всьому протязі головного мозку), багатоосколковий перелом кісток обличчя (вилично-назо-верхньощелепного комплексу) з крововиливами у підлягаючі придаткові пазухи, забійна рана в тім?яно-потиличній ділянці справа, численні садна обличчя;

- закрита травма тулуба (грудей і живота): повний поперечний перелом тіла грудини у 2-му міжребер?ї, переломи правих (4-5-го по умовним середньоключичній та 1,9-го - по лопатковій лініям тіла) та лівих ребер (5-8-го по умовним середньоключичній, 1-го - по навколохребцевій, 2-8-го - по лопатковій лініям тіла) з забоями легенів та крововиливами у праву (540 мл рідкої крові та 100 г згортків її) та ліву (430 мл рідкої крові та 70 г згортків її) плевральні порожнини; розрив селезінки з крововиливом у черевну порожнину (1020 мл рідкої крові та 120 г згортків її);

- травма вільних частин верхніх та правої нижньої кінцівок: садно правого зап?ястка, садно на тильній поверхні лівої кисті, забійно-скальпована 10 рана на передній ділянці правого коліна;

- ознаки загального струсу тіла: крововиливи в пухку клітковину вздовж передньої поверхні шийного і грудного відділів хребта, у коренях обох легенів, зв?язковому і підвішуючому апаратах печінки і селезінки.

Дана поєднана травма голови, тулуба, вільних частин верхніх та правої нижньої кінцівок утворилася незадовго до смерті, в період часу, що обчислюється хвилинами, і таким чином була отримана 30.11.2021 р., що не суперечить часу, вказаному в обставинах справи постанови - «29»11.2021 приблизно о «14» год. «00» хв.». На це вказують результати розтину та судово-гістологічного дослідження - западаючий характер поверхні саден, відсутність ознак загоєння рани та переломів, темно-червоний колір крововиливів в ділянках ушкоджень, наявність переважно рідкої крові в порожнинах тіла, рідкий стан крові в серцево-судинній системі, а також, наступна ступінь вираженості реактивних змін м?яких тканин з ділянок ушкоджень -«без вираженої клітинної реакції».

Характер та морфологічні особливості вищеописаних ушкоджень вказують на те, що вони заподіяні діями тупих твердих предметів та утворилися в умовах автомобільної травми.

Всі ушкодження у гр. ОСОБА_9 утворилися по одному механізму, таким чином, складають єдиний нерозривний морфологічний комплекс поєднаної травми голови, тулуба, вільних частин верхніх та правої нижньої кінцівок, який був небезпечний для життя, в тому числі і в момент заподіяння. Виходячи з п. 4.8. та п. 4.9.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., дана поєднана травма з крововиливами під м`яку мозкову оболонку (на всьому протязі головного мозку), багатоосколковим переломом кісток обличчя, (вилично-назо-верхньощелепного комплексу) з крововиливами у підлягаючі придаткові пазухи, повним переломом тіла грудини у 2-му міжребер?ї, двобічними множинними переломами ребер з забоями легенів та крововиливами у плевральні порожнини, розривом селезінки з крововиливом у черевну порожнину, за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2., п. 2.1.3. «г», «л», «о» та п. 4.6. «Правил..», має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Смерть гр. ОСОБА_9 настала від отриманої при ДТП вищевказаної поєднаної травми голови і тулуба з крововиливами під м?яку мозкову оболонку (на всьому протязі головного мозку), багатоосколковим переломом кісток обличчя (вилично-назо-верхньощелепного комплексу) з крововиливами у підлягаючі придаткові пазухи, повним переломом тіла грудини у 2-му міжребер?ї, двобічними множинними переломами ребер забоями легенів та крововиливами у плевральні порожнини, розривом селезінки з крововиливом у черевну порожнину. Безпосередньою причиною смерті з`явився шок (на що вказує виявлене судово-гістологічним дослідженням порушення реологічних властивостей крові та розлади кровообігу). При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_9 етиловий спирт не виявлено. (т.3. а.с.27-33; т.3 а.с.82-86);

-висновком комісійної судової автотехнічної експертизи №21-6826 від 01.03.2022р., згідно якого на момент ДТП гальмова система, рульове керування та ходова частина автомобіля Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві контролювати напрямок руху автомобіля по наміченій траєкторії, знижувати швидкість руху з відомою водію ефективністю, аж до зупинки, й не мали несправностей, які б призвели до раптової для водія зміни напрямку руху (уводу) автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або до раптової втрати керованості цим автомобілем. Руйнування поворотного кулака переднього правого колеса, пошкодження диску та шини переднього лівого колеса, яке привело до розгерметизації переднього лівого колеса, а також зміщення наповнювального бачка головного гальмового циліндра є пошкодженнями аварійного характеру, які утворилося в процесі розглянутої події.(т.3 а.с. 42-46);

-висновком експерта №21-6827 судової автотехнічної експертизи №21-6827 від 26.01.2022р., згідно якого на момент експертного огляду й відповідно на момент ДТП рульове керування, гальмова система та ходова частина автомобіля «ВАЗ 2106» р/н НОМЕР_3 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві контролювати напрямок руху автомобіля по наміченій траєкторії, знижувати швидкість руху з відомою водію ефективністю, аж до зупинки, й не мали несправностей, які б призвели до раптової для водія зміни напрямку руху (уводу) автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або до раптової втрати керованості цим автомобілем. (т.3 а.с.51-54);

- висновком комісійної судової автотехнічної експертизи №21-6828 від 14.03.2022р., згідно якого на момент ДТП гальмова система, рульове керування, та ходова частина автомобіля ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебували в працездатному стані, дозволяли водієві контролювати напрямок руху автомобіля по наміченій траєкторії, знижувати швидкість руху з відомою водію ефективністю, аж до зупинки, й не мали несправностей, які б призвели до раптової для водія зміни напрямку руху (уводу) автомобіля убік від обраного водієм напряму руху, або до раптової втрати керованості цим автомобілем. Виявлені пошкодження у гальмовій системі, рульовому керуванні, та ходовій частині є пошкодженнями аварійного характеру, які були утворені в умовах розглянутої події. На автомобілі ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 виявлена невідповідність шин задніх коліс встановленим вимогам п.п. 31.4, 31.4.5 «а» Правил дорожнього руху України, що забороняють експлуатацію транспортного засобу згідно із законодавством за наявності залишкової висоти малюнку протектору менше ніж 1,6 мм. для легкових автомобілів. (т.3 а.с.59-64);

