Провадження №: 1-кс/755/614/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ "20" лютого 2025 р.

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

суддя ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 (відеоконференцзв`язок)

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва заяву про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003538 від 07.11.2017, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 109 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 109 КК України,,

в с т а н о в и в:

14.02.2025 року до суду надійшла заява про самовідвід судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 від участі у розгляді кримінального провадження за №757/31493/23-к, внесеному до ЄРДР за № 0003538 від 07.11.2017 року.

Заява вмотивована тим, що в судовому засіданні стороною захисту було надане клопотання про допит в якості свідків осіб які працювали в 2010 році в Міністерстві юстиції України, в той період заявник працював в Міністерстві юстиції України, та особи які будуть викликані в якості свідків були його керівниками, з наведених підстав заявник заявив в судовому засіданні самовідвід.

У судовому засіданні прокурор просив задовольнити заяву з підстав, зазначених у ній та відвести суддю ОСОБА_9 від розгляду даного кримінального провадження.

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 , будучи повідомлений про судове засідання, не з`явився.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав заяву про самовідвід судді, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні поклався на розсуд суду з приводу вирішення даної заяви.

Обвинувачений ОСОБА_4 у судовому засіданні поклався на розсуд суду з приводу вирішення даної заяви. Крім того, зазначив, що він дійсно працював в Міністерстві юстиції України, але ні з суддею ОСОБА_7 ні з його дружиною не знайомий, ці особи не були у його підпорядкуванні, вважає, що це тиск на суддю з боку прокуратури.

Судом встановлено, що в провадженні судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 знаходиться кримінальне провадження № 0003538 від 07.11.2014 року за обвинуваченням колишнього Президента України ОСОБА_8 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 109 КК України та колишнього заступника Міністра юстиції України ОСОБА_4 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 109 КК України, в ході судового розгляду якого головуючим суддею ОСОБА_7 заявлено самовідвід з вказаних вище підстав.

Згідно ч. 1 ст. 21 КПК України кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Згідно з положеннями ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

Статтею 75 КПК України визначено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи. У складі суду, що здійснює судове провадження, не можуть бути особи, які є родичами між собою.

Відповідно до ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частинами 1, 2 ст. 9 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно з положеннями ч.3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Як зазначено у коментарі до Кодексу суддівської етики, затвердженого рішенням Ради суддів України від 4 лютого 2016 року № 1, відчуття упередженості - це формування у судді до тієї чи іншої людини, яка є учасником судового розгляду, власного ставлення, заснованого не на об`єктивному критерії, а на особистих симпатіях або антипатіях.

У рішенні у справі «Castillo Algaro v. Spain» (постанова від 28 жовтня 1998 року, збірник 1998-VIII, с. 3116, параграф 45) зазначено, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні викликати у людей.

При розгляді даної заяви про самовідвід відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя застосовує як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року) наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland, заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII). У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38). Особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного (див. згадане вище рішення у справі Веттштайна Wettstein), п. 43).

У своєму рішенні по справі «Фельдман проти України» Європейський суд з прав людини порушенням ст. 6 Конвенції визнав незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності (див. рішення у справі "Фельдман проти України", заяви N 76556/01 та 38779/04, рішення від 8 квітня 2010 року, п.97).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного».

Тобто, наведене указує на те, що головна мета відводу (самовідводу) - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи. Для відводу (самовідводу) судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість при розгляді криінального провадження.

Відвід (самовідвід) повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.

У цій ситуації, із предмета та меж судового розгляду провадження, в якому заявлено суддею самовідвід, не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість судді ОСОБА_7 щодо учасників провадження або обставин цієї справи, чи її необ`єктивність при її розгляді.

Отже на даний час, не встановлено підстав, передбачених статтями 75, 76 КПК, які б унеможливлювали розгляд справи вказаним суддею та викликали необхідність його відводу.

Крім того, в судовому засіданні не надано доказів, які б вказували на те, що суддя ОСОБА_7 не є безстороннім, адже особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Доводи прокурора заявлені в судовому засіданні, суд оцінює, як внутрішні емоційно-вольові відчуття, оскільки висловлена думка з того чи іншого питання без наявності з цього питання жодних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що на даний час відсутні підстави для відводу судді а тому заява про самовідвід не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 75, 80, 81, 321, 352, 353, 369-372, 376, 395 КПК України, Законом України «Про судоустрій та статус судді», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви судді ОСОБА_7 про самовідвід, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003538 від 07.11.2017 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 109 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 109 КК України- відмовити.

Копію ухвали направити для відома судді Дніпровського районного суду м. Києва ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає..

Суддя: