20.03.2025 Справа № 756/8287/16-к
Справа № 756/8287/16-к
№ 1-кп/756/50/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" березня 2025 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого: ОСОБА_1

за участю: секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

потерпілого: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Оболонського районного суду м. Києва кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця РФ, Ростовської області, Шолоховського району, станиця Вешенська, громадянина України, пенсіонера, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

10.03.2016, приблизно о 21 год. 30 хв., ОСОБА_11 перебував за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 22-А, гаражний кооператив «Деснянський 2», де у своїй власності має 2 гаража для паркування автомобілів. Припаркувавши в одному з гаражів свій автомобіль, місце НОМЕР_1, ОСОБА_11 став йти до дому та в той час, неподалік свого гаража, побачив, як охоронець кооперативу, а саме ОСОБА_10 показував невідомому чоловіку, який знаходився у автомобілі марки «БМВ», куди припаркувати автомобіль, місце парковки зазначеного автомобіля знаходилось на межі проїжджої частини та створювало тим самим проблему з проїздом іншим водіям.

В цей момент, обурившись в наслідок дій охоронця, під час словесного кофлікту, на ґрунті раптово-виниклих неприязних стосунків, у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_10 умисних тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення умисних тілесних ушкоджень, усвідомлюючи та свідомо припускаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, ОСОБА_11 , завдав долонею своєї правої руки удар ОСОБА_10 в область обличчя, а саме в щелепу з лівого боку, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді закритої травми лицьового черепу: двобічного перелому нижньої щелепи справа та в ділянці кута з ліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

Обвинувачений ОСОБА_11 вину не визнав та пояснив, що він 10.03.2016, приблизно о 21 год. 30 хв., у гаражному кооперативі «Деснянський 2» паркував своє авто, там працює ОСОБА_12 охоронцем, він зробив йому зауваження щодо припаркованого ним автомобілю, почався словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_12 намагався його вдарити. Він не бив ОСОБА_12 .. Цивільний позов потерпілого не визнав, подав письмові заперечення та зустрічний цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 на його користь моральної та матеріальної шкоди.

Потерпілий ОСОБА_10 пояснив, що він працював охоронцем у гаражному кооперативі «Деснянський 2», 10.03.2016, приблизно о 21 год. 30 хв., він допомагав прикувати інший автомобіль, що не сподобалось ОСОБА_11 , почався словесний конфлікт, в ході якого його рукою ОСОБА_11 вдарив в обличчя. Внаслідок цього він отримав тілесні ушкодження і змушений був тривалий час лікуватись, робити операцію.

Свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні пояснив, що у березні 2016 року він працював у гаражному кооперативі «Деснянський 2» разом з ОСОБА_10 , ввечері йому зателефонував ОСОБА_10 та повідомив, що у нього відбувся конфлікт з ОСОБА_11 в ході якого він вдарив ОСОБА_10 один раз в обличчя, коли він 11.03.2016 заступив на зміну то побачив, що у ОСОБА_10 була знята щелепа, та він погано розмовляв, потім він дізнався, що йому робили операцію. Взагалі ОСОБА_11 непроста та жорстка людина. ОСОБА_10 нормальна людина, яка теж може жорстко відповісти.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні пояснив, що він є сином обвинуваченого та є членом гаражного кооперативу «Деснянський 2», він бачив ОСОБА_10 11.03.2016 без ознак бійки на обличчі. Про конфлікт йому відомо зі слів ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні пояснив, що він є товаришем обвинуваченого, він 11.06.2016 перебував на території гаражного кооперативу «Деснянський 2» та чув як ОСОБА_10 розказував сину обвинуваченого, що його батько, тобто обвинувачений сплатить великі кошти за свій вчинок, і що він жалкує що не зломав ОСОБА_10 ногу.

Судом були досліджені наступні документи:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.04.2016, згідно якого ОСОБА_10 повідомляє, що 10.03.2016, приблизно о 21 год. 30 хв., за адресою: м. Київ, вул. Богатирська, 22-А, гаражний кооператив «Деснянський 2» ОСОБА_11 наніс йому тілесні ушкодження;

- протокол проведення слідчого експерименту від 06.04.2016 за участю потерпілого ОСОБА_10 , згідно якого він розповів та не манекені показав яким чином йому наніс тілесні ушкодження ОСОБА_11 ;

- висновок експерта №923 від 10.05.2016 згідно якого: при проведенні судово-медичної експертизи ОСОБА_10 , при обстеженні та вивченні медичної документації на його ім`я виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої травма лицьового черепу, двобічного перелому нижньої щелепи справа та в ділянці кута з ліва. Характер та морфологічні властивості, виявлених ушкоджень, свідчить про те, що вони могли утворитись від однократної дії тупого предмету, за давністю може відповідати терміну 10.03.2016. Вказане тілесне ушкодження відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу.

-протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.06.2016, згідно якого ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_11 , як особу яка нанесла йому тілесні ушкодження;

- протокол проведення слідчого експерименту від 24.06.2016 за участю ОСОБА_11 , згідно якого він розповів про обставини конфлікту між ним та потерпілим та показав на манекені яким чином він спричинив тілесні ушкодження потерпілому;

-постанова від 06.04.2016 про визнання ОСОБА_10 потерпілим;

-довідка про те, що ОСОБА_10 працює охоронцем у гаражному кооперативі «Деснянський 2» та працював там 10.03.2016;

Аналізуючи вищевказані докази у купі, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення за вищевказаних обставин доказана. Суд вважає ці докази належними та допустимими оскільки відомостей, що вони були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією України та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україною суду не надано.

Показання обвинуваченого ОСОБА_11 в частині того, що він не наносив тілесних ушкоджень потерпілому суд не приймає до уваги, вважає недостовірними, оскільки вони спростовуються показаннями потерпілого, які є стабільними, узгоджуються з показаннями свідків та іншими, дослідженими судом доказами і тому сумніватись у їх достовірності у суду не має підстав.

Доводи сторони захисту про необхідність визнання недопустимими доказами протоколу прийняття заяви ОСОБА_10 про вчинення кримінального правопорушення від 01.04.2016 через те, що в ньому не вказано у вступній частині місце його складання, час проведення цієї слідчої дії, що до нього не долучені чеки, що власноруч написані заяви ОСОБА_16 мають суперечності між собою та цим протоколом, протоколу пред`явлення особи для впізнання від 21.06.2016 за участю ОСОБА_10 оскільки його складено з порушенням вимог КПК України, суд не приймає до уваги оскільки вважає вказані стороною захисту недоліки не є суттєвими, що вони істотним чином не порушують права та свободи людини, не змінюють суті цих процесуальних документів.

Доводи сторони захисту про те, що протокол проведення слідчого експерименту від 06.04.2016, проведений за участю потерпілого ОСОБА_10 не відповідає вимогам КПК України і є неналежним доказом через те, що у ньому вказано іншу особу- ОСОБА_17 , який не має відношення до справи, що фототаблиця, яка долучена до протоколу, не підписана слідчим та понятими, що під час цієї слідчої дії потерпілий проголошує лише свої показання, що це суперечить меті цієї слідчої дії суд не приймає до уваги, оскільки як видно із цього документу, його складено відповідно до вимог КПК України, ця слідча дія була проведена саме за участю потерпілого ОСОБА_10 , а іншу особу- ОСОБА_17 в одному місці в ньому вказано слідчим явно помилково, під час цієї слідчої дії потерпілий не тільки розповів про обставини події, а і показав на манекені механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, з нього зрозуміло з якою метою він проводився, цей протокол складено таким чином, що фотографії на яких зображено потерпілого ОСОБА_12 знаходяться одразу в цьому протоколі, він містить підписи слідчого, понятих та ОСОБА_10 .

Сторона захисту просила суд про визнання висновку експерта №923 неналежними та недопустимими доказами посилаючись на те, що експерт не був попереджений слідчим або прокурором про кримінальну відповідальність за ст.384,385,387КК України, що слідчим не приймалось таке процесуальне рішення як повідомлення експерта про його права та обов`язки та попередження про кримінальну відповідальність, що у висновку не вказано час проведення експертизи, що висновок не містить відомостей про направлення експерту матеріалів для дослідження, що в ньому не вказано методики та об`єктивні медичні відомості які використовувались, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлено не належним чином але суд не приймає до уваги ці доводи, оскільки як видно із висновку експерта №923 в ньому вказано час початку проведення кспертизи-07.04.2016(12.05) та час її закінчення- 10.05.2016, що цей висновок виконано на підставі постанови слідчого від 06.04.2016, що експерта ознайомлено з правами, передбаченими ст.69,70 КПК України та його попереджено про кримінальну відповідальність передбачену ст.384,385,387 КК України, в ньому вказано на підставі яких об`єктивних медичних відомостей проведено експертизу, зокрема вказується, що слідчим за супровідним листом №4578/125/5104-2016 від 26.04.2016 була надана медична документація. Суттевих порушень вимог КПК України які істотним чином порушують права та свободи людини під час проведення експертизи допущено не було, тому суд вважає цей доказ належним та допустимим.

Сторона захисту просила визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту за участю ОСОБА_11 у зв`язку порушеннями вимог ст.290 КПК України, а саме проведення цієї слідчої дії після повідомлення його про завершення досудового розслідування та надання матеріалів досудового розслідування але судом ці доводи не приймаються до уваги з наступних підстав.

Як видно із протоколу про надання ОСОБА_11 доступу до матеріалів досудового розслідування цей документ складено 29.06.2016, а у протоколі про проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 зазначена дата його проведення 24.06.2016, таким чином, ці доводи сторони захисту не відповідають дійсності.

Також, сторона захисту вказувала на те, що в цьому протоколі вказано різний час(години) його проведення, не вказано про засоби фіксації носіїв інформації, не в повному обсязі вказані паспортні дані понятих, що вони спільно проживають та були понятими у інших слідчих діях, що не на усіх аркушах протоколу містяться підписи його учасників але суд не приймає до уваги ці доводи оскільки вважає, що спільне проживання понятих та їх участь у інших слідчих діях не вказує на їх зацікавленість та не суперечить вимогам КПК України, а інші недоліки істотним чином не порушують права та свободи людини, не змінюють суті цієї слідчої дії.

Суд вважає, дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості, яке не є небезпечним для життя, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відноситься до злочинів невеликої тяжкості, а також відомості які характеризують особу обвинуваченого: раніше не судимий, пенсіонер, не одружений, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_11 суд не вбачає.

Враховуючи обставини справи, дані про особу ОСОБА_11 ступень тяжкості кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливе у разі призначенням покарання у вигляді мінімального позбавлення волі.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення не тяжкого злочину.

З дня вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення минуло більше п`яти років, це правопорушення відносяться до категорії не тяжких злочинів, відомості про вчинення ним інших кримінальних правопорушень, ухилення від суду або досудового слідства у справі відсутні тому суд вважає, що є підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності.

Обвинувачений під час судового розгляду заперечував проти звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності, тому, згідно ст. 284,285,286 КК України, кримінальне провадження не було закрито і він не був звільнений судом від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченого слід звільнити від покарання на підставі ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Розглядаючи цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 в якому він просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальні збитки 10 324,25 гривень та моральну шкоду у розмірі 40 000 гривень, суд прийшов до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в результаті вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, потерпілому спричинено тілесні ушкодження, в наслідок чого він проходив курс лікування.

Потерпілим суду було надано документи - квитанції про здійснення ним витрат на придбання ліків та медичних засобів у загальному у розмірі 6264.25 гривень тому ці матеріальні збитки слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого.

Також потерпілий вказував, що поніс матеріальні збитки у зв`язку із необхідністю протезування зубів на суму 3260 гривень але документи які підтверджують ці витрати суду не надано, тому у задоволені його вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо стягнення витрат понесених потерпілим на сплату благодійних внесків у розмірі 800 гривень, суд вважає необхідним зазначити наступне.

Відповідно до ст.ст.717,729 ЦК України, ст. 1 закону України «Про благодійну діяльність та благодійні організації» благодійництво визначається як добровільна безкорислива пожертва фізичних та юридичних осіб щодо надання набувачам матеріальної, фінансової, організаційної та іншої благодійної допомоги. Пожертва є особливою формою безоплатного відчуження майна у вигляді дарування для досягнення певної, наперед обумовленої мети, оскільки ці платежі були добровільним і безкорисливим, тож ці витрати не пов`язані із кримінальним правопорушенням і тому вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи те, що моральними стражданнями супроводжується будь-яке протиправне діяння, тому суд не ставить під сумнів факт перенесення моральних страждань потерпілим, з врахуванням втрат немайнового характеру, які він зазнав внаслідок отриманого ушкодження здоров`я, що призвело до певних життєвих змін та потребувало додаткових зусиль для відновлення попереднього стану. При цьому суд враховує матеріальне становище обвинуваченого.

Разом з цим, суд вважає, що зазначена потерпілим сума для відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 гривень є явно завищеною, що така вимога заявлена з метою необґрунтованого збагачення і не є такою, що не відповідає характеру правопорушення його реальним стражданням.

Тому, виходячи з принципів розумності, справедливості та співмірності, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на корить потерпілого у якості компенсації за спричинену моральну шкоду суму в розмірі 20 000 гривень.

Зустрічний цивільний позов ОСОБА_11 слід залишити без задоволення, оскільки як встановлено у судовому засіданні внаслідок кримінального правопорушення матеріальні збитки та моральну шкоду було заподіяно не йому, а навпаки його діями, окрім того пред`явлення позову обвинуваченим не передбачено ст.128 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись ст. 370, 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_11 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України та призначити йому за цим Законом покарання у вигляді одного року позбавлення волі.

Відповідно до ст.49, ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_11 звільнити від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили не обирати.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_10 у якості відшкодування матеріальних збитків 6264(шість тисяч двісті шістдесят чотири) гривень 25 коп. та у якості відшкодування моральної шкоди 20 000(двадцять тисяч) гривень, а в інші частині вимог відмовити.

Зустрічний цивільний позов ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом тридцяти діб з моменту його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.

Головуючий ОСОБА_1