- висновком судової транспортно-трасологічної експертизи №21-68929 від 14.03.2022р., згідно якого в початковий період розвитку ситуації ДТП, автомобілі ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 рухалися у зустрічних, перехресних напрямках, автомобіль ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався позаду автомобіля Toyota Camry у попутному напрямку. Спочатку мала місце контактна взаємодія ударного характеру між рухомими у зустрічних, перехресних направках автомобілями ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 між передньою частиною кузова автомобіля ВАЗ 2104 та передньою лівою частиною автомобіля Toyota Camry, потім подальша контактна взаємодія ударного характеру між передньою частиною автомобіля ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 із задньою частиною автомобіля Toyota Camry. В початковий момент взаємного контактування автомобілі ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 розташовувались на проїжджій частині таким чином, що кут між поздовжніми осями становив близько 155+5° спереду назад і справа наліво, щодо автомобіля ВАЗ 2104 та спереду назад і зліва направо відносно автомобіля Toyota Camry проти хода годинникової стрілки. В початковий момент взаємного контактування автомобілі Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 розташовувались на проїжджій частині таким чином, що кут між поздовжніми осями становив близько 5° ззаду наперед і зліва направо, щодо автомобіля Toyota Camry та спереду назад відносно автомобіля ВАЗ 2106 проти хода годинникової стрілки. В початковий момент зіткнення мала місце контактна взаємодія ударного характеру між рухомими у зустрічних перехресних напрямках автомобілями ВАЗ 2104 державній реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 - між передньою частиною кузова автомобіля ВАЗ 2104 (передній бампер, підсилювач переднього бампера, капот двигуна, передні крила, передні двері, передні стійки, переднє праве колесо) і передньою лівою частиною автомобіля Toyota Camry (передній бампер, підсилювач переднього бампера, передня панель, передній реєстраційний номер, капот двигуна, передні крила, передні двері, переднє ліве колесо). В подальшому мала місце контактна взаємодія ударного характеру між рухомими у попутних напрямках автомобілями Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 - між задньою частиною кузова автомобіля Toyota Camry (задній бампер, кришка багажника, заднє ліве крило) і передньою частиною автомобіля ВАЗ 2106 (передній бампер, передня панель, передній реєстраційний номер, капот двигуна, дефлектор капота, передні праві фари, переднє праве та ліве крило). З урахуванням слідової інформації, яка розташована на смугах руху в напрямку м.Одеси проїзної частини автодороги М14 сполученням «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» в Одеському району Одеської області, первинного напрямку руху та кінцевого розташування транспортних засобів, слід прийти до висновку про те, що місце зіткнення автомобілів ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 розташовувалося на смугах руху в напрямку м.Одеси, перед початком осипу скла та розливу паливно-мастильної речовини, зафіксованих у протоколі огляду місця ДТП, та схеми до нього від 29.11.2021 року за ходом руху автомобіля Toyota Camry, що позначено на схемі позначкою 9. Місце зіткнення автомобілів Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , розташовувалось на смугах руху в напрямку м.Одеси, між початком осипу скла, розливу паливно-мастильної речовини, зафіксованих у протоколі огляду місця ДТП, та схеми до нього від 29.11.2021 року, що позначено на схемі позначкою 9, та кінцевим розташуванням даних транспортних засобів за ходом їх руху. Встановити місця зіткнення, як геометричні точки на проїзної частині не представляється можливим, в зв`язку з відсутністю слідової інформації, яка б вказувала на характер та траєкторію руху автомобілів ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 до моменту та в момент зіткнення. Автомобілі ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 в момент їх первинного контакту перебували у русі. Автомобілі Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 в момент їх первинного контакту перебували у pyci. На підставі проведених досліджень слід укласти висновок про те, що зафіксовані на кузові автомобіля ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 пошкодження капоту двигуна в лівої частині, переднього вітрового скла, лівого дзеркала заднього виду, орієнтовані у напрямку спереду назад, та характерні для утворення в результаті контактної взаємодії з об`єктом (об`єктами), який не має рівноміцних металу слідоутворюючих кромок, тобто з тілом через одяг (багаж) пішохода (пішоходів) (т.3 а.с.69-78);

- висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_20 №2304 від 28.12.2021р., згідно якого у ОСОБА_20 були виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (т.3. а.с.91-92);

- висновками судово-медичних експертиз ОСОБА_12 №2426 від 28.01.2022р. та №182 від 28.02.2022р., згідно якого у ОСОБА_12 виявлені наступні об`єктивно підтверджені тілесні ушкодження: закритий скалковий перелом обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням уламків з підвивихом стопи назовні, внутрішньо-суглобовий перелом медіальної (внутрішньої) щиколотки правої гомілки. Вказані ушкодження спричинені від дії травмуючої сили, прикладеної на відстані від місця переломів, та могли бути отримані в умовах ДТП (зіткнення автомобілів). Враховуючи дані медичної документації, слід вважати, що ушкодження виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 29.11.2021р. Закритий скалковий перелом обох щиколоток лівої гомілки зі зміщенням уламків з підвивихом стопи назовні, внутрішньо-суглобовий перелом медіальної (внутрішньої) щиколотки правої гомілки складають єдиний морфологічний комплекс тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за цим критерієм, згідно п.п.2.2.2. та 4.6 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р., відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості (т.3. а.с.98-99; т.3 а.с.123-125);

- висновком судової авто-технічної експертизи №22-524 від 16.03.2022р., згідно якого в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водію автомобіля ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху було необхідно ураховувати дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух свого автомобілю, безпечно керувати ним, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконуючи вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, мав технічну можливість запобігти настанню дорожньо-транспортній події. В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , з технічної точки зору, не мав технічної можливості запобігти зіткнення з зустрічним автомобілем ВАЗ 2104 своєчасним гальмуванням аж до зупинки транспортного засобу, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору, не мав технічної можливості запобігти зіткнення з попутним автомобілем Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 своєчасним гальмуванням аж до зупинки транспортного засобу, тобто шляхом виконання вимог п.12.3 Правил дорожнього руху України. Оскільки, водій автомобіля ВАЗ 2104 державний реєстраційний номер НОМЕР_5 мав технічну можливість запобігти зіткненню з автомобілем Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , шляхом виконання вимог п.12.1 Правил дорожнього рух України, то його дії, з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Дії водія автомобіля Toyota Camry державний реєстраційний номер НОМЕР_2 з технічної точки зору, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. Дії водія автомобіля ВАЗ 2106 державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічної точки зору, не знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної події. (т.3 а.с.116-119);

- висновком судово-медичної експертизи за фактом смерті ОСОБА_10 №25 від 18.04.2022р., згідно якого за даними медичної карти стаціонарного хворого у ОСОБА_10 , виявлені наступні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма вигляді струсу головного мозку, уламковий перелом задньо-латеральної стінки лівої гайморової пазухи зі зміщенням уламків, рвано-забійна рана лобної ділянки справа, рвана рана правої вушної раковини, забито-рвана рана м?яких тканин нижньої повіки від внутрішнього до зовнішнього кута правого ока, гематоми повік, контузії правого очного яблука; травма кінцівок у вигляді закритого травматичного вивиху лівого передпліччя, множинних саден верхніх та нижніх кінцівок, закритих переломів відростків правої плечової кістки, голівки променевої кістки правого передпліччя, гемартроз правого ліктьового суглобу, забій та гематома м?яких тканин правої верхньої кінцівки. Вище вказані ушкодження могли бути утворені незадовго до надходження до стаціонару, тобто 29.11.2021р. в результаті ДТП (травми у салоні автомобіля при його зіткненні з іншим транспортним засобом). Дані ушкодження (травма голови та кінцівок, окрім саден), як окремо, так у сукупності, викликають тривалий розлад здоров`я більш ніж 3 тижня (більше 21 доби), та, по відношенню до живих осіб, мають ознаки ушкоджень середньої тяжкості, згідно п.2.2.1 «а,б,в» та п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень». Садна самі по собі мають незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше ніж 6 діб, та, відповідно до п. 2.3.5. та 4.6. «Правил.», мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Згідно даним медичної документації, комісія експертів може дійти до наступного, а саме, що смерть ОСОБА_10 знаходиться у прямому причинному зв`язку з інфекційним захворюванням на Covid19 з подальшим розвитком двобічної пневмонії, з наявністю геморагічного компоненту, що вказує на вірусне походження даного захворювання. Дана патологія привела до розвитку дистресс-синдрому, який став безпосередньою причиною смерті. Ушкодження, отримані в результаті ДТП, у прямому причинному зв`язку зі смертю постраждалої не перебувають (т.3 а.с.131-152);

- постановою про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 29.11.2021р., згідно якої визнано та приєднано до кримінального провадження в якості речових доказів: автомобіль «ВАЗ 2104», н/з НОМЕР_1 , 2007 року випуску, зеленого кольору, номер кузова: НОМЕР_6 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 від 16.06.2007 на ОСОБА_7 , АДРЕСА_1 ; автомобіль «Toyota Camry», н/з НОМЕР_2 , 1998 року випуску, сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_8 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_9 від 16.06.2007 на ОСОБА_11 , АДРЕСА_3 ; автомобіль «ВАЗ 2106» н/з НОМЕР_3 , 2001 року випуску, синього кольору, номер кузова: НОМЕР_10 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_11 від 07.04.2001 на ОСОБА_23 , АДРЕСА_4 (т.3. а.с.153);

Дослідивши докази у кримінальному провадженні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, наведених у вироку та правильно кваліфікував його дії як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та спричинили смерть потерпілого.

Вказуючи на неправильне встановлення судом фактичних обставин провадження прокурор не зазначає, які самі обставини встановлені з порушеннями та які докази є неналежними чи недопустимими.

Так, всі доводи прокурора зводяться до того, що суд безпідставно не прийняв до уваги висновок токсикологічного дослідження № 1652 від 03.12.2021 року та прийняв висновок експертизи від 27.11.2023 року, проте не просив їх повторно дослідити.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про те, що висновки суду щодо перекваліфікації дій обвинуваченого не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд встановив наступне.

