КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

прокурора - ОСОБА_5

представника власника майна - ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «АЙТЕН+С», на ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно шляхом заборони розпорядження та користування грошовими коштами у будь-якій валюті в безготівковій формі, які знаходяться на банківських рахунках АТ «ПУМБ» (МФО 334851, ) наступними суб`єктами господарської діяльності, а саме:

1. ТОВ «СЕРВІС РЕСТ ГРУП» ():

- « НОМЕР_1 », 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ.

2. ТОВ «АЙТЕН+С» ():

- « НОМЕР_2 », 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ;

- « НОМЕР_2 », 840-ДОЛАР США;

- « НОМЕР_2 », 978-ЄВРО, в сумі коштів, що вже надійшли на користь ТОВ «СЕРВІС РЕСТ ГРУП» (); ТОВ «АЙТЕН+С» (), та/або надійдуть в майбутньому, за винятком видаткових операцій щодо сплати податків, зборів та заробітної плати.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «АЙТЕН+С», подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року в частині арешту, накладеного на грошові кошти вказаного товариства, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання в цій частині.

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги вказує на те, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою та невмотивованою, а також такою, що прийнята з порушенням норм кримінального процесуального законодавства України, а відтак підлягає скасуванню.

Вважає, що прокурор у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав жодних достатніх і належних доказів для застосування заходів забезпечення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно ТОВ «АЙТЕН+С».

Крім того, слідчим суддею проігноровано те, що прокурором належним чином не обґрунтовано за яким із критеріїв ч. 1 ст. 98 КПК України грошові кошти на банківських рахунках ТОВ «Айтен+С» визнано речовими доказами.

Адвокат зазначає, що у клопотанні прокурора, в порушення вимог ч. 2 ст. 171 КПК України, не зазначено суму грошових коштів, які знаходяться на рахунках ТОВ «Айтен+С», що свідчить про те, що слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, в порушення вимог п.п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для ТОВ «Айтен+С», а також не врахував, що в даному провадженні жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

Окрім цього, розгляд клопотання прокурора про накладення арешту на майно здійснено судом без належного повідомлення ТОВ «Айтен+С», що на думку апелянта є порушенням слідчим суддею принципу змагальності сторін.

Заслухавши доповідь судді, думку адвоката, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, прокурора про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді, а тому необхідності залишення її без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Як вбачається з наданих матеріалів, Подільською окружною прокуратурою м. Києва здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні № 0000163 від 23.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України.

Досудове розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється слідчими СВ УП в метрополітені ГУНП у м. Києві.

Постановою прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 від 04.02.2025 вказане майно визнано в кримінальному провадженні № 0000163 від 23.07.2024 речовим доказом.

06.02.2025 прокурор Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Подільського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна, а саме грошових коштів у будь-якій валюті в безготівковій формі, які знаходяться на банківських рахунках АТ «ПУМБ» (МФО 334851, ) суб`єкта господарської діяльності, зокрема: ТОВ «АЙТЕН+С» () НОМЕР_2 », 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ; НОМЕР_2», 840-ДОЛАР США; НОМЕР_2», 978-ЄВРО, в сумі коштів, що вже надійшли на користь ТОВ «АЙТЕН+С» (), та/або надійдуть в майбутньому, за винятком видаткових операцій щодо сплати податків, зборів та заробітної плати.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року клопотання сторони обвинувачення задоволено.

Згідно частини першої статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання сторони обвинувачення та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

В свою чергу, у кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав відповідає вимогам КПК України. Матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим та необхідним у кримінальному провадженні.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям ст. 98 КПК України з підстав того, що грошові кошти, які перебувають на банківських рахунках не є матеріальними об`єктами, безпідставні, так як з огляду на положення ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Твердження адвоката про неможливість арешту майна у зв`язку із відсутністю повідомленої підозри в рамках даного кримінального провадження, також є необґрунтованими, оскільки з огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, користування, розпорядження) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Решта доводів апеляційної скарги також є безпідставними, а тому не можуть слугувати підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Такий висновок в повній мірі узгоджується і з позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти - збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170 - 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 10 лютого 2025 року, якою задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 в частині арешту, накладеного шляхом заборони розпорядження та користування грошовими коштами у будь-якій валюті в безготівковій формі, які знаходяться на банківських рахунках АТ «ПУМБ» (МФО 334851, ) суб`єктом господарської діяльності, а саме ТОВ «АЙТЕН+С» () № НОМЕР_2 », 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ; № НОМЕР_2 », 840-ДОЛАР США; № НОМЕР_2 », 978-ЄВРО, в сумі коштів, що вже надійшли на користь ТОВ «АЙТЕН+С» (), та/або надійдуть в майбутньому, за винятком видаткових операцій щодо сплати податків, зборів та заробітної плати, - залишити без змін, а апеляційну скаргуадвоката ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ТОВ «АЙТЕН+С», - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/2140/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 758/1894/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_9

Доповідач: ОСОБА_1