КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №759/2639/23 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1702/2025 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження №00001493 від 25.10.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Алчевськ, Луганської області, гр. України, з вищою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України, за якими призначено йому покарання:

- за ч. 2 ст. 111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності;

- за ч. 7 ст. 111-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 14 (чотирнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності, та з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи пов`язаних з наданням публічних послуг на строк 15 (п`ятнадцять) років.

- за ч. 2 ст. 260 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності.

Згідно з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією всього майна, яке є у його власності, та з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням функцій держави та місцевого самоврядування на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком суду встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 , перебуваючи на території Луганської області, у невстановлені досудовим розслідуванням дату і час, але не пізніше 13 вересня 2022 року, вчинив кримінальні правопорушення проти громадської безпеки та основ національної безпеки України за наступних обставин:

Так, упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади РФ та службових осіб з числа керівництва збройних сил (далі - ЗС) РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, спрямованих на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Мотивами зазначеного умислу стали євроінтеграційний курс розвитку України, підготовка до підписання Угоди про асоціацію між Україною та Європейським Союзом, Європейським Співтовариством з атомної енергії та їхніми державами-членами, які були розцінені представниками влади і ЗС РФ як безпосередня загроза економічним та геополітичним інтересам РФ, що сприятиме втраті впливу над політичними процесами в Україні та позбавить контролю над її економічною діяльністю, призведе до поглиблення співпраці України з Організацією Північноатлантичного договору з метою досягнення критеріїв, необхідних для набуття членства у цій організації та можливої денонсації угод щодо тимчасового розташування Чорноморського флоту РФ на території України - в АР Крим та м. Севастополі.

Свою злочинну мету співучасники з числа представників влади та ЗС РФ вирішили досягти шляхом розв`язання та ведення агресивної війни проти України з використанням підпорядкованих підрозділів і військовослужбовців ЗС РФ, у тому числі дислокованих на підставі міжнародних угод на території АР Крим і м. Севастополя, а також залучення до виконання злочинного плану інших осіб, у тому числі громадян України та РФ, створення і фінансування не передбачених законом збройних формувань (далі - НЗФ) та вчинення інших злочинів.

При цьому вони усвідомлювали, що такі протиправні дії призведуть до порушення суверенітету і територіальної цілісності України, незаконної зміни меж її території та державного кордону, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, передбачали і прагнули їх настання.

З метою реалізації вказаного умислу впродовж 2013 року на території РФ службові особи Генерального штабу ЗС РФ, на виконання наказів та під безпосереднім керівництвом представників влади та службових осіб ЗС РФ, досудове розслідування та судовий розгляд щодо яких здійснюється в інших кримінальних провадженнях, розробили злочинний план, яким передбачалося досягнення військово-політичних цілей РФ, які, на думку співучасників, були прямо пов`язані з необхідністю незаконної окупації та подальшої анексії АР Крим, м. Севастополя та південно-східних регіонів України та, поряд із застосуванням політичних, дипломатичних, економічних та інформаційних заходів, використання протестного потенціалу населення південно-східних регіонів України для організації сепаратистських референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

Так, починаючи з 20 лютого 2014 року для реалізації вищезазначеного умислу, з метою блокування та захоплення адміністративних будівель і ключових об`єктів військової та цивільної інфраструктури для забезпечення військової окупації та подальшої анексії РФ території АР Крим і м. Севастополя, усупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994, пунктів 3, 8 Меморандуму про підтримку миру та стабільності в Співдружності Незалежних Держав від 10 лютого 1995 року, статей 2, 3 Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і РФ, принципів Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, а також всупереч вимогам частини 4 статті 2 Статуту ООН, Декларації Генеральної Асамблеї ООН №36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та декларацій, затверджених резолюціями Генеральної Асамблеї ООН № 2131 (ХХ) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету, № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН, № 2734 (ХХV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, № 3314 (ХХІХ) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, статей 1, 2 III Конвенції про відкриття воєнних дій від 18 жовтня 1907 року, статей 1, 2, 68 Конституції України, на територію суверенної держави Україна, а саме АР Крим і м. Севастополь, здійснено вторгнення військовим, морським та повітряним транспортом окремих підрозділів ЗС РФ.

У подальшому представниками влади РФ вчинено ряд дій, внаслідок чого здійснено окупацію частини території України - Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та спроба легітимізувати указані дії.

Також представниками влади і ЗС РФ вчинялися дії щодо зміни меж території та державного кордону України на решті території держави.

Так, вказаними особами організовувалися та проводилися у березні - квітні 2014 року антиурядові протестні акції, найбільш масові з яких - у Луганській, Донецькій, Харківській, Дніпропетровській, Запорізькій, Миколаївській, Херсонській та Одеській областях. Основою їх метою було поширення сепаратистських проросійських гасел та здійснення силового захоплення адміністративних будівель органів державної влади для послідуючої організації незаконних референдумів, спрямованих на порушення територіальної цілісності України.

З метою гарантованого досягнення указаних цілей та створення видимості того, що в Україні триває внутрішній конфлікт, представники влади та ЗС РФ вирішили створити на її території терористичні організації, які поряд із основною функцією - здійснення терористичної діяльності, повинні створити враження діяльності в межах Донецької та Луганської областей опозиційних сил, які нібито від імені та за цілковитої підтримки місцевого населення відстоюють їх право на самовизначення та незалежність, що прямо суперечить Конституції України та нормам міжнародного права.

Так, під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та ЗС РФ, 7 квітня 2014 року на території Донецької області України створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»), а 27 квітня 2014 року на території Луганської області України - терористичну організацію «Луганська народна республіка» (далі - «ЛНР»), у складі яких утворені НФЗ.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та ЗС РФ.

Основними завданнями учасників указаних терористичних організацій є насильницьке повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом застосування зброї, вчинення терористичних актів - здійснення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, загрозу заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, «ДНР» і «ЛНР» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

7 квітня 2014 року, за поданням керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, погодженим із Головою Служби безпеки України, на території Донецької і Луганської областей розпочато проведення антитерористичної операції (далі - АТО).

13 квітня 2014 року, через посилення сепаратистських виступів та захоплення державних установ на сході України, виконуючий обов`язки Президента України Указом від 14 квітня 2014 року № 405/2014 затвердив рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», та Україною розпочато на території Донецької та Луганської областей широкомасштабну АТО із залученням Збройних Сил України та інших військових формувань.

Визнання Верховною Радою України «ДНР» і «ЛНР» терористичними організаціями, як і численні злочини вчинені їх представниками, знайшли своє відображення у Заяві Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1596-VII, Заяві Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтримуваного РФ міжнародного тероризму», схваленій постановою Верховної Ради України від 22 липня 2014 року № 1597-VII, Зверненні Верховної Ради України до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав - членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому постановою Верховної Ради України від 14 січня 2015 року №106-VIII, Заяві Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», схваленій постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року № 337-VIII.

Отже, Верховною Радою України, як єдиним законодавчим органом державної влади, констатовано віднесення «ДНР» і «ЛНР» до терористичних організацій, а відповідних осіб, які забезпечують їх функціонування, як учасників терористичної організації.

