Справа № 991/255/25
Провадження 1-кс/991/254/25
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_1 (далі - слідчий суддя чи суд),

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні посадовими особами Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

14.01.2025 до ВАКС надійшла скарга від 13.01.2025 ОСОБА_3 (далі- скаржник) на бездіяльність посадових осіб НАБУ стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, для розгляду якої відповідно до частини 3 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) та протоколу автоматичного визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ОСОБА_1 , яким здійснено судовий розгляд 15.01.2025.

2. Короткий виклад скарги та позицій учасників судового провадження.

2.1. В скарзі скаржник просив «1. Визнати незаконною бездіяльність посадових осіб Управління внутрішнього контролю Національного Антикорупційного Бюро України, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання моєї заяви про вчинення кримінального правопорушення; 2.Постановити ухвалу, якою зобов`язати посадових осіб Управління внутрішнього контролю Національного Антикорупційного Бюро України, внести відомості про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за моєю заявою від 07.01.2025 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.366, ч.2 ст.365 КК України.»,

зокрема стверджуючи таке: «Я, ОСОБА_3 звернувся до Управління внутрішнього контролю Національного Антикорупційного Бюро України з заявою про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.366, ч.2 ст.365 КК України.

Мною було викладині наступні обставини: звертаюсь до Вас з заявою про вчинення детективами Національного антикорупційного бюро України (НАБУ) низки кримінальних правопорушень, які, на мою думку, підпадають під кваліфікацію ст. 365 КК України (перевищення влади та службових повноважень) та ст. 366 КК України (службове підроблення).

Згідно з повідомленням про підозру, мені повідомлено про підозру у вчиненні чотирьох епізодів особливо тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ст. 15 ч. 5 ст. 191 КК України.

Мені інкримінується участь у проведенні тендерів, під час постачання TOB «XEТ3 «Енергоміра» лічильників та трансформаторів ТОВ «ЕК «Енерго-тайм» на адресу АТ «Харківобленерго» протягом періоду часу з січня 2021 по 2022 роки включно.

Згідно з наданою мені інформацією та матеріалами провадження, зазначені у скаргах посадові особи: детективи та процесуальний керівник вчинили порушення закону, а саме:

Фальсифікація доказів підозри:

Детектив та процесуальний керівник внесли недостовірні відомості до клопотання на обрання запобіжного заходу, а також клопотань на продовження строку розслідування та на надання дозволу на проведення спеціального досудового розслідування. Зокрема, у клопотаннях вони зазначили зміст переписки, що нібито підтверджує причетність підозрюваного ОСОБА_3 до вчинення злочинів, а також його обізнаність щодо завищення цін на товари. Однак, як показують самі матеріали справи, в зазначеній переписці таких відомостей не міститься.

Надання недостовірних відомостей до суду:

На основі викладених вище недостовірних відомостей детектив та прокурор отримали рішення суддів, що були введені в оману через подання до суду завідомо неправдивих відомостей. Це дозволило їм досягти ухвалення рішень про обрання запобіжного заходу, продовження строків досудового розслідування та дозволу на проведення спеціального досудового розслідування, що серйозно порушило права підозрюваного.

Посилання на фальшиві судові рішення як на джерела доказів:

Детектив та прокурор використовують ці неправомірно отримані рішення як «докази» у справі, що порушує принципи законності та об`єктивності при здійсненні кримінального провадження. Це не лише порушує права підозрюваного, а й підриває довіру до судової системи та правоохоронних органів.

Ці дії детектива та процесуального керівника є кримінальними правопорушеннями, зокрема, підробкою офіційних документів, перевищенням службових повноважень, а також порушенням прав людини, гарантованих Конституцією України, зокрема права на захист від неправомірних дій органів досудового розслідування та прокуратури.

Нижче викладені факти, які підтверджують вчинення детективом та процесуальним керівником вищевказаних порушень разом із доказами їх вчинення, які для зручності їх вивчення та сприйняття викладені у вигляді скрін-шотів…

На підставі викладеного в діях детективів НАБУ, які шляхом зловживаючи службовим становищем під приводом конфіденційного співробітництва, шляхом обману заволоділи телефоном ОСОБА_4 , сфальсифікували переписку, завідомо неправдиво повідомили ОСОБА_3 про підозру, внесли недостовірні відомості в клопотання слідчому судді та заступнику генерального прокурора, на підставі яких вводячи в оману вказаних осіб отримали закріплення недостовірних відомостей в ухвалах слідчого судді та постанові заступника генерального прокурора та в теперішній час посилаються на вказані ухвали слідчого судді як на єдині докази доведеності провини ОСОБА_3 у кримінальному провадженні вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.365 КК України - перевищення влади та службових повноважень та ст.366 КК України - службове підроблення, які відповідно до вимог ст.216 КПК України відносяться до підслідності підрозділу внутрішнього контролю Національного антикорупційного бюро України.

Станом на 13.01.2025 р. відомості про кримінальне правопорушення, про яке я зазначав у моїй заяві, не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Таким чином, працівниками Управління внутрішнього контролю НАБУ було порушено порядок, який встановлений нормами Кримінального процесуального кодексу України.».

2.2. В судове засідання попри здійснений належним чином виклик скаржник не прибув, не надіславши з цього приводу будь-яких заяв. З метою дотримання розумних строків судового провадження, слідчий суддя визнав можливим здійснити судовий розгляд без участі скаржника. Відповідно до частини 4 статті 107 КПК фіксування судового розгляду скарги за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Представник НАБУ як органу досудового розслідування, гіпотетична бездіяльність якого оскаржувалось, попри належним чином повідомлення про судове засідання, в таке не прибув, що відповідно до частини 3 статті 306 КПК не перешкоджало судовому розгляду.

Разом з тим, 15.01.2025 до ВАКС надійшов лист детектива ОСОБА_5 , в якому він заперечував щодо задоволення скарги ОСОБА_3 , зазначивши таке: «08.01.2025 до Національного бюро надійшло вищезазначене звернення ОСОБА_3 , яке зареєстровано за вхідним номером М-183 від 08.01.2025. У своєму зверненні останній повідомляє про незгоду щодо повідомлення детективами Національного бюро йому про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191 та ст. 15, ч. 5 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України). На думку ОСОБА_3 вказане процесуальне рішення є незаконним та пов`язано із вчиненням детективами та процесуальним керівником кримінальних правопорушень, передбачених стст. 365, 366 КК України. Зокрема, стороною обвинувачення внесено недостовірні відомості до клопотань про обрання запобіжного заходу, клопотань про продовження строку досудового розслідування та про надання дозволу про проведення спеціального досудового розслідування. В якості доводів ОСОБА_3 зазначає, що вищезгадані процесуальні рішення сторони обвинувачення ґрунтуються на неіснуючій переписні між ним та посадовцем «Харківобленерго» ОСОБА_4 . На його думку, вказану переписку могли умисно створити детективи Національного ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для формування доказів причетності ОСОБА_3 до протиправної діяльності. Слід зауважити, що до Управління внутрішнього контролю неодноразово надходили аналогічні звернення ОСОБА_3 зокрема від 13.11.2024. 16.11.2024, 18.11.2024, 18.11.2024, 20.11.2024, від 21.11.2024, від 25.11.2024, 25.11.2024. від 26.11.2024. За розгляду. ОСОБА_3 поінформовано у передбачений законом спосіб. Щодо повідомлених ОСОБА_3 відомостей про вчинення, на його думку правопорушень детективами Національного бюро вважає за необхідне врахувати наступне. Відповідно до ч. 5 ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України слідчий (детектив), здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва здійснюється прокурором відповідно до ч. 2 ст. 36 КПК України. Згідно з п. 18 ч. 1 ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні належить до повноважень слідчого судді. Рішення, дії чи бездіяльність слідчого можуть бути оскаржені під час досудового розслідування до слідчого судді в порядку, передбаченому статтями 303-307 КПК України. Таким чином, сам факт незгоди із прийнятими процесуальними рішеннями слідчого не може свідчити про їх незаконність та кваліфікуватись як кримінальне правопорушення. Водночас такі рішення можуть бути оскаржені у встановленому законом порядку. Поруч із цим, вважаю за необхідне додати, що ч. 1 ст. 2 КК України передбачено, що підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину передбаченого КК України. Саме тому фактичні дані, що вказують на наявність ознак складу злочину, повинні бути критерієм внесення відомостей до ЄРДР. В результаті перевірки повідомленої ОСОБА_3 інформації встановлено, що вона не містять конкретних фактів, які би вказували на наявність ознак складу злочину, а ґрунтується на домислах та припущеннях. Виходячи з викладеного, підстави для внесення відомостей до ЄРДР відсутні».

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Частиною 1 статті 11 КК визначено, що кримінальним правопорушенням є передбачене цим кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення, а згідно з частиною 1 статті 2 КК, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних елементів, що дозволяють кваліфікувати суспільно небезпечне діяння як конкретне кримінальне правопорушення, а саме: 1) об`єкт; 2) об`єктивна сторона; 3) суб`єкт; 4) суб`єктивна сторона. Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу кримінального правопорушення, що виключає її кримінальну відповідальність.

Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг 5з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Пунктом 1 розділу 2 чинного Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора від 17.08.2023 №231 зі змінами, визначено, що до Реєстру вносяться відомості про: час та дату надходження заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення або виявлення з іншого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) потерпілого або заявника; інше джерело, з якого виявлені обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність тощо.

Згідно з пунктом 2 глави 3 розділу ІІ цього Положення відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до правового висновку, зробленого у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (ККС ВС) від 30.09.2021 в справі № 556/450/18, «підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких разом із прізвищем, ім`ям, по-батькові (найменуванням) потерпілого або заявника, серед іншого, вноситься до ЄРДР».

Тобто для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації такого діяння саме як кримінального правопорушення за певною статтею КК. Якщо ж зі змісту заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке зініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно частини 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчим суддею може бути бездіяльність уповноваженого органу досудового розслідування у формі невнесення відомостей до ЄРДР після отримання належно обґрунтованої заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення, що передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

3.3. Відповідно до частини 1 статті 304 КПК, скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною 1 статті 303 цього кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Наявними матеріалами справи підтверджується, що скаржник 07.01.2025 направив до НАБУ заяву про кримінальні правопорушення, яка отримана того ж дня, відтак скаржником не пропущено визначений статтею 304 КПК строк на подання скарги.

3.4. Норми, які відносять справи до предметної підсудності ВАКС, у тому числі за скаргами на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, визначаються статтею 33-1 КПК із урахуванням статті 216 КПК.

Згідно із статтею 33-1 КПК ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК, а саме: статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК. Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини 1 цієї статті.

Частиною 5 статті 216 КПК визначено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК, якщо наявна хоча б одна з таких умов:

1) кримінальне правопорушення вчинено: - Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України; - державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»; - депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад; - суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; - прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»; - особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище; - військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України; - керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;

2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);

3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 КК, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 КК або у пункті 1 цієї частини.

Кримінальний кодекс України в примітці до статті 45 визначив вичерпний перелік корупційних кримінальних правопорушень, який розширеному тлумаченню не підлягає. Так, примітка статті 45 КК визначає, що корупційними кримінальними правопорушеннями вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу.

Відтак слідчий суддя повинен з`ясувати чи відомості, викладені в скарзі, містять ознаки корупційних кримінальних правопорушень, які належать до підслідності НАБУ чи підсудності ВАКС.

3.5. Стаття 366 КК передбачає, що обов`язковою ознакою службового підроблення є його предмет -офіційні документи. Для того, щоб той чи інший акт був визнаний документом та мав статус офіційного, він повинен відповідати низці ознак: 1) документ повинен містити певну інформацію (відомості, дані тощо); 2) ця інформація повинна бути зафіксована у тій чи іншій формі і мати певні реквізити (бланк, печатку, штамп, голограму), які передбачені законом чи іншим нормативним актом; 3) інформація повинна бути зафіксована на відповідному матеріальному носії з метою її наступного зберігання, використання або розповсюдження; 4) документ повинен бути складений, засвідчений, виданий чи розповсюджений в інший спосіб службовою особою від імені державних органів, органів місцевого самоврядування, громадських організацій та об`єднань, а також підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності; 5) офіційним є лише такий документ, який засвідчує факти, що мають юридичне значення, тобто такі, які породжують, змінюють чи припиняють певні правовідносини. Об`єктивна сторона службового підроблення полягає у перекрученні істини в офіційному документі, вчиненому службовою особою з використанням свого службового становища. Цей злочин виявляється тільки в активній поведінці службової особи і може бути вчинений однією з декількох альтернативне передбачених в частині 1 статті 366 КК дій: а) внесення до документів неправдивих відомостей; б) інше підроблення документів; в) складання неправдивих документів; г) видача неправдивих документів.

Безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого статтею 365 КК є суспільні відносини, що регулюють правила роботи правоохоронних органів. Об`єктивна сторона такого полягає лише в активній поведінці - діях, які зумовлені службовим становищем винного; пов`язані з реалізацією його службових повноважень; явно виходять за межі цих повноважень; заподіюють істотну шкоду (шкода, яка в 100 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян) охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб; перебувають у причинному зв`язку із зазначеними наслідками, з настанням яких кримінальне правопорушення визнається закінченим.

Проте, зі змісту скарги та заяви до НАБУ вбачається, що скаржником не наведено жодних обґрунтованих відомостей про ознаки вчинення злочинних діянь, передбачених статтями 365 і 366 КК, та про заподіяння такими діяннями істотної шкоди або тяжких наслідків охоронюваним законом правам та інтересам осіб, зокрема й самого скаржника, а також такі статті КК не належать до підслідності НАБУ, визначеною частиною 5 статті 216 КПК.

Таким чином, у цьому випадку відсутні будь-яка умова підслідності НАБУ, передбачені пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК.

Загалом слідчий суддя вважає, що ініціювання скаржником кримінального переслідування згаданих в скарзі і заяві осіб має ознаки наміру використання самого факту гіпотетичного внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень та подальшого здійснення досудового розслідування, під час якого будуть обмежуватись права та свободи таких осіб, винятково із метою тиску на них.

3.6. Відповідно до частини 2 статті 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено, що зі змісту заяви скаржника до НАБУ про вчинення кримінальних правопорушень та з наявних матеріалів не вбачається достатніх об`єктивних вагомих обставин вчинення будь-яких кримінальних правопорушень.

Таким чином, скаржником не доведено обов`язок посадових осіб НАБУ внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінальних правопорушень та як наслідок їх бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР за наслідками надходження заяви про кримінальні правопорушення, й тому в задоволенні скарги належить відмовити.

Керуючись статтями 33-1, 216, 303-309, 369-372, 532 КПК суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в задоволенні скарги ОСОБА_3 від 13.01.2025 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні посадовими особами НАБУ відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про вчинення кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її оголошення або отримання її копії (якщо ухвала постановлена без виклику осіб) шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 15.01.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1 ___________________