Справа № 297/998/24
УХВАЛА

про відмову у скасуванні арешту майна

06 лютого 2025 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , підозрюваного ОСОБА_3 як власника майна, його захисника адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_3 як власника майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 28.02.2024 року, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 28.11.2024 року,

встановив:

03 лютого 2025 року до слідчого судді звернувся захисник підозрюваного ОСОБА_3 як власника майна адвокат ОСОБА_4 з клопотанням про скасування арешту на майно, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 28.11.2024 року, а саме комплекс будівель, сторожева будівля, А-(кв.м):77.4, насосна, Б-(кв.м):4.6, склад, В-(кв.м):230.3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 204; житловий будинок, загальною площею (кв.м) 80.4, житловий будинок літера - А, ворота-1, огорожа-2, колодязь питний-3, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 04.

Клопотання мотивоване тим, що ухвалою Берегівського районного суду від 28.11.2024 накладено арешт на: 1. комплекс будівель, сторожову будівлю, А-(кв.м.):77,4, насосну, Б-(кв.м.):4,6, склад, В-(кв.м.):230,3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 204; 2. житловий будинок загальною площею 80,4 кв.м., житловий будинок літера - А, ворота - 1, огорожа - 2, колодязь питний - 3, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 04.

Вказані об?єкти нерухомого майна були арештовані в повному обсязі, хоча, у відповідності до вимог ст. 60-63, 70 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України, об`єкти належать ОСОБА_3 на праві власності тільки частково.

26.10.2002 року ОСОБА_3 уклав шлюб із ОСОБА_6 , з якою перебуває у шлюбі по сьогоднішній день.

Комплекс будівель в АДРЕСА_1 , було придбано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2020 року за № 706.

Житловий будинок загальною площею 80,4 кв.м. в АДРЕСА_2 , було придбано ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2016 року за №3541.

Отже, вказані вище об?єкти ОСОБА_3 придбав під час перебування у шлюбі із ОСОБА_6 тому вони є об?єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та накладений слідчим суддею арешт підлягає скасуванню на частину даного майна.

Крім того, ОСОБА_6 подала заяву, де також виклала вищевказане.

Підозрюваний ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав клопотання захисника, подане в його інтересах, посилаючись на те, що вказане у клопотанні майно вони набули з дружиною під час шлюбу.

Захисник ОСОБА_4 також підтримав клопотання та ствердив, що згадане майно набуте підозрюваним у шлюбі, тому воно є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та не набуте злочинним шляхом.

Прокурор ОСОБА_5 просив у клопотанні відмовити, воно є передчасним, оскільки слідчому судді не надано доказів за які кошти або дохід придбане згадане майно.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Так, ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 28.11.2024 року накладено арешт на: 1. земельну ділянку з кадастровим номером 212048200:03:000:0222, загальною площею (га): 2.3081, реєстраційний номер майна: 204; 2. Земельну ділянку з кадастровим номером :03:000:0224, загальною площею (га): 2.3079, реєстраційний номер майна: 204; 3. На 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 212048200:03:000:0223, загальною площею (га): 2.308, реєстраційний номер майна: 204; 4. Комплекс будівель, сторожева будівля, А-(кв.м):77.4, насосна, Б-(кв.м):4.6, склад, В-(кв.м):230.3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 204; 5. Земельну ділянку з кадастровим номером :30:000:0074, загальною площею (га): 0.25, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 212; 6. Житловий будинок, загальною площею (кв.м) 80.4, житловий будинок літера - А, ворота-1, огорожа-2, колодязь питний-3, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 04 (а.с. 5-7).

Відповідно до змісту зазначеної ухвали було встановлено, що майно, на яке накладався арешт, належало ОСОБА_3 .. Також вказаною ухвалою було встановлено, що останній обґрунтовано підозрювався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає обов`язкове додаткове покарання у виді конфіскації майна.

З огляду на це, слідчий судя дійшов висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на його майно з метою забезпечення подальшої конфіскації майна як виду покарання, передбаченого за інкримінований йому злочин.

Таким чином, накладення арешту на майно ОСОБА_3 було здійснено з підстав, передбачених КПК України.

У клопотанні про скасування арешту на майно ОСОБА_3 та заяві ОСОБА_6 зазначається, що арештоване майно, а саме 1. комплекс будівель, сторожову будівлю, А-(кв.м.):77,4, насосну, Б-(кв.м.):4,6, склад, В-(кв.м.):230,3, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 204; 2. житловий будинок загальною площею 80,4 кв.м., житловий будинок літера - А, ворота - 1, огорожа - 2, колодязь питний - 3, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 04, ними було придбано у шлюбі, тому вони становлять спільну сумісну власність подружжя та частка ОСОБА_6 в них на даний час становить 1/2 частку, на підтвердження чого було надано копію свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 , копії договорів купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 257557428 від 20.05.2021 року (а.с. 8-17).