Керівники терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР» за сприяння та координації представників влади РФ провели фіктивні референдуми про відокремлення Донецької і Луганської областей від України та проголошення їх незалежними «державами».

НЗФ терористичних організацій «ДНР» і «ЛНР», іррегулярні збройні формування РФ та військовослужбовці ЗС РФ чинять збройний опір Україні у відновленні територіальної цілісності та забезпеченні правопорядку. При цьому, учасники політичного блоку вказаних терористичних організацій, за підтримки та сприяння представників влади РФ під виглядом органів державної влади, створили окупаційні адміністрації РФ, які забезпечують подальшу окупацію та здійснюють управління вказаними територіями на місцевому рівні.

З огляду на викладене, між державами РФ та Україна з 20 лютого 2014 року триває збройний конфлікт міжнародного характеру.

Частиною 2 статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII констатовано, що тимчасова окупація території України розпочалася 20 лютого 2014 року.

Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року № 2268-VIII визначено, що збройна агресія РФ розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів ЗС та інших силових відомств РФ, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності «ДНР» та «ЛНР», РФ чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань РФ, що складаються з регулярних з`єднань і підрозділів, підпорядкованих Міністерству оборони РФ, підрозділів та спеціальних формувань, підпорядкованих іншим силовим відомствам РФ, їхніх радників, інструкторів та іррегулярних НЗФ, озброєних банд та груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих РФ, а також за допомогою окупаційної адміністрації РФ, яку складають її державні органи та структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованими територіями України, та підконтрольні РФ самопроголошені органи, які узурпували виконання владних функцій на тимчасово окупованих територіях України.

Всупереч вказаним вище нормам міжнародного гуманітарного права президент РФ, діючи спільно з керівництвом так званих «ДНР», «ЛНР», а також іншими невстановленими на цей час досудовим розслідуванням представниками влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 9 грудня 1981 року № 36/103, від 6 грудня 1970 року № 2734 (ХХV), від 21 грудня 1965 року № 2131 (ХХ), від 14 грудня 1974 року № 3314 (ХХІХ), спланували, підготували і розв`язали агресивні воєнні дії проти України.

Так, продовжуючи реалізацію злочинного плану, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами РФ та світовою спільнотою, 21 лютого 2022 року РФ визнано «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами.

22 лютого 2022 року Президент РФ, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено.

Того ж дня, Президент РФ, «голови» так званих «ДНР» та «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Луганської та Донецької областей України, контрольовану так званими «ДНР» та «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України.

Починаючи з середини лютого 2022 року, на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей (частинах території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошених республік розпочався набір учасників до НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР».

24 лютого 2022 року о 5 годині Президент РФ оголосив про рішення розпочати «спеціальну військову операцію» в Україні.

У подальшому близько 05 години ранку 24 лютого 2022 року ЗС РФ спільно з підрозділами НЗФ так званих «ДНР» і «ЛНР» здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької, Херсонської областей та АР Крим, вторглися на територію суверенної держави Україна, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт проти України.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

У подальшому, Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

У відкритій військовій агресії проти України широкомасштабно застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ так званих «ДНР» та «ЛНР», які діяли на території окремих регіонів Донецької на Луганської областей України під загальним керівництвом військового командування РФ.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_9 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

Одним з таких НЗФ, створених на території Луганської області, є так звана народна міліція Луганської народної Республіки» (далі - «НМ ЛНР»).

ОСОБА_7 , як громадянин України, який згідно із ст. 65 Конституції України має обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

Зокрема, ОСОБА_7 , являючись громадянином України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах військового стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив прийняти участь у бойових діях на боці ворога (держави-агресора) - РФ, перейшовши на територію, контрольовану ворогом та в місце дислокації військ ЗС РФ з метою сприяння в спричиненні шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

У подальшому, ОСОБА_7 , будучи обізнаним про те, що ЗС РФ, НЗФ так званих «ДНР» та «ЛНР» своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР» передбачатиме участь в таких бойових діях.

Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» РФ так званих «ДНР» та «ЛНР» незалежними державами, здійснення РФ та так званими «ДНР, «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошених республік, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи вищевказане, з метою реалізації свого злочинного наміру, ОСОБА_7 22 лютого 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) добровільно прибув до «військового комісаріату» за адресою: Луганська обл., м. Алчевськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР».

Після чого ОСОБА_7 та інших мобілізованих перевезли до м. Кадіївка, Алчевського району, Луганської області, в місце дислокації військової частини ім. Павла Леонідовича Дрьомова, шостого окремого мотострілкового козачого полку, де ОСОБА_7 отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ та спорядження: штани, кітель, зимова куртка, берці, речовий мішок, каску та підсумки для магазинів до АК.

На протязі 3 діб ОСОБА_7 разом з іншими мобілізованими особами перебував на території вказаної військової частини. В цей період часу ОСОБА_7 було призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку народної міліції ЛНР (далі - НМ ЛНР).

25.02.2022, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (серійний номер НОМЕР_3 ) та 4 магазини до нього.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_7 , а саме: командир взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_10 ; заступник командира взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_11 ; командир роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_12 з позивним « ОСОБА_13 »; заступник командира роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_14 з позивним « ОСОБА_15 »; командир батальйону - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_17 ».

В ніч з 25.02.2022 на 26.02.2022 ОСОБА_7 та інших військовослужбовців полку передислокували на автобусах та легкових автомобілях до переправи, що знаходилась неподалік смт. Трьохізбенка, Щастінського району, Луганської області, де в пішому порядку перейшли через переправу на р. Сіверський Донець, підрозділ ОСОБА_7 пішки висунувся до населеного пункту смт. Трьохізбенка.

Ввечері 26.02.2022 ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями увійшли до смт. Трьохізбенка, де їх розмістили у будівлі школи. В даному населеному пункті перебували орієнтовно протягом 4 діб, після чого підрозділу ОСОБА_7 надійшов наказ висунутися до смт. Новоайдар, Щастінського району, Луганської області.

01.03.2022 ОСОБА_7 в складі свого підрозділу увійшов до смт. Новоайдар, де їх розмістили у приміщенні місцевого будинку культури, де ОСОБА_7 та інші військові його підрозділу перебували на протязі 2 днів.

03.03.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся с. Варварівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приміщенні місцевої школи. Там же ОСОБА_7 та інші військові отримали набої до «АК-74» в кількості 120 шт. В обов`язки на позиції була охорона периметру.

04.03.2022 взвод ОСОБА_7 передислокувалися до одного з приватних будинків в с. Варварівка, де вели спостереження за ділянкою поблизу місця дислокації підрозділу. До вказаного будинку приходили командири взводів на наради та доповідали інформацію про те, що відбувалося протягом дня, а також отримували завдання від вищого керівництва. Після таких нарад командири взводів доводили до особового складу роти що продовжується ведення чергувань та спостереження за місцевістю на предмет виявлення військовослужбовців ЗСУ. На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох тижнів, орієнтовно до 18.03.2022.

18.03.2022, за наказом командира батальйону з позивним « ОСОБА_17 », ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями свого підрозділу висунулись в бік с. Кудряшівка, Сєвєродонецького району, Луганської області. Переміщувались колоною у складі роти на автобусі та на вантажному автомобілі «ГАЗ», на яких білим кольором була нанесена літера «Z». У вказаному населеному пункті розмістились повзводно, зайнявши покинуті приватні будинки та здійснювали спостереження за можливим пересування українських військ, використовуючи вже зроблені фортифікаційні споруди типу окоп. Крім підрозділу ОСОБА_7 в даному населеному пункті також дислокувався підрозділ 7 бригади «НМ ЛНР». На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох місяців.

Приблизно в середині травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти був передислокований до с. Боровеньки, Сєвєродонецького району, Луганської області за допомогою військового автобусу з надписом «Z» білого кольору та транспортного засобу «УРАЛ». На вказаній позиції рота дислокувалась в окопах, в лісі, що знаходиться на околицях с. Боровеньки у напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом одного тижня.

Приблизно в кінці травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти в пішому порядку був передислокований в напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем позиції був санаторій-профілакторій «Бурштин». На вказаній позиції ОСОБА_7 , разом з своєю ротою перебував близько двох тижнів, протягом яких ОСОБА_7 та інші військовослужбовці здійснювали чергування по території санаторію.

В червні 2022 року, ОСОБА_7 та військових роти передислокували до м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем дислокації став зруйнований готель «Мир», де здійснювали патрулювання навколо готелю.

У вказаний період часу ОСОБА_7 було призначено заступником командира 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку «НМ ЛНР». В цей же час новим командиром взводу призначили - невстановлену на даний час особу на ім`я ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 ».

В липні 2022 року (більш точний час досудовим розлідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та військовослужбовці передислокувалися до с. Миколаївка, Луганського району, Луганської області. Туди просувались через с. Гірське, Сєвєродонецького району, Луганської області. В даному населеному пункту розмістилися у підвалі, неподалік церкви. На вказаній позиції завданням підрозділу була організація охорони та патрулювання даного населеного пункту, а також виявлення військовослужбовців ЗСУ, з метою прикриття артилерійських розрахунків БМ-21 «Град». На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом місяця.

В серпні 2022 року (більш точний час досудовим розлідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та інші військовослужбовці роти передислокувались на автобусах та військових автомобілях «УРАЛ» до м. Попасна, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались у приватних будинках на околиці, внапрямку населеного пункту Первомайськ. Протягом всього періоду перебування у м. Попасна, ОСОБА_7 та інші військовослужбовці підрозділу очікували подальших вказівок від керівництва. За цей період часу змінився командир роти, ним стала невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_20 ». На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 08.09.2022 року.

08.09.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся с. Білогорівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приватному будинку. Завданням ОСОБА_7 та інших військових була організація чергування та охорона підрозділу від військовослужбовців ЗС України так як позаду них знаходився підрозділ мінометної артилерії. На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 13.09.2022 року.

Таким чином, у період з 22 лютого по 13 вересня 2022 ОСОБА_7 , перебуваючи в різних населених пунктах Луганської області, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населених пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок-постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР».

ОСОБА_7 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_7 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленою на обох руках георгіївською стрічкою та наліпкою на правому плечі з літерою «Z», на лівому плечі наліпка прапору РФ, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, ОСОБА_7 , перебуваючи та діючи у складі НЗФ «НМ ЛНР», усвідомлюючи, що в умовах введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами спільно з НЗФ «ДНР», «ЛНР» інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, своїми умисними діями на боці РФ як держави-агресора приймав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Крім того, встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 в період з 22 лютого по 14 березня 2022 року, перебуваючи на території Луганської області, приймав участь в діяльності НЗФ при наступних обставинах.

З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час.

З квітня 2014 року на території Луганської області створена та діє до цього часу так звана «ЛНР», тобто стійке об`єднання невизначеної кількості осіб (більше п`яти), члени та структурні частини якого за попередньою змовою зорганізувалися для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

Основною метою створення та діяльності так званої «ЛНР» є зміна меж території і державного кордону України, шляхом відокремлення Луганської області та її подальшого виходу із складу України в порушення порядку, встановленого ст. ст. 2, 73 Конституції України, з можливістю подальшого приєднання до РФ.

Для досягнення вказаної мети, учасники «ЛНР» здійснили захоплення адміністративних будівель, опорних пунктів силових структур, а згодом і інших господарчих та інфраструктурних об`єктів шляхом збройного протистояння правоохоронним органам і Збройним Силам України, фізичного знищення їх особового складу та матеріальних ресурсів, вчинення інших тяжких і особливо тяжких злочинів, що призвело до дестабілізації суспільно-політичної ситуації у державі.

Задля насильницької підтримки влади самопроголошеної «ЛНР» були створені НЗФ, які мали організовану структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, за сприяння РФ були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

У подальшому члени так званої «ЛНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та ЗС РФ, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України у порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили збройне незаконне захоплення частини територій Луганської області.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_9 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

Одним з таких НЗФ, створених на території Луганської області, є так звана народна міліція Луганської народної Республіки» (далі - «НМ ЛНР»).

Вказане НЗФ мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Луганської області, підконтрольній так званій «ЛНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову форму зразка ЗС РФ.

22 лютого 2022 року Президент РФ направив до Ради Федерації звернення про використання ЗС РФ за межами РФ, яке було задоволено. Того ж дня, Президент РФ, керівник так званої «ЛНР», а також інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, реалізуючи спільний злочинний умисел, створили умови, організували та здійснили введення ЗС РФ на територію Луганської області України, контрольовану так званою «ЛНР», з метою здійснення подальшої відкритої військової агресії проти України.

Громадянин України ОСОБА_7 достовірно знав, що ЗС РФ, НЗФ так званої «ЛНР», своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на всій території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР» передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність особи випливає з того, що «визнання» 21 лютого 2022 року РФ самопроголошеної республіки «ЛНР», незалежною державою, здійснення РФ та так званою «ЛНР», спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет-ресурсах.

Усвідомлюючи це, 22.02.2022 ОСОБА_7 , з метою вступу та участі в діяльності НЗФ «ЛНР», добровільно прибув до «військового комісаріату» за адресою: Луганська обл., м. Алчевськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР». Після чого ОСОБА_7 та інших мобілізованих перевезли до м. Кадіївка, Алчевського району, Луганської області, в місце дислокації військової частини ім. Павла Леонідовича Дрьомова, шостого окремого мотострілкового козачого полку, де ОСОБА_7 отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ та спорядження: штани, кітель, зимова куртка, берці, речовий мішок, каску та підсумки для магазинів до АК.

На протязі 3 діб ОСОБА_7 разом з іншими мобілізованими особами перебував на території вказаної військової частини. В цей період часу ОСОБА_7 було призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку народної міліції ЛНР (далі - НМ ЛНР).

