Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1411/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-сс/4805/150/25
Категорія в порядку КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі судове провадження №296/1411/25 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.02.2025, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, тобто до 12.04.2025 включно,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та ухвалити нову ухвалу, застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КК України. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою. Вказує, що підозра за ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України є необгрунтованою, а ризики, передбачені ст.177 КПК України прокурором недоведені. Зазначає, що слідчій суддя дійшов помилкового висновку про те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належної процесуальної поіедінки підозрюваного. Посилається на те, що слідчім суддею не враховано, що ОСОБА_7 раніше не судимий, позитивно характеризується, одружений та має на утриманні двох малолітніх дітей 2017 та 2023 року народження, а також дружину, яка не працює. Вважає, що слідчим суддею безпідставно не визначено розмір застави, як альтернативний запобіжний захід, в порушення вимог КПК України.

В ухвалі слідчого судді зазначено, що слідчий СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_10 , за погодженням прокурора Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_6 , звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира із клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

В обгрунтування клопотання слідчий зазначив, що СУ ГУНП в Житомирській області за процесуального керівництва Житомирської обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні №0000908 від 14.12.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який продовжено до теперешнього часу.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 14.12.2024, у ОСОБА_11 та ОСОБА_7 під приводом вигаданого боргу виник злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі потерпілого ОСОБА_12 та вимагання в нього майна.

14 грудня 2024 приблизно о 16.30 год. ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , на автомобілі марки та моделі «Jaguar XJ», д.н.з. НОМЕР_1 , прибув до подвір`я будинку по вулиці Вільський шлях, 14-А в місті Житомирі.

Зустрівшись на вказаному місці із потерпілим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , застосовуючи фізичну силу примусово, проти волі, помістив потерпілого до салону вказаного автомобіля марки та моделі «Jaguar XJ», д.н.з. НОМЕР_1 , погрожуючи застосуванням фізичного насильства, почав вимагати в ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 11 000 доларів США вигаданого боргу.

ОСОБА_11 , керуючи автомобілем марки та моделі «Jaguar XJ», д.н.з. НОМЕР_1 , поїхав з потерпілим в напрямку Бердичівського шосе та перевіз потерпілого ОСОБА_12 , проти його волі, до гаражного кооперативу «Тетерів», що по вулиці Робітничій в місті Житомирі, де на них чекав ОСОБА_7 .

Перебуваючи на території вказаного гаражного кооперативу, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , застосовуючи погрози фізичного насильства та розправи, заштовхавши потерпілого ОСОБА_12 до гаражного приміщення, продовжили висловлювати вимоги останньому у поверненні вказаного вигаданого боргу, при цьому утримуючи потерпілого у вказаному гаражному приміщенні проти його волі.

Усвідомлюючи, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, з метою затягування часу, потерпілий ОСОБА_12 повідомив зловмисникам, що виконання їхніх незаконних вимог неможливе, у зв`язку з тим, що він здав свій телефон до ломбарду в місті Києві.

В подальшому ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_11 , застосовуючи погрози фізичної розправи примусово, проти волі потерпілого, помістив потерпілого ОСОБА_12 до салону свого автомобіля марки та моделі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , з метою направлення до міста Києва.

Не припиняючи своїх злочинних дій, реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання в потерпілого грошових коштів, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , поїхали до міста Києва, утримуючи потерпілого ОСОБА_12 в салоні даного автомобіля поза його волею, тим самим незаконно позбавляючи його волі. Під час руху на вказаному автомобілі, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , продовжували вчиняти вимагання грошових коштів в потерпілого ОСОБА_12 , при цьому застосовували до останнього насильницькі дії, а також погрожували подальшою фізичною розправою.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_12 , усвідомлюючи те, що його життю та здоров`ю загрожує небезпека, на вимогу ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , використовуючи телефон останнього, зателефонував до свого знайомого ОСОБА_13 , якого попросив здійснити переказ грошових коштів в сумі 42 000 гривень на банківську карту, названу ОСОБА_11 та ОСОБА_7 . Погодившись на прохання ОСОБА_12 , ОСОБА_13 о 20:00 год. 14.12.2024 здійснив перекази коштів з свого банківського рахунку AT КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_3 на банківську карту AT «Універсал Банк» № НОМЕР_4 в сумі 22000 грн. та 20000 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії направлені на вимагання в потерпілого грошових коштів, ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , незаконно позбавляючи волі потерпілого ОСОБА_12 , разом з останнім, на автомобілі «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , о 22 год. 13 хв. 14.12.2024 прибули в місто Київ, де на узбіччі проїзної частини по вулиці Берестейський проспект, поблизу будинку №84 були затримані працівниками Національної поліції України.