Так, за результатом токсикологічного дослідження № 1652 від 03.12.2021 року в крові обвинуваченого ОСОБА_7 виявлено 0,25 %о етанолу (т.3. а.с.44).

Згідно даних медичного центру «Медикап» INTOSANA, а саме: карти виїзду медичної допомоги (форма №110/о) № 32003 від 29.11.2021 року (т.1. а.с.155-158), бригадою ШМД, яка прибула на місце ДТП о 14:07 год, ОСОБА_7 була надана медична допомога із застосуванням лікарських засобів, зокрема, таких як: «Дексаром» (4,0 мл). Згідно з інструкцією для медичного застосування лікарського засобу, реєстраційне посвідчення № НОМЕР_12 /01/01 (т.1 а.с.163-167), кожна ампула (2 мл) препарату «Дексаром» містить 200 мг етанолу. Даний препарат при наданні медичної допомоги був введений ОСОБА_7 внутрішньовенно об`ємом 4,0 мл., що також підтверджено показаннями допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_24 - лікаря медицини невідкладних станів, яка 29.11.2021р. виїжджала на виклик до ОСОБА_7 (т.1 а.с.169). Зокрема, свідок ОСОБА_24 пояснила, що ОСОБА_7 застрахований в «Інтосані», тому, отримавши виклик, карета швидкої допомоги виїхала на місце ДТП. По прибуттю на місце події, ОСОБА_7 лежав на газоні, був дезорієнтований, проте в свідомості. Вона на місці прийняла рішення, щоб ввести йому препарат «Дексаром», після того як встановила, що ОСОБА_7 не має алергії на ліки. Оскільки ОСОБА_7 за міжнародною шкалою мав 9 балів за інтенсивністю болю, важкий стан, вона вирішила ввести йому другу дозу препарату. Після чого ОСОБА_7 було доставлено до лікарні.

За клопотанням сторони захисту, під час судового розгляду ухвалою від 30.10.2023р. було призначено судово-медичну експертизу. З висновку експертів Миколаївського обласного бюро СМЕ №59-к від 27.11.2023р.(т.1. а.с.223-233) вбачається, що під час надання медичної допомоги ОСОБА_7 , бригадою ШМД був введений внутрішньовенно 4,0 мл лікарського препарату «Дексаром» (діюча речовина: декскетопрофен), який у своєму складі містить 400 мг. Етанолу. Внутрішньовенна катетеризація безперечно вплинула на результат токсикологічного дослідження на етанол, завдяки чому результат складав 0,25 %о. Якби мало місце вживання спиртовмісного напою, тоді токсикологічна динаміка етанолу була би розтягнута у часі. У даному випадку кількість введеного етанолу одразу потрапила в системний кровообіг. Етанол під час внутрішньовенної ін`єкції відразу потрапляє в кров, не затримуючись в тканинах організму і розподіл етанолу відбувається рівномірно по всьому організму. Після надання невідкладної медичної допомоги (14.07 год.) ОСОБА_7 , одразу доставили до лікарні, де у нього була відібрана кров (14:30 год.) для проведення токсикологічного дослідження на алкоголь. Таким чином, наявність етанолу в крові ОСОБА_7 у кількості 0,25 %о могла бути наслідком введення 4,0 мл. лікарського препарату «Дексаром» під час надання йому першої медичної допомоги на місці події.

Допитаний в судовому засіданні, доповідач при проведенні експертизи-лікар судово-медичний експерт ОСОБА_13 підтвердив висновок №59-к від 27.11.2023р.

Прокурор в апеляційній скарзі звертає увагу на те, що раніше призначена судом першої інстанції експертиза виконана без відповідних розрахунків та має суб`єктивний аналіз, за таких обставин прокурором було заявлено клопотання про призначення повторної комісійної судово-медичної експертизи, виконання якої він просив доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України».

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, не задовольнив його, а обмежився лише допитом в судовому засіданні, доповідача при проведенні експертизи - лікаря судово-медичного експерта ОСОБА_13 який, під час проведення експертизи був попереджений про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експерта, природно підтвердив виконаний ним висновок.

Відмову в задоволенні клопотання прокурора про призначення експертизи, суд пояснив відсутністю нових належних і допустимих доказів, переконливих аргументів неправильності, недостовірності, сумнівності та неповноти висновку експертизи, хоча, а ні в оскарженому висновку, а ні під час допиту експерта не встановлено реального кількісного показника алкоголю в крові обвинуваченого, під час його освідування після вчинення ним кримінального правопорушення.

На підставі зазначених доводів, прокурор в межах апеляційної скарги заявив клопотання призначивши повторну комісійну судово-медичну експертизу, виконання якої просив доручити Державній спеціалізованій установі «Головне бюро судово-медичної експертизи Міністерства охорони здоров`я України», при цьому не зазначаючи в змісті апеляційної скарги жодних питань, які повинні бути поставлені експертам.

Вказане клопотання прокурора було розглянуто апеляційним судом та відмолено в його задоволенні ухвалою суду від 21.11.2024 року.

Щодо доводів прокурора про безпідставне врахування судом висновку експертів Миколаївського обласного бюро СМЕ №59-к від 27.11.2023 р., апеляційним судом встановлено наступне.

Згідно матеріалів судової справи, на виконання вимог ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.10.2023 року було проведено комісійну судово-медичну експертизу та за її результатами складено висновок експерта № 59-К від 27.11.2023 року.

В судовому засіданні, на якому розглядалось клопотання сторони захисту про призначення експертизи, були присутні всі учасники провадження, в тому числі і прокурор, який мав право ставити питання для проведення експертизи.

На вирішення комісійної судово-медичної експертизи поставлено питання: «Чи відповідає виявлений вміст етанолу 0,25 %о в крові обвинуваченого ОСОБА_7 кількості вжитого у день скоєння ДТП лікарського препарату «Гастритол», що містить 40% етанолу, де 1 крапля препарату містить 0,016 г. етанолу, який обвинувачений 29.11.2021 року вжив двічі по 20 крапель ( о 07.00 год. та о 12.00 год.) та введеного обвинуваченому ОСОБА_7 (між 14.07 год. та 15.10 год.) внутрішньовенно лікарського засобу «Дексаром» об`ємом 4,0 мл, що містить 400 мг етанолу?».

Із підсумкової частини висновку експерта № 59-К від 27.11.2023 року вбачається, що:

1. Після вживання ОСОБА_7 у день скоєння ДТП лікарського препарату «Гастритол», що містить 40% розчину етанолу, де 1 крапля препарату містить 0,016г. етанолу, який обвинувачений 29.11.2021 року вжив двічі по 20 крапель (о 7.00 та о 12.00 год.) не міг вплинути на результат токсикологічного дослідження на алкоголь за №1652 ООСМЦПЗ, тому що останній прийом препарату «Гастритол» мав місце о 12.00 годині дня, це було майже за 2 години до ДТП. За цей час така мала концентрація вже була виведена з організму, так як концентрація алкоголю в крові надає у середньому на 0,1-0,1 6% за годину.

2. Під час надання медичної допомоги постраждалому ОСОБА_7 бригадою ШМД був введений внутрішньовенно 4,0 мл лікарського препарату «Дексаром» (діюча речовина: декскетопрофен), який у своєму складі містить 400 мг етанолу. Внутрішньовенна катетеризація безперечно вплинула на результат токсикологічного дослідження на етанол, завдяки чому результат складав 0,25 %.

Якби мало місце вживання спиртовмісного напою, тоді токсикологічна динаміка етанолу була би розтягнута у часі. У даному випадку кількість введеного етанолу одразу потрапила у системний кровообіг. Етанол під час внутрішньовенної ін`єкції відразу потрапляє в кров, не затримуючись в тканинах організму і розподіл етанолу відбувається рівномірно по всьому організму. Після надання невідкладної медичної допомоги (14:07 год.) постраждалого відразу доставили до лікарні, де у постраждалого була відібрана кров (14:30 год.) для проведення токсикологічного дослідження на алкоголь. Таким чином, наявність етанолу в крові ОСОБА_7 у кількості 0,25% могла бути наслідком введення 4,0 мл лікарського препарату «Дексаром» під час надання йому першої медичної допомоги на місці події.».

Щодо доводів прокурора про неможливість обґрунтування вироку даним висновком експертизи, апеляційний суд визнає їх безпідставними, оскільки комісійна судово-медична експертиза проводилася фахівцями в галузі судово-медичної експертизи, зокрема, у галузі токсикології, на підставі наданих оригіналів медичних документів, та відповідно до цього, експертами у повній мірі було досліджено вміст та концентрацію алкоголю в крові обвинуваченого ОСОБА_7 .

Крім того, судом 1-ої інстанції під час судового розгляду, був допитаний експерт ОСОБА_13 , який підтримав наданий висновок, який детально надав відповіді щодо питань, які, у тому числі, у своїй апеляційній скарзі ставить прокурор.

Твердження прокурора про те, що експерт не міг заперечити наданий ним висновок, не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки окрім доповідача - заступника начальника Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, лікаря вищої кваліфікаційної категорії (свідоцтво N?129 від 25.04.2018р.), судового експерта вищого класу (свідоцтво N?2 від 23.01.2019р.) ОСОБА_13 , у проведенні експертизи приймали участь в.о. начальника Миколаївського обласного бюро судово-медичної експертизи, судовий експерт вищого класу (свідоцтво N?9 від 25.01.2019 р.), лікар судово-медичний експерт кваліфікаційної категорії (свідоцтво N?130 від 25.04.2018, - ОСОБА_25 , та завідувач відділенням судово-медичної токсикології, судовий експерт токсикології другого кваліфікаційного класу, стаж роботи за фахом 12 років, сертифікат спеціаліста N? 58 від 10.02.2021 р. - ОСОБА_26 , які з правами та обов?язками експерта, передбаченими ст.69, 70 КПК України ознайомлені та попереджені про відповідальність за відмову або ухилення від надання висновку або з надання завідомо неправдивого висновку за ст. ст. 384, 385 КК України (Т. 1 а.п. 223).

Натомість, під час судового розгляду, сторона обвинувачення мала можливість задати експерту питання з приводу наданого висновку, чим і скористалась. Підстав для визнання вказаного висновку недопустимим доказом, під час судового розгляду не встановлено.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілих, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти Російської Федерації» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно не прийняв у якості доказу висновок токсикологічного дослідження № 1652 від 03.12.2021 року та обґрунтував вирок висновком експерта № 59-К від 27.11.2023 року без призначення повторної експертизи, апеляційний суд визнає їх безпідставними з огляду на викладене вище, а також враховує, що Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.1 та ч.2 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 10.09.2020 у справі №555/2057/18, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його чиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що сукупність встановлених у ході судового провадження і зазначених судом 1-ої інстанції у вироку обставин вчиненого діяння, дає підстави зробити висновок про правильність встановлення судом фактичних обставин провадження та кваліфікації дій обвинуваченого саме за ч.2 ст. 286 КК України, та всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

Апеляційний суд вважає формальними доводи прокурора про те, що вирок підлягає скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст. 409 КПК України через незазначення судом у вступній частині номера кримінального провадження та у резолютивній частині строку і порядку набрання вироком законної сили.

Колегія суддів звертає увагу на те, що незазначення номера кримінального провадження у вироку може бути визнано порушенням норм КПК України, якщо воно впливає на законність або обґрунтованість вироку. Згідно з ст. 374 КПК України, вирок має містити, серед іншого, відомості про: найменування суду, який ухвалив вирок; номер кримінального провадження;дату ухвалення вироку; анкетні дані обвинуваченого; формулювання обвинувачення, за яким суд ухвалив рішення.

Так, у вступній частині вироку містяться номер справи 504/950/22 та номер судового провадження 1-кп/504/352/24, та в реєстрі судових рішень при відкритті судових рішень по даному провадженні також зазначений номер кримінального провадження в ЄРДР: 0001391.

Таким чином, відсутність номера кримінального провадження у даній конкретній справі не є порушенням вимог до змісту вироку. Також, не кожне порушення формальних вимог автоматично призводить до визнання вироку незаконним. Важливо оцінити, чи призвело це до:

1. Порушення прав учасників провадження (наприклад, унеможливлення оскарження вироку чи ідентифікації справи);

2. Неможливості виконання вироку.