25.02.2022, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (серійний номер НОМЕР_3 ) та 4 магазини до нього.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_7 , а саме: командир взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_10 ; заступник командира взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_11 ; командир роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_12 з позивним « ОСОБА_13 »; заступник командира роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_14 з позивним « ОСОБА_15 »; командир батальйону - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_17 ».

В ніч з 25.02.2022 на 26.02.2022 ОСОБА_7 та інших військовослужбовців полку передислокували на автобусах та легкових автомобілях до переправи, що знаходилась неподалік смт. Трьохізбенка, Щастінського району, Луганської області, де в пішому порядку перейшли через переправу на р. Сіверський Донець, підрозділ ОСОБА_7 пішки висунувся до населеного пункту смт. Трьохізбенка.

Ввечері 26.02.2022 ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями увійшли до смт. Трьохізбенка, де їх розмістили у будівлі школи. В даному населеному пункті перебували орієнтовно протягом 4 діб, після чого підрозділу ОСОБА_7 надійшов наказ висунутися до смт. Новоайдар, Щастінського району, Луганської області.

01.03.2022 ОСОБА_7 в складі свого підрозділу увійшов до смт. Новоайдар, де їх розмістили у приміщенні місцевого будинку культури, де ОСОБА_7 та інші військові його підрозділу перебували на протязі 2 днів.

03.03.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся в с. Варварівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приміщенні місцевої школи. Там же ОСОБА_7 та інші військові отримали набої до «АК-74» в кількості 120 шт. В обов`язки на позиції була охорона периметру.

04.03.2022 взвод ОСОБА_7 передислокувалися до одного з приватних будинків в с. Варварівка, де вели спостереження за ділянкою поблизу місця дислокації підрозділу. До вказаного будинку приходили командири взводів на наради та доповідали інформацію про те, що відбувалося протягом дня, а також отримували завдання від вищого керівництва. Після таких нарад командири взводів доводили до особового складу роти що продовжується ведення чергувань та спостереження за місцевістю на предмет виявлення військовослужбовців ЗСУ. На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох тижнів, орієнтовно до 18.03.2022.

18.03.2022, за наказом командира батальйону з позивним « ОСОБА_17 », ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями свого підрозділу висунулись в бік с. Кудряшівка, Сєвєродонецького району, Луганської області. Переміщувались колоною у складі роти на автобусі та на вантажному автомобілі «ГАЗ», на яких білим кольором була нанесена літера «Z». У вказаному населеному пункті розмістились повзводно, зайнявши покинуті приватні будинки та здійснювали спостереження за можливим пересування українських військ, використовуючи вже зроблені фортифікаційні споруди типу окоп. Крім підрозділу ОСОБА_7 в даному населеному пункті також дислокувався підрозділ 7 бригади «НМ ЛНР». На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох місяців.

Приблизно в середині травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти був передислокований до с. Боровеньки, Сєвєродонецького району, Луганської області за допомогою військового автобусу з надписом «Z» білого кольору та транспортного засобу «УРАЛ». На вказаній позиції рота дислокувалась в окопах, в лісі, що знаходиться на околицях с. Боровеньки у напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом одного тижня.

Приблизно в кінці травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти в пішому порядку був передислокований в напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем позиції був санаторій-профілакторій «Бурштин». На вказаній позиції ОСОБА_7 , разом з своєю ротою перебував близько двох тижнів, протягом яких ОСОБА_7 та інші військовослужбовці здійснювали чергування по території санаторію.

В червні 2022 року, ОСОБА_7 та військових роти передислокували до м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем дислокації став зруйнований готель «Мир», де здійснювали патрулювання навколо готелю.

У вказаний період часу ОСОБА_7 було призначено заступником командира 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку «НМ ЛНР». В цей же час новим командиром взводу призначили - невстановлену на даний час особу на ім`я ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 ».

В липні 2022 року (більш точний час досудовим розлідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та військовослужбовці передислокувалися до с. Миколаївка, Луганського району, Луганської області. Туди просувались через с. Гірське, Сєвєродонецького району, Луганської області. В даному населеному пункту розмістилися у підвалі, неподалік церкви. На вказаній позиції завданням підрозділу була організація охорони та патрулювання даного населеного пункту, а також виявлення військовослужбовців ЗСУ, з метою прикриття артилерійських розрахунків БМ-21 «Град». На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом місяця.

В серпні 2022 року (більш точний час досудовим розлідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та інші військовослужбовці роти передислокувались на автобусах та військових автомобілях «УРАЛ» до м. Попасна, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались у приватних будинках на околиці, в напрямку населеного пункту Первомайськ. Протягом всього періоду перебування у м. Попасна, ОСОБА_7 та інші військовослужбовці підрозділу очікували подальших вказівок від керівництва. За цей період часу змінився командир роти, ним стала невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_20 ». На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 08.09.2022 року.

08.09.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся с. Білогорівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приватному будинку. Завданням ОСОБА_7 та інших військових була організація чергування та охорона підрозділу від військовослужбовців ЗС України так як позаду них знаходився підрозділ мінометної артилерії. На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 13.09.2022 року.

Таким чином, у період з 22 лютого по 14 березня 2022 ОСОБА_7 , перебуваючи в різних населених пунктах Луганської області, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населенних пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок - постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР».

ОСОБА_7 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_7 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленою на обох руках георгіївською стрічкою та наліпкою на правому плечі з літерою «Z», на лівому плечі наліпка прапору РФ, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, ОСОБА_7 , діючи умисно, в період з 22 лютого по 14 березня 2022 року на території Донецької області приймав участь у діяльності НЗФ «НМ ЛНР».

Крім того, встановлено, що громадянин України ОСОБА_7 в період з 15 березня по 13 вересня 2022 року, перебуваючи на території Луганської області, приймав добровільну участь у незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території (далі - НЗФ, створеному на ТОТ), тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, при наступних обставинах.

З 20 лютого 2014 року РФ розпочала збройну агресію проти суверенної, незалежної держави Україна, яка продовжується по теперішній час.

З квітня 2014 року на ТОТ Луганської області створена та діє до цього часу так звана «ЛНР», в якій створені НЗФ, які мали організовану структуру військового типу, а саме єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну, були озброєні вогнепальною та вибуховою зброєю, а також тяжким військовим озброєнням та військовою технікою.

Члени так званої «ЛНР», під безпосереднім керівництвом на контролем невстановлених досудовим розслідуванням представників влади та ЗС РФ, із застосуванням артилерійських установок, систем реактивного залпового вогню, зенітно-ракетних комплексів, вогнепальної зброї, шляхом здійснення вибухів, підпалів та обстрілів, які створювали небезпеку для життя та здоров`я людей, з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, здійснили незаконне збройне захоплення та окупацію частини території Луганської області.

Згідно п. 7 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року №1207?VII тимчасово окупована РФ територія України (тимчасово окупована територія) - це частини території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування РФ встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації РФ.

Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України від 15 квітня 2014 року №1207?VII датою початку окупації території України, що входить до складу Луганської області, є 07 квітня 2014 року.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Зокрема, Указом Президента України від 07 лютого 2019 року №32/2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях» визначено перелік тимчасово окупованих територій Луганської області до якої зокрема відноситься м. Алчевськ Луганської області та інші.