15.12.2024 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України.

Ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 16.12.2025 (справа № 296/11548/24) до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави на строк до 12.02.2025.

Проте, до вказаного строку з об`єктивних причин завершити досудове розслідування не представляється можливим, оскільки потрібно ще провести ряд процесуальних дій та зібрати певні докази. Строк досудового розслідування продовжено ухвалою слідчого судді від 11.02.2025 до 15.04.2025 року. Проте, існують обгрунтовані ризики, передбачені п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшилися, а тому слідчий просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зважаючи на наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання слідчого.

Заслухавши доповідача, доводи підозрюваного ОСОБА_7 та його захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 в підтримання апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали клопотання слідчого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.5 ст.199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Положеннями ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 зазначеного закону, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявних ризиків, зазначених в ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність його соціальних зв`язків; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; його репутацію та майновий стан, наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до положень п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Крім цього, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи, завжди має бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено у разі засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вищевказаних вимог закону дотримався.

Так, слідчій суддя встановив, що наявність обгрунтованої підозри ОСОБА_7 підтверджується доказами, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, а саме: протоколами заяв про вчинення кримінального правопорушення; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_12 ; протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 ; висновком судово- медичної експертизи №2033 від 16.12.2024; протоколом обшуку автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 , та іншими протоколами обшуку; протоколами затримання осіб, підозрюваних у вчиненні злочину ОСОБА_11 та ОСОБА_7 від 15.12.2024; протоколами допитів свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_16 та інших; протоколами огляду предметів (мобільних телефонів ОСОБА_14 , ОСОБА_13 ОСОБА_16 ) та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції».

За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Враховуючи вищевказане, на думку апеляційного суду, зазначених доказів достатньо, щоб на даному етапі кримінального провадження стверджувати про причетність, тобто обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч.4 ст.189 КК України.

Вказаним спростовуються доводи апеляційної скарги захисника про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри.

Також слідчий суддя врахував дані про особу ОСОБА_7 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, оружений, має на утриманні двох дітей 2017 та 2023 року народження, а також встановив наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме : можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Наявність ризику переховування від органів досудового розслідування та суду обґрунтована тяжкістю можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні зокрема, особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, обгрунтований тим, що на даний час органом розслідування не проведено всього обсягу необхідних слідчих дій.

Можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 з метою уникнення кримінальної відповідальності, перебуваючи на волі, може чинити тиск на вказаних осіб з метою зміни останніми показань.

Можливість вчинити інше кримінальне правопорушення обгрунтовується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні двох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про те, що з огляду на тяжкість покарання, передбаченого за кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обґрунтовано підозрюється ОСОБА_7 , даних про особу останнього, слідчим в клопотанні та прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому доводи апеляційної скарги захисника про необгрунтованість підозри, недоведеність зазначених ризиків та можливість запобігання вказаним ризикам застосуванням більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів вважає безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей 2017 та 2023 року народження, та дружину, яка не працює, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини не свідчать про зменшення ризиків, встановлених слідчим суддею, а лише характеризують особу.

Крім того, слідчим суддею при розгляді клопотання слідчого вже було надано оцінку вказаним доводам сторони захисту.

Колегія суддів звертає увагу на той факт, що майновий стан, міцність соціальних зв`язків та стан здоров`я підозрюваного не змінилися з моменту застосування до останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання сторони захисту на можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, колегія суддів також вважає безпідставними з урахуванням стадії кримінального провадження, обставин інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень та наявності ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Більш того, стороною захисту не доведено наявності достатніх стримуючих факторів від порушень ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Посилання захисників на відсутність належних та допустимих доказів щодо причетності підозрюваного до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189 та ч.2 ст. 146 КК України, не є предметом даного розгляду, оскільки оцінку доказам надає суд під час судового розгляду кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що слідчім суддею безпідставно не визначено розмір застави, колегія суддів також вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до п.1 ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави. Отже, з врахуванням суспільної небезпечності кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, яке є особливо тяжким злочином, та наявності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, колегія суддів також не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Таким чином, доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують правильність висновків слідчого судді.

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Корольовського районного суду м.Житомира від 11.02.2025, якою продовжено підозрюваному ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави, тобто до 12.04.2025 включно - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :