УХВАЛА

продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Справа № 505/520/25

Провадження № 1-кс/505/475/2025

10 лютого 2025 року місто Подільськ

Слідчий суддя Котовського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1

за участю :

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши, клопотання старшого слідчого СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Котовської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_7 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю села Чернече Балтського району Одеської області, громадянину України, з середньою освітою, неодруженому, не працюючому, який зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , згідно ст. 89 КК України вважається таким, що раніше не судимому,

у кримінальному провадженні № 0000111 від 08.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом Подільського районного управління ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000111 від 08.02.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у формі процесуального керівництва за досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Подільської окружної прокуратури Одеської області.

Згідно матеріалів досудового розслідування 08.02.2025, близько 01:00, у кімнаті житлового будинку домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , у якому мешкає ОСОБА_6 , після спільного вживання спиртних напоїв, між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розпочався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень невизначеного ступеня тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, ОСОБА_6 у той же день та час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у кімнаті домоволодіння, розташованого за вищевказаною адресою, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, взяв належну йому сокиру, яка перебувала спертою до стіни в цій же кімнаті, та тримаючи у правій руці сокиру, наніс обухом сокири ОСОБА_8 не менше двох ударів в область голови, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку, перелому скроневої кістки праворуч, перелому кісток носу, чисельних ран та саден голови, які є небезпечними для життя в момент заподіяння та відноситься до категорії тяжкого тілесного ушкодження.

08.02.2025 о 15:00 годин, ОСОБА_6 затримано за підозрою у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України.

Цього ж дня, 08.02.2025 о 18:20 годин, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення, в порядку визначеному КПК України доказами, а саме:

-оглядом місця події від 08.02.2025, а саме домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого на території подвір`я та в приміщенні будинку на підлозі виявлено сліди речовини бурого кольору, схожі на кров, також виявлено та вилучено сокиру з слідами речовини бурого кольору на руків`ї та металевій частині;

-довідкою з КНП «Подільська міська лікарня ПМРПРОО» про те, що 08.02.2025 о 02:50 до медичного закладу був госпіталізований ОСОБА_8 з тілесними ушкодженнями у вигляді: «ЗЧМТ, забій головного мозку, перелом скроневої кістки праворуч, перелом кісток носа, чисельні рани та садна голови»;

-допитом свідка ОСОБА_9 , який дав покази про те, що в ніч з 7 на 8 лютого 2025 року, перебуваючи дома у ОСОБА_6 де також перебував ОСОБА_8 , в ході розпивання спиртних напоїв, між останніми виник конфлікт, в ході якого ОСОБА_6 взяв в руку сокиру і наніс обухом декілька ударів ОСОБА_8 по голові, від яких останній втратив свідомість. Після чого, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 віднесли потерпілого до автобусної зупинки, де і залишили;

-слідчим експериментом за участю