КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3237/2025 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року продовжено до 21 березня 2025 року включно застосований до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати, відмовити стороні обвинувачення в задоволенні клопотання про продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та обрати інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. У разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою просить застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Щодо ризику переховування від органів досудового слідства та/або суду зазначає про те, що в контексті ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Щодо незаконного впливу на свідків для уникнення кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, зазначає про те, що під час досудового розслідування по справі допитані всі свідки сторони обвинувачення. Крім того, прокурором не надано жодного доказу про те, що підзахисний має намір впливати на свідків по справі.

Зазначає, що жодна стаття КК України, яка інкримінується підзахисному не містить інформації щодо насильства яке начебто здійснив ОСОБА_6 по відношенню до свідка по справі. Вказаний ризик ґрунтується виключно на припущеннях прокурора, та є недоведеним.

Звертає увагу, що єдиними документами, якими прокурор обґрунтував необхідність продовження строку запобіжного заходу тримання під вартою є формулювання обвинувачення.

На переконання апелянта, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є занадто суворим та таким, що не відповідає особі підозрюваного, його позитивним характеристикам та стійким соціальним зв`язкам. Так, ОСОБА_6 постійно проживає у м. Києві, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання має позитивні характеристики, нагороджений державною нагородою.

Разом з тим, вважає за доцільне визначити розмір застави обвинуваченому, а саме: у розмірі 430 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1 302 040 гривень. Зазначає, що при визначенні розміру застави слід не допускати такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Звернувшись із апеляційною скаргою, адвокат ОСОБА_7 не заявив такого клопотання, яке б узгоджувалося із наведеними вимогами ч.4 ст.422-1 КПК України. Прохання розглядати апеляційну скаргу виключно у присутності захисника та обвинуваченого не відповідає змісту ч.4 ст.422-1 КПК України, якою передбачено розгляд апеляційної скарги саме за участю сторін, а не лише сторони захисту. За наведених обставин колегія суддів здійснює апеляційний розгляд без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 294, ч.2 ст. 263, ч.1 ст. 111, ч.1 ст. 258-3 КК України, два з яких відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, суд першої інстанції посилався на доведеність існування заявлених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 належним чином дослідив всі обставини, які мають значення для вирішення даного питання, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки є достатні підстави вважати, що обвинувачений, який може мати певні зв`язки на тимчасово окупованій території України, та опинившись на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду. Разом з тим, не втратив своєї актуальності ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, оскільки станом на теперішній час вони судом не допитані в повному обсязі, обвинувачений володіє їхніми анкетними даними, що робить ймовірною можливість ОСОБА_6 здійснювати тиск на останніх, так як він обвинувачується у вчиненні злочину з погрозою застосування насильства до працівників поліції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

З оскаржуваної ухвали суду вбачається, що висновок про неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу ґрунтується на об`єктивних даних.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризиків, передбачених п. 1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання у м. Києві, одружений, на утриманні має неповнолітню дитину, за місцем проживання має позитивні характеристики та нагороджений державною нагородою, не можуть слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, а також підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності ризиків.

Посилання адвоката на можливість визначення судом розміру застави не спростовує правильність висновків суду, оскільки суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, та в межах своїх повноважень не визначив розмір застави у кримінальному провадженні і таке рішення є обґрунтованим.

На переконання колегії суддів клопотання прокурора є вмотивованим, а суд першої інстанції достатньо врахував всі обставини, надав їм правильну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість на даний час застосування до обвинуваченого будь-якого іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи, що будь-яких порушень КПК України при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не встановлено, колегія суддів за наслідками апеляційного розгляду, вважає за необхідне ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.405, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 21 січня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

____________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4