Станом на лютий 2022 року вказані в даному Указі населені пункти Луганської області залишались тимчасово окупованими територіями України.

19 лютого 2022 року керівник так званої «ЛНР» ОСОБА_9 з метою збільшення чисельності особового складу НЗФ так званої «ЛНР» та приведення їх в повну бойову готовність, підписав указ № УГ-98/22 «Про оголошення мобілізації та застосування деяких заходів, спрямованих на забезпечення режиму військового стану, введеного на території Луганської народної Республіки», яким зобов`язав здійснити на всій території самопроголошеної республіки призов на військову службу громадян, які перебували в запасі.

Починаючи з середини лютого 2022 року (більш точні дата та час досудовим розслідуванням не встановлені) на тимчасово окупованій території Луганської області (частині території України, в межах яких збройні формування РФ та окупаційна адміністрація РФ встановили та здійснюють загальний контроль), військовими комісаріатами самопроголошеної республіки розпочався набір учасників до НЗФ так званої «ЛНР».

24 лютого 2022 року близько 05 години ранку ЗС РФ спільно з підрозділами НЗФ так званої «ЛНР», створених на ТОТ, здійснили інтенсивні ракетно-бомбові та артилерійські обстріли по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, незаконно перетнули державний кордон України на ділянках Чернігівської, Сумської, Харківської, Луганської, Донецької і Херсонської областей, та вторглися на територію суверенної держави Україна, тобто розпочали відкритий міжнародний збройний конфлікт між РФ (держава-агресор) та Україною. У відкритій військовій агресії РФ проти України широкомасштабно застосовувалися ЗС РФ із залученням НЗФ так званої «ЛНР» під загальним керівництвом військового командування РФ.

У цей же день, у зв`язку з відкритою військовою агресією РФ проти України Указом Президента України ОСОБА_21 від 24 березня 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан.

У подальшому Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 строком на 30 діб.

Указом Президента України 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 12 серпня 2022 року № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України 07 листопада 2022 року № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Одним з таких НЗФ, створених на ТОТ Луганської області наприкінці лютого 2022 року (точні дата і час досудовим розслідуванням не встановлені), є так звана «НМ ЛНР».

Вказане НЗФ, створене на ТОТ, мало організаційну структуру військового типу, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, дисципліну, визначений механізм вступу до підрозділу і порядок проходження в ньому служби. Учасники цього НЗФ проходили військову підготовку на тренувальних базах, які знаходились на території Луганської області, підконтрольній так званій «ЛНР», а також на території РФ; у своєму володінні мали та відкрито носили вогнепальну, холодну, вибухову та іншу зброю; постійно носили військову форму зразка ЗС РФ.

Громадянин України ОСОБА_7 достовірно знав, що ЗС РФ та НЗФ, створені на ТОТ, так званої «ЛНР», своїми спільними та узгодженими діями здійснюють широкомасштабні бойові дії на території України, розумів, що його призов та подальша служба в НЗФ так званої «ЛНР», створеному на ТОТ, передбачатиме участь в таких бойових діях. Така обізнаність ОСОБА_7 випливає з того, що «визнання» 21 лютого 2022 року РФ самопроголошеної республіки «ЛНР» незалежною державою, здійснення РФ та так званою «ЛНР» спільних бойових дій проти України, оголошення загальної мобілізації на території самопроголошеної республіки, широко висвітлювалась в засобах масової інформації та на відкритих Інтернет - ресурсах.

Усвідомлюючи це, 22.02.2022 ОСОБА_7 , з метою вступу та участі в діяльності НЗФ «ЛНР», створеного на ТОТ, добровільно прибув до «військового комісаріату» за адресою: Луганська обл., м. Алчевськ (більш точна адреса досудовим розслідуванням не встановлена), де власноручно написав заяву, що бажає бути добровільно мобілізованим та був включений до списків осіб, мобілізованих на військову службу до лав так званої «ЛНР».

Після чого ОСОБА_7 та інших мобілізованих перевезли до м. Кадіївка, Алчевського району, Луганської області, в місце дислокації військової частини ім. Павла Леонідовича Дрьомова, шостого окремого мотострілкового козачого полку, де ОСОБА_7 отримав від невстановлених досудовим розслідуванням осіб, які представились військовослужбовцями «ЛНР», військову форму зразка РФ та спорядження: штани, кітель, зимова куртка, берці, речовий мішок, каску та підсумки для магазинів до АК.

На протязі 3 діб ОСОБА_7 разом з іншими мобілізованими особами перебував на території вказаної військової частини. В цей період часу ОСОБА_7 було призначено на посаду стрільця 3 відділення 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку народної міліції ЛНР (далі - НМ ЛНР).

25.02.2022, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинну мету кримінального правопорушення, перебуваючи у складі зазначеного НЗФ за вказаною адресою, отримав зброю - автомат «АК-74» (серійний номер НОМЕР_3 ) та 4 магазини до нього.

При цьому, з метою забезпечення єдиноначальності, підпорядкованості і дисципліни, невстановленими досудовим розслідуванням особами було призначено керівний склад, які були безпосередніми керівниками ОСОБА_7 , а саме: командир взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_10 ; заступник командира взводу - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_11 ; командир роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_12 з позивним « ОСОБА_13 »; заступник командира роти - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_14 з позивним « ОСОБА_15 »; командир батальйону - невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_17 ».

В ніч з 25.02.2022 на 26.02.2022 ОСОБА_7 та інших військовослужбовців полку передислокували на автобусах та легкових автомобілях до переправи, що знаходилась неподалік смт. Трьохізбенка, Щастінського району, Луганської області, де в пішому порядку перейшли через переправу на р. Сіверський Донець, підрозділ ОСОБА_7 пішки висунувся до населеного пункту смт. Трьохізбенка.

Ввечері 26.02.2022 ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями увійшли до смт. Трьохізбенка, де їх розмістили у будівлі школи. В даному населеному пункті перебували орієнтовно протягом 4 діб, після чого підрозділу ОСОБА_7 надійшов наказ висунутися до смт. Новоайдар, Щастінського району, Луганської області.

01.03.2022 ОСОБА_7 в складі свого підрозділу увійшов до смт. Новоайдар, де їх розмістили у приміщенні місцевого будинку культури, де ОСОБА_7 та інші військові його підрозділу перебували на протязі 2 днів.

03.03.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся с. Варварівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приміщенні місцевої школи. Там же ОСОБА_7 та інші військові отримали набої до «АК-74» в кількості 120 шт. В обов`язки на позиції була охорона периметру.

04.03.2022 взвод ОСОБА_7 передислокувалися до одного з приватних будинків в с. Варварівка, де вели спостереження за ділянкою поблизу місця дислокації підрозділу. До вказаного будинку приходили командири взводів на наради та доповідали інформацію про те, що відбувалося протягом дня, а також отримували завдання від вищого керівництва. Після таких нарад командири взводів доводили до особового складу роти що продовжується ведення чергувань та спостереження за місцевістю на предмет виявлення військовослужбовців ЗСУ. На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох тижнів, орієнтовно до 18.03.2022.

