ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.01.2025 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000589 від 20.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Києва, зареєстрованого та жителя цього ж міста ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 відповідно), такого, що має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, раніше судимого вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.10.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік на підставі ст. 75 КК України (справа №756/8569/22),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Судом установлено, що ОСОБА_5 , будучи судимим за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.10.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України, на шлях виправлення не став та протягом року після засудження за вказаною нормою закону вчинив незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту за наступних обставин.

Так, 19.05.2023 приблизно о 10:25 ОСОБА_5 перебував за адресою: м. Київ, вул. Приозерна, 2б, де на землі знайшов зіп-пакет, в якому знаходились 2 паперові згортки з вмістом у них кристалоподібної речовини білого кольору та, оскільки неодноразово вживав заборонні засоби та речовини, відразу усвідомив, що вмістом цих згортків може бути психотропна речовина, та в цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини для власного вживання без мети збуту, вчиненого протягом року після засудження за цією статтею.

Надалі, реалізуючи свій вищевказаний умисел, в той же час в тому ж місці ОСОБА_5 підняв із землі зазначений зіп-пакет, в якому знаходились 2 паперові згортки із вмістом у них кристалоподібної речовини білого кольору, та поклав його до сумки чорного кольору, яка була при ньому у той день, тим самим незаконно безоплатно придбав та почав зберігати при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) для власного вживання без мети збуту та попрямував у своїх справах.

Цього ж дня, тобто 19.05.2023, приблизно о 10:30 за адресою: м. Київ, вул. Приозерна, 8а, ОСОБА_5 був зупинений працівниками поліції. На запитання останніх щодо наявності у нього заборонених засобів чи речовин ОСОБА_5 повідомив, що сумці чорного кольору знаходиться зіп-пакет з психотропною речовиною, обіг якої заборонено, - PVP, яку він незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

На місце події було викликано СОГ Оболонського УП ГУНП у м. Києві, після приїзду яких, того ж дня в тому ж місці приблизно б 11:19 ОСОБА_5 у присутності двох понятих самостійно добровільно надав для огляду та вилучення зіп-пакет, в якому знаходились 2 паперові згортки із вмістом у них кристалоподібної речовини білого кольору, а саме особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), яку останній незаконно придбав та зберігав для власного вживання без мети збуту.

Відповідно до висновку експерта КНДЕКЦ від 16.06.2023 №СЕ-19/111-23/26297-НЗПРАП в наданій на дослідження кристалоподібній речовині білого кольору виявлено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 1,379 г.

Згідно Списку №2 «Особливо небезпечні психотропних речовин, обіг яких заборонено» в Таблиці І «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1он) є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість визнав повністю, щиро покаявся, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 показав, що 19.05.2023 він дійсно шляхом знахідки незаконно придбав психотропну речовину та став зберігав при собі без мети збуту для власного вживання. Цього ж дня за адресою: м. Київ, вул. Приозерна, 8а, його зупинили працівники поліції, на запитання яких про наявність при собі заборонених речовин, він добровільно повідомив та видав психотропну речовину, яку він попередньо знайшов і зберігав при собі з метою особистого вживання без мети збуту.

Висловивши самозасудження своїх дій та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність за вчинений злочин, просив суд урахувати те, що він пройшов лікування від наркотичної залежності та суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_5 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У зв`язку з повним визнанням обвинуваченим ОСОБА_5 своєї винуватості у вчиненому, враховуючи те, що учасники кримінального провадження не оспорюють обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, й судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши долучені відомості, що характеризують особу обвинуваченого, інші письмові документи, які мають істотне значення для прийняття рішення по суті обвинувачення, суд приходить до висновку, що за результатами судового розгляду повністю доведено винуватість ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 309 КК України та кваліфікує дії останнього як «незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене протягом року після засудження за цією статтею».

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_5 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу винного, котрий має середню освіту, офіційно непрацевлаштований, має постійне місце реєстрації та проживання, за місцем проживання характеризується формально посередньо, раніше судимий, за даними наявної документації на спеціальних обліках у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, що свідчить про його осудність.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його винуватості у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

З огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, характер і спосіб вчинення злочину у сукупності зі ставленням обвинуваченого ОСОБА_5 до вчиненого та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з реальним його відбуванням.

Водночас, відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України в разі вчинення особою, до якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає їй покарання за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, застосовуючи правила ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд має визначити остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_5 засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.10.2022 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік та покладено обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. Вирок набрав законної сили 10.11.2022 (справа №756/8569/22).

Вищевказане свідчить про те, що ОСОБА_5 , будучи особою, до якої було застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, протягом періоду іспитового строку вчинив новий злочин, а тому, враховуючи тяжкість злочину, відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , ставлення останнього до вчиненого, суд приходить до висновку про призначення остаточного покарання шляхом часткового приєднання невідбутої частини основного покарання за попереднім вироком за правилами, передбаченими статтями 71 і 72 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати слід вирішити відповідно до положень ст. 124 КПК України.

На стадії судового провадження ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 16.01.2025 судом було обрано запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, який до набрання вироком законної сили слід залишити без зміни.

Інші заходи забезпечення у кримінальному провадженні не застосовувались.

Залік тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 слід вирішити відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 10.10.2022, та остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк відбутого ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення в період з 16.01.2025 (момент фактичного затримання особи на підставі ухвали суду Оболонського районного суду міста Києва від 14.10.2024) по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною масою 1,379 г (постанова від 19.06.2023), яку передано на тимчасове зберігання до камери зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП у м. Києві (квитанція №001933), - після набрання вироком законної сили знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави у рахунок відшкодування витрат на залучення експерта (Отримувач: ГУК у м. Києві/Оболонський р-н 24060300; Код отримувача ; Банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.); Номер рахунку (IBAN): UA0026006; Код класифікації доходів бюджету: 24060300; Найменування коду класифікації доходів бюджету: Інші надходження):

- 1 912 (одна тисяча дев`ятсот дванадцять) грн 00 коп. (висновок від 16.06.2023 №СЕ-19/111-23/26297-НЗПРАП).

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1