У резолютивній частині суд зазначив, що на вирок може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Згідно положень ст.. 532 КПК України, вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Оскільки у вироку зазначений порядок його оскарження, апеляційний суд вважає, що вказані прокурором формальні порушення вимог КПК України є такими, що не впливають на реалізацію прав сторін чи виконання вироку, тому це може бути визнано технічною помилкою, яку суд колегія суддів може залишити без наслідків.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Судом провадження розглянуто повно та дотримано змагальності його розгляду. Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо інших порушень кримінального процесуального закону, не є такими, що тягнуть скасування оскаржуваного судового рішення.

Аналізуючи доводи прокурора про те, що при призначенні основного покарання ОСОБА_7 зі звільненням від його відбування з випробуванням, судом першої інстанції не враховано особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення, а також його наслідки у виді смерті людини, апеляційним судом встановлено наступне.

Статтею 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав та свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до приписів ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд першої інстанції, зазначив, що враховує особу ОСОБА_7 , те, що він раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання та за місцем проходження служби, офіційно працевлаштований, є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Східному регіоні України, нагороджений заохочувальною відзнакою начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ, а також численними подяками, на обліку у лікарів: нарколога, психіатра не перебуває, скоїв необережне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких, відповідно до ст.12 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.66 КК України, являється щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до положень ст.67 КК України, судом не встановлено.

В судових дебатах прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_27 просила визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України та призначити покарання у виді 6 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 участі в судових дебатах не брали, однак надали письмові заяви, в яких вказали, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_7 не мають, просять обрати мінімальну міру покарання, не пов`язану з позбавленням волі.

Захисник-адвокат ОСОБА_8 просила суд перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч.2 ст.286 КК України та застосувати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 також просив перекваліфікувати його дії на ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання, не пов`язане з позбавленням волі, він щиро кається та виявляє жаль з приводу скоєного.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Натомість, апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_7 надто м`якого покарання, з огляду на те, що при призначенні покарання, суд 1-ої інстанції, врахувавши всі дані про особу обвинуваченого, думку потерпілих, мав всі підстави для призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України, не пов`язаного із позбавленням волі.

Так, згідно ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини) .

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р (II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022).

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є: повне визнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненому злочині, щире каяття, що виразилось у добровільному відшкодуванні завданої шкоди, відсутності матеріальних претензій від потерпілих. При цьому, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_7 є учасником бойових дій, безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в Східному регіоні України, нагороджений заохочувальною відзнакою начальника Генерального штабу - Головнокомандувача ЗСУ, з 2021 року обвинувачений не притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Відповідно до положень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», «…Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду».

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова ВС від 22 березня 2018 року в справі № 759/7784/15-к).

Згідно матеріалів провадження, обвинувачений на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працевлаштований, за місцем проживання характеризується позитивно, у зв`язку з чим просив суд призначити йому покарання не пов`язане з ізоляцією від суспільства, висловив осуд своєї поведінки та бажання довести своє виправлення.

Згідно з положеннями ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання, в тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про його звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Застосування при призначенні покарання положень ст. 75 КК України має місце у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Апеляційний суд враховує вважає, що зазначені вище дані про особу обвинуваченого висвітлюють спосіб життя ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення та свідчать, що ризики повторного вчинення злочину та небезпека для суспільства не є високими.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням. Обов`язок доведення того, що менш суворий вид покарання або порядок його відбування є недостатнім, покладається на сторону обвинувачення.

Таким чином, враховуючи особу ОСОБА_7 , який є учасником бойових дій, нагороджений відзнаками, має позитивні характеристики, характер та мотиви допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, його ставлення до цих порушень, обставини скоєного кримінального правопорушення, те, що потерпілі не наполягали на позбавленні волі обвинуваченого, апеляційний суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, тому вважає, що суд 1-ої інстанції призначив покарання, яке відповідає особі обвинуваченого та тяжкості скоєного злочину.

Апеляційний суд вважає, що призначення такого покарання обвинуваченому буде відповідати принципу необхідності і достатності для його виправлення, і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Відповідно до приписів п. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 373, 376, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Комінтернівського районного суду Одеської області від 30.07.2024 року відносно ОСОБА_7 , який визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4