18.03.2022, за наказом командира батальйону з позивним « ОСОБА_17 », ОСОБА_7 разом з іншими військовослужбовцями свого підрозділу висунулись в бік с. Кудряшівка, Сєвєродонецького району, Луганської області. Переміщувались колоною у складі роти на автобусі та на вантажному автомобілі «ГАЗ», на яких білим кольором була нанесена літера «Z». У вказаному населеному пункті розмістились повзводно, зайнявши покинуті приватні будинки та здійснювали спостереження за можливим пересування українських військ, використовуючи вже зроблені фортифікаційні споруди типу окоп. Крім підрозділу ОСОБА_7 в даному населеному пункті також дислокувався підрозділ 7 бригади «НМ ЛНР». На вказаній позиції ОСОБА_7 перебував на протязі двох місяців.

Приблизно в середині травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти був передислокований до с. Боровеньки, Сєвєродонецького району, Луганської області за допомогою військового автобусу з надписом «Z» білого кольору та транспортного засобу «УРАЛ». На вказаній позиції рота дислокувалась в окопах, в лісі, що знаходиться на околицях с. Боровеньки у напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом одного тижня.

Приблизно в кінці травня 2022 року ОСОБА_7 в складі своєї роти в пішому порядку був передислокований в напрямку м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем позиції був санаторій-профілакторій «Бурштин». На вказаній позиції ОСОБА_7 , разом з своєю ротою перебував близько двох тижнів, протягом яких ОСОБА_7 та інші військовослужбовці здійснювали чергування по території санаторію.

В червні 2022 року, ОСОБА_7 та військових роти передислокували до м. Сєвєродонецьк, Луганської області. Місцем дислокації став зруйнований готель «Мир», де здійснювали патрулювання навколо готелю.

У вказаний період часу ОСОБА_7 було призначено заступником командира 1 взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілкового полку «НМ ЛНР». В цей же час новим командиром взводу призначили - невстановлену на даний час особу на ім`я ОСОБА_18 з позивним « ОСОБА_19 ».

В липні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та військовослужбовці передислокувалися до с. Миколаївка, Луганського району, Луганської області. Туди просувались через с. Гірське, Сєвєродонецького району, Луганської області. В даному населеному пункту розмістилися у підвалі, неподалік церкви. На вказаній позиції завданням підрозділу була організація охорони та патрулювання даного населеного пункту, а також виявлення військовослужбовців ЗСУ, з метою прикриття артилерійських розрахунків БМ-21 «Град». На вказаній позиції, ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував орієнтовно протягом місяця.

В серпні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 та інші військовослужбовці роти передислокувались на автобусах та військових автомобілях «УРАЛ» до м. Попасна, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались у приватних будинках на околиці, в напрямку населеного пункту Первомайськ. Протягом всього періоду перебування у м. Попасна, ОСОБА_7 та інші військовослужбовці підрозділу очікували подальших вказівок від керівництва. За цей період часу змінився командир роти, ним стала невстановлена на даний час особа на ім`я ОСОБА_16 з позивним « ОСОБА_20 ». На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 08.09.2022 року.

08.09.2022 ОСОБА_7 за наказом командирів, спільно зі своєю ротою висунувся с. Білогорівка, Сєвєродонецького району, Луганської області, де розташувались в приватному будинку. Завданням ОСОБА_7 та інших військових була організація чергування та охорона підрозділу від військовослужбовців ЗС України так як позаду них знаходився підрозділ мінометної артилерії. На вказаній позиції ОСОБА_7 разом зі своїм підрозділом перебував до 13.09.2022 року.

Таким чином, у період з 15 березня по 13 вересня 2022 ОСОБА_7 , перебуваючи в різних населених пунктах ТОТ Луганської області, приймав участь в НЗФ «НМ ЛНР, вчиняв наступні дії:

- здійснював окупацію та охорону захоплених територій;

- виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців ЗС РФ та осіб з числа учасників НЗФ «НМ ЛНР», які були за званням чи посадою вище;

- облаштовував та укріплював блокпости в зазначених населенних пунктах, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій;

- здійснював бойові чергування зі зброєю на блок - постах та на інших облаштованих бойових позиціях з метою виявлення фактів переміщення військовослужбовців та техніки Збройних Сил України та здійснення доповідей про це своїм командирам;

- приймав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним простором з метою виявлення та знешкодження безпілотних літальних апаратів Збройних Сил України з наявної в нього автоматичної зброї;

- інші незаконні дії у складі НЗФ «НМ ЛНР».

ОСОБА_7 , як учасник НЗФ «НМ ЛНР», створеній на ТОТ, який діяв на боці держави-агресора у цьому міжнародному збройному конфлікті, у відповідності до п. п. 1, 2 ч. А, ст. 4 Женевської конвенції про поводження з військовополоненими 1949 року (ІІІ Женевська конвенція), ст. 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 08 червня 1977 року (Протокол І), п. 29 Глави 2 розділу I Інструкції про порядок виконання норм міжнародного гуманітарного права у Збройних Силах України, затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 23 березня 2017 року № 164, мав статус комбатанта та був зобов`язаний дотримуватись у своїх діях законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами.

При цьому, ОСОБА_7 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову форму зразка ЗС РФ із закріпленою на обох руках георгіївською стрічкою та наліпкою на правому плечі з літерою «Z», на лівому плечі наліпка прапору РФ, що характеризувало носія форми як причетного до складу ЗС РФ та НЗФ «НМ ЛНР».

Тобто, в період з 15 березня по 13 вересня 2022 року громадянин України ОСОБА_7 , діючи умисно, перебуваючи на території Луганської області, приймав добровільну участь в НЗФ, створеному на ТОТ, «НМ ЛНР».

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість вироку через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, просить вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що вирок суду ухвалений з істотними порушеннями кримінального процесуального закону та не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, порушення кримінального процесуального закону призвели до помилкового висновку суду про доведеність вини ОСОБА_7 . Так, в порушення п. 2 ч.3 ст. 374 КПК України суд у вироку фактично обмежився дослівним переписуванням обвинувального акта та загальним посиланням на норми права, безвідносно до конкретних обставин даного кримінального провадження.

Як зазначає апелянт, судом першої інстанції, формулювання обвинувачення ОСОБА_7 , викладене в обвинувальному акті, визнано доведеним, проте такі висновки суду не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються на припущеннях, мають суб`єктивний та упереджений зміст. Також апелянт вказує, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу викладених в обвинувальному акті обставин, тому є незрозумілим, з яких доказів суд встановив обставини, які детально описав у вироку. При цьому, суд першої інстанції не допитав свідків, які могли б підтвердити обставини, викладені в обвинувальному акті, тому що прокурор відомовився від допиту заявлених свідків в суді.

Апелянт також зазначає, що ст. ст. 85, 86 КК України визначено, що докази мають бути належними та допустимими. Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та ніших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а аткож достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів, втім, яка стверджує апелянт, таких доказів стороною обвинувачення надано не було. Отже, на думку апелянта, можна дійти висновку, що вирок суду першої інстанції ґрунтується на припущеннях, оскільки стороною обвинувачення не надано жодного належного доказу обставин, викладених в обвинувальному акті, а згідно основних засад кримінального судочинства, висновки суду у справі не можуть ґрунтуватись на припущеннях, всі сумніви суд має трактувати на користь обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду апеляційної скарги з дотриманням правил, передбачених абзацом 5 ч. 3 ст. 323 КПК України, а саме, шляхом публікацій таких повідомлень у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур`єр»), в судове засідання не з`явився, а тому, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено без участі обвинуваченого, проте за обов`язковою участю захисника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, вказуючи на азконність та обгрунтованість вироку суду, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів дійшла висновку, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК Україниза обставин, викладених у вироку обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 є громадянином України та на час дій, які ставляться йому у провину, згідно із ст. 65 Конституції України мав обов`язок здійснювати захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який, у відповідності до частин 2, 3 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, може бути реалізований шляхом проходження військової служби виключно у Збройних силах України, інших утворених відповідно до законів України військових формуваннях, а також правоохоронних органах спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями, умисно, з метою заподіяння шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України, перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану.

При цьому суд урахував відомості, що містяться у:

- рапортах Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України, Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, щодо відомостей про вчинення ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111-1, ч.2 ст.260 КК України ( т.2. а.пр.4, 25, 28);

- витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань в кримінальному провадженні №00001493 від 25.10.2022 року, відповідно до якого внесено відомості про вчинення кримінальних правопорушень особами, зокрема гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( т.2, а.пр. 1-3, 15, 39-41, т.3, а. пр. 60-61, 74-76, 81-83, 94-96, 101-105);

- повідомленнях Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України № 30/5/1-5219 від 14.10.2022 щодо вчинення кримінальних правопорушень громадянами України державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та подальшої участі у діяльності не передбаченого Законом збройного формування громадянами України і російської федерації в період з 19 лютого 2022 року ( т.2, а.пр. 5-6, 26-27);

- інформації Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України № 30/5/1-55513 від 28.10.2022 щодо відомостей добровільної участі в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території України громадянина України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була припинена 13 вересня 2022 року військовослужбовцями Збройних Сил України поблизу населеного пункту Білогорівка Сєвєродонецького району Луганської області ( т.2 а.пр. 22-23);

- заяві ОСОБА_7 про те, що він народився на території України та постійно проживав на території України, у зв`язку з чим, володіє українською мовою в повному об`ємі необхідному для спілкування та читання і проведення з ним процесуальних дій українською мовою (т.2 а.пр. 42);

- протоколі добровільної видачі та огляду своєї військової форми - військового костюму (брюки, кітель) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 28.10.2022 року та додатком до протоколу добровільної видачі та огляду від.28.10.2022 року військової форми ( т.2, а.пр. 43-44, 45-46);

- постанові про визнання речовими доказами та приєднання їх до матеріалів кримінального провадження ( військового одягу ОСОБА_7 ) т.2 а.пр. 47);

- інформації Департаменту контррозвідувального захисту інтересів держави у сфері інформаційної безпеки Служби безпеки України № 30/5/1-6353 від 06.12.2022 та №30/5/1-6019 від 21.11 2022 згідно якої за підозрюваним ОСОБА_7 автотранспортні засоби та будь-яке нерухоме майно не зареєстровано ( т.2 а.пр.48, 49);

- інформації центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану управління державної реєстрації цетрального міжрегіонального управління юстиції ( м. Київ) Міністерства юстиції України від 28.10.2022 року за № 30930/4.1-22 щодо актів актових записів цивільного стану відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до якої за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян актових записів цивільного стану не виявлено, одночасно виявлено за допомогою реєстрів актів цивільного стану громадян, актових записів цивільного стану, складених відділами державної реєстрації актів цивільного стану на тимчасово непідконтрольній території України за №1400 про народження ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 07.12.1991 року відділом реєстрації актів цивільного стану Алчевського міського управління юстиції Луганської області, батьками якого вказано ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Графа «громадянство» не заповнена, №7 про зміні імені ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений 19.02.2008 року віділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області. Графі « громадянство» не заповнена ( т.2 а.пр. 127-131);

- особовій справі заарештованого та довідки про особу ОСОБА_7 , 1991 року народження, який значиться як військовополонений, якого захоплено в полон, як військовослужбовця НМ ЛНР в ході бойових дій з підрозділами збройних сил російської федерації 13.09.2022, який був заступником командира взводу 1 роти 2 батальйону 208 стрілецького полку НМ ЛНР, військове звання «солдат» та добровільну його згоду на обмін для передачі його в російську федерацію з метою обміну на військовополоненого громадянина України, який знаходиться у полоні російської федерації (т.2. а.пр. 134-148, 157);

- протоколі пред`явлення особи для впізнання від 18.11.2022 з долученими фотознімками до нього, довідкою до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, відповідно до якого старший слідчий в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_26 у присутності двох понятих провів пред`являння осіб для впізнання. В ході слідчої дії свідок ОСОБА_27 повідомив, що зможе впізнати на фотознімку під № 1 особу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 (а.п.1-3, том 3);

- ухвалі Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2022, якою під час судового засідання за участю підозрюваного ОСОБА_7 застосовано до останнього запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави, а 02.11.2022 скасовано щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою та звільнено з під варти у зв`язку з прийняттям уповноваженим органом рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого ( т.2 а.пр.208-211, 230-232);

- рапорті старшого слідчого в ОВС ГСУ НП України ОСОБА_26 від 16.12.2022 відповідно до якого встановити місцезнаходження ОСОБА_7 не надалось можливим (а.пр. 107, т.3);

- постанові старшого слідчого в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України ОСОБА_28 щодо оголошення 16.12.2022 ОСОБА_7 у розшук (т.3, а.пр. 108-109);

- постанові від 22 грудня 2022 року про зупинення досудового розслідування відносно ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.111, ч.2 ст.260, ч.7 ст.111-1 КК України ( т.3 а.пр. 148-149);

- повідомленні Об`єднаного центру було реалізовано рішення Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими, за результатами якого ОСОБА_7 , 24.11.1991 року було передано державі агресору 03.11.2022 року ( т.3, а.пр. 154);

- постанові від 19.01.2023 про відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001493 від 25.10. 2022 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.260, ч.7 ст.111-1 КК України ( т.3, а.пр. 155-156).

Зі змісту ухвали слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 01.11.2025 р. вбачається, що слідчим суддею розглядалось клопотання слідчого про застосування відносно підозюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, в клопотанні виписано всі обставини інкримінованого ОСОБА_7 криімнального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 260 КК України. Розгляд даного клопотання відбувався за участі як самого ОСОБА_7 , так і його захисника ОСОБА_29 . За змістом ухвали, викладені обставини підозри ні ОСОБА_7 , ні його захисником не заперечувались. В подальшому, обставини ікримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень знайшли своє підтвердження як за наслідками досудового розслідування, що знайшло відображення в обвинувальному акті, так і при судовому розгляді, що знайшло своє відображення у вироку суду.

Отже, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен із точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції зробив правильний висновок про винуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1, ч.2 ст.260 КК України, виходячи з узгоджених між собою доказів, зібраних у кримінальному провадженні доказів. З таким висновком погоджується і колегія суддів, адже, винуватість обвинуваченого доведена поза розумним сумнівом.

Також, суд дотримався норм, установлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Розгляд цього кримінального провадження здійснювався судом за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі прийнятого судом першої інстанції рішення про спеціальне судове провадження (т. 1, а.с. 127-130, т.3 185-190), відповідно до вимог кримінального процесуального закону. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними в Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого.

Оскільки судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) (т. 1, а. пр. 41, 63, 70, 78, 82-83, 86-87, 91-93, 96, 101-102,165, 166-170, 172, 175-176, 181, 184, 185-186), останній показань суду не надавав, при цьому заяв, протестів та клопотань на адресу суду також не подавав.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, яка реально була забезпечена державою, і виконувалися адвокатом свої обов`язки на професійному рівні, здійснюючи у такій спосіб всі можливі дії з тим, що наданий державою захист не був формальним (т. 1 а. 60-62, т.3. а. пр. 25-30).

Зокрема, захисник обвинуваченого здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймала участь у дослідженні доказів, звертала увагу суду на роль обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, виступала у дебатах, не погоджуючись з прийнятим рішенням подала апеляційну скаргу.

У той же час, аналіз наявних в матеріалах справи численних документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_7 до слідчого (прокурора) (т. 2 а.пр, 22-23, ), направлених йому повідомлень з приводу його прав та обов`язків, оголошеної підозри (т. 2 а.пр.110-111, т. 3 а. пр. 16, 17, 18-19), свідчить про те, що він мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, відповідні виклики та пред`явлене обвинувачення, мав можливість бути обізнаним із усіма своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку він розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самим захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Така ситуація узгоджується із взятими на себе зобов`язаннями, яких повинна дотримуватися держава Україна з тим, щоб забезпечити реальне використання права, яке гарантується статтею 6 Європейської Конвенції з прав людини та ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права. Натомість, ОСОБА_7 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останнього.

З`ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні державної зради, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, а саме переході на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, а також у добровільній участі громадянина України в незаконному збройному формуванні, створеному на тимчасово окупованій території та участі у діяльності не передбаченого законом збройного формування, і кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 111, ч.7 ст. 111-1, ч.2 ст.260 КК України.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що версія сторони захисту про протилежне не знайшла свого підтвердження під час судового провадження, оскільки є такою, що спрямована на уникнення відповідальності за вчинення обвинуваченим інкримінованих йому кримінальних правопорушень та повністю спростовується встановленими судом першої інстанції обставинами, а також суперечить наявним у матеріалах цього кримінального провадження доказам.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційній скарзі не наведено та перевіркою матеріалів провадження не встановлено.

Не встановлено і порушень вимог кримінального процесуального закону, які б у контексті приписів статей 85-87 КПК України свідчили про необхідність визнання судом першої інстанцій доказів недопустимими або неналежними.

В апеляційній скарзі захисник, серед іншого, вказує на неналежність доказів у справі, водночас не конкретизує, які саме докази вона вважає неналежними та не обґрунтовує у чому саме полягає їх неналежність, з огляду на положення статей 85-87, 94 КПК України.

Необхідно зазначити, що належність та допустимість доказів визначаються положеннями статей 85 - 88 КПК України. За приписами цих статей, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Положеннями ст. 87 КПК України, визначено критерії недопустимості засобів доказування у зв`язку з недотриманням законного порядку їх одержання. Згідно з частиною першою цієї статті недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, одержаній унаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Частинами другою і третьою цієї статті передбачено безальтернативний обов`язок суду констатувати істотне порушення прав людини і основоположних свобод і визнати недопустимими засоби доказування, отримані: в результаті процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, здійснених без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози його застосування; з порушенням права особи на захист; з показань чи пояснень, відібраних із порушенням права особи відмовитися від давання показань і не відповідати на запитання, або без повідомлення про таке право; з порушенням права на перехресний допит; з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування та прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; в результаті обшуку житла чи іншого володіння особи, якщо до проведення даної слідчої дії не було допущено адвоката.

З наведеного слідує, що імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини - заборони катування й нелюдського поводження (ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ч. 1 ст. 28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п. «с» ч. 3 ст. 6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п. «d» ч. 3 ст. 6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст. 8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч. 1 ст. 63 Конституції України).

Жодної із обставин, передбачених ст. 87 КПК України, для визнання наведених у вироку доказів неналежними за матеріалами провадження не встановлено. Докази по справі були отримані відповідно до приписів КПК, належним чином досліджені під час розгляду в суді першої інстанції, є належними та допустимими, відповідно до вимог статей 84-86 КПК України, оцінені судом згідно із ст. 94 КПК України, та в своїй сукупності спростовують доводи сторони захисту в цій частині.

Отже, твердження захисника про те, що суд першої інстанції на підтвердження винуватості її підзахисного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень в основу вироку поклав неналежні докази, колегія суддів вважає неспроможними.

Вирок суду першої інстанції належним чином умотивований і відповідає вимогам ст. 374 КПК. Зокрема, в ньому вказано формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення, диспозиції статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_7 визнано винуватим, та об`єктивні докази на підтвердження встановлених судом обставин, що повністю спростовує доводи сторони захисту в цій частині.

Що стосується посилання захисника на те, що судом першої інстанції не було допитано свідків, які могли б підтвердити обставини, викладені в обвинувальному акті, то колегія суддів зауважує, що відповідно до положень кримінального процесуального закону, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим законом. З матеріалав провадження слідує, що судом першої інстанції було задоволено клопотання прокурора про допит одного свідка ОСОБА_27 , однак під час судового розгляду було з`ясовано що даний свідок помер, у зв`язку з чим прокурор просив зняти допит вказаного свідка, жодних інших клопотань про допит свідків сторонами, в тому числі і стоною захисту в суді першої інстанції не заявлялось, а тому посилання захисника на не допит свідків у провадженні є необґрунтованими. (т.3 а.с. 147-150, 194, 197).

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. У кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості дотримано, оскільки за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений винний у його вчиненні.

При перевірці матеріалів кримінального провадження, будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування вироку суду не встановлено.

Покарання, призначене ОСОБА_7 , за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації, є адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Обставин, які б вказували на те, що таке покарання є явно несправедливим через суворість за матеріалами провадження не встановлено.

Захисник в апеляційній скарзі просить закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , однак, виходячи із фактичних обставин справи, встановлених судом, такі підстави відсутні.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильного застосування кримінального закону, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість ухваленого судом вироку щодо ОСОБА_7 , а також про безпідставність доводів апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів,

П о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 08.05.2024 у кримінальному провадженні №00001493 від 25.10.2022 щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1, ч. 2 ст. 260 КК України - без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

__________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3