Дата документу 24.03.2025 Справа № 156/1135/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 156/1135/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/365/25 Доповідач в 2 інст. - ОСОБА_2
Категорія: п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2025 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року, якою частково задоволено подання Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_8 у відповідність чинному законодавству, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_8 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробування з іспитовим строком 1 рік.

11 жовтня 2024 року на адресу Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшло подання Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_8 у відповідність чинному законодавству.

Подання обґрунтовано тим, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст. 185, 190, 191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

За новою редакцією ст. 51 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які здійснили дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, після набрання чинності Закону № 3886-IX з 9 серпня 2024 року, якщо вартість вкраденого на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684 грн. станом на 2023 рік) це адміністративне правопорушення, а якщо перевищувала 2684 грн. (станом на 2023 рік) кримінально карана крадіжка.

Дії ОСОБА_8 були кваліфіковані судом як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Разом з тим, ОСОБА_8 вчинив крадіжку 24 вересня 2023 року на суму 1550 грн., тому його дії мають кваліфікуватись за ч. 2 ст. 51 КУпАП України, що виключає притягнення його до більш суворого виду відповідальності - кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд першої інстанції частково задовольнив подання Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області та постановив вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України із призначенням покарання у вигляді 2 років обмеження волі.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу суду незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що розділ VIII КПК України «Виконання судових рішень» не передбачає можливості змінювати кваліфікацію та обсяг обвинувачення, а перекваліфікація дій можлива лише під час судового провадження відповідно до ст. 337 КПК України.

У свою чергу, декриміналізація на стадії виконання вироків полягає лише у виключенні відповідної статті КК України з кваліфікації дій засудженої особи та зменшення обсягу висунутого обвинувачення.

Крім того, не підлягають розгляду в порядку вирішення питання про застосування покарання, питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище обвинуваченого.

Разом з тим, своєю ухвалою суд фактично змінив вирок суду та значно погіршив становище ОСОБА_8 , якому замість покарання з випробуванням призначив покарання у виді 2 років обмеження волі, з його реальним відбуванням.

Окремо звертає увагу, що під час судового розгляду суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, оскільки провадження було здійснено за відсутності ОСОБА_8 та прокурора, що є безумовною підставою для скасування судового рішення на підставі ст. 412 КПК України.

Просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою ст. 539 КПК України, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, розглядається протягом десяти днів з дня його надходження до суду суддею одноособово згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318-380 цього Кодексу, з урахуванням положень цього розділу.

З огляду на положення ч. 5 ст. 539 КПК України, в судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник та прокурор. Про час та місце розгляду клопотання (подання) повідомляються орган або установа виконання покарань, що відає виконанням покарання або здійснює контроль за поведінкою засудженого; лікарська комісія, що дала висновок стосовно питань застосування до засудженого примусового лікування або його припинення, у випадку розгляду відповідних питань; спостережна комісія, служба у справах дітей, якщо розглядається погоджене з ними клопотання; цивільний позивач і цивільний відповідач, якщо питання стосується виконання вироку в частині цивільного позову, інші особи у разі необхідності.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, приймаючи рішення за результатами отриманого подання, вимог ч.ч. 3, 5 ст. 539 КПК України не дотримався, прокурора в судове засідання не викликав, розгляд клопотання за правилами, передбаченими статтями 318-380 КПК України з урахуванням положень цього розділу не здійснив.

З журналу судового засідання від 15 листопада 2024 року вбачається, що судом було розглянуте подання Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області за відсутності прокурора, без належного його повідомлення про час та місце розгляду подання, оскільки матеріали провадження не містять будь-яких даних про направлення такого повідомлення прокурору.

Оскільки обов`язковість виклику до судового засідання прокурора передбачена вимогами ч. 5 ст. 539 КПК України, а в матеріалах даного провадження відсутні дані про належне повідомлення прокурора про день, час та місце розгляду даного подання, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги кримінального процесуального законодавства, розглянувши подання по суті без участі прокурора.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 412 КПК України, судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених статтею 381 цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала, як постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, не може бути визнана законною та підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, що відповідає вимогам ст.ст. 409, 412, 415 КПК України.

Під час нового розгляду провадження суду першої інстанції необхідно повно, всебічно з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, ретельно перевірити та взяти до уваги всі доводи, які зазначалися в апеляційній скарзі прокурора, та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення у відповідності до приписів, передбачених ст. 370, 374 КПК України.

Відповідно до ст. 415 КПК України, при скасуванні ухвали суду внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, суд апеляційної інстанції призначає новий судовий розгляд, не вирішуючи питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15 листопада 2024 року, якою частково задоволено подання Дніпровського РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області про приведення вироку Іваничівського районного суду Волинської області від 16 січня 2024 року у відношенні ОСОБА_8 у відповідність чинному законодавству скасувати.

Призначити новий розгляд провадження в суді першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4