Слідчий суддя не погоджується із позицією підозрюваного та його захисника про наявність підстав для скасування накладеного арешту, з огляду на наступне.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Отже, про обґрунтованість арешту, накладеного на підставі п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, свідчить, зокрема таке: такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом; існують факти або інформація, які вказують на те, що майно, на яке накладено арешт, належить підозрюваному.

Санкція ч. 3 ст. 332 КК України, в якій і підозрюється ОСОБА_3 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Оскільки ч. 3 ст. 332 КК України передбачає конфіскацію майна, то застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою забезпечення конфіскації майна є обґрунтованим.

За змістом ч. 1, 3 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина, чоловік мають право укласти з іншою особою договір купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання (догляду), застави щодо своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя лише після її визначення та виділу в натурі або визначення порядку користування майном (ч. 1 ст. 67 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Слідчий суддя не заперечує положень чинного законодавства, на яке посилається підозрюваний, зокрема ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідно до якого майно набуте подружжям під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому спільна сумісна власність подружжя належить подружжю незалежно від того, на чиє ім`я видано та оформлено документи. Разом з тим, самі положення вищевказаної статті містять відповідні можливі виключення із вказаної норми на підставі договору чи закону, що свідчить про неабсолютний характер вказаної норми та можливі винятки, закріплені відповідними правовстановлюючими документами про право власності на майно.

З вимог ч. 1 ст. 174 КПК України випливає, що право на подання клопотання про скасування арешту майна має, зокрема, і власник або інший володілець майна. Отже, саме на підозрюваному та його захиснику лежить обов`язок довести наявність права власності на майно, з якого підозрюваний просить зняти арешт, у зазначеній ним частці (1/2 частина).

Згідно з п.13 інформаційного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 223-558/0/4-13 від 05.04.2013 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження», слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Підозрюваним не надано суду належних доказів правових підстав виникнення у його дружини права власності на майно, на яке було накладено арешт. Посилання в клопотанні на те, що вказане майно було придбано протягом періоду подружнього життя його, ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 не підтверджує підстав набуття ОСОБА_6 права власності на вказані об`єкти, саме у зазначених підозрюваним частках. Надані підозрюваним копії документів (копії договорів купівлі-продажу та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 257557428 від 20.05.2021 року), свідчать про державну реєстрацію права власності на арештовані об`єкти за ОСОБА_3 . Сама по собі державна реєстрація не є способом набуття права власності, а виступає лише засобом підтвердження факту набуття права власності на вказане майно.

Підозрюваний та його дружина не надали доказів, які б вказували на те, що саме ОСОБА_6 на праві власності належить зазначені частки арештованого майна.

Режим спільної сумісної власності, на відміну від режиму спільної часткової власності, не передбачає виділ часток кожного власника в натурі, що унеможливлює ідентифікацію конкретних часток підозрюваного та його дружини у спільному майні, через що обтяження майна підозрюваного в цілому є єдиним можливим та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження з метою можливої конфіскації майна у випадку призначення такого виду покарання.

Тож, оскільки частки подружжя у праві спільної сумісної власності не визначені, слідчий суддя позбавлений можливості їх визначати поза межами цивільного позовного провадження.

Таким чином, підозрюваним не доведено, що арешт, накладений ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 28.11.2024 року, є необґрунтованим, а тому зазначений захід забезпечення кримінального провадження не підлягає скасуванню.

З огляду на викладене, слідчий суддя приймає рішення про відмову у задоволенні клопотання.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду в своїй ухвалі від 19.02.2019 року у справі №569/17036/118 провадження № 51-598кмо19 висловила свою позицію щодо оскарження ухали слідчого судді.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, визначено ч.ч.1, 2 ст. 309 КПК України.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК України під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді про арешт майна, або відмову в ньому, тобто судові рішення, які були постановлені в порядку ст. 173 КПК України.

При цьому можливості оскарження ухвал слідчого судді, які прийняті в порядку ст. 174 КПК України, зокрема про скасування арешту майна, або відмови в скасуванні арешту майна, кримінальний процесуальний закон не передбачає.

Керуючись ст. ст. 7, 22, 170-174, 372, 309 КПК України, слідчий суддя

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_3 як власника майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000237 від 28.02.2024 року, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду від 28.11.2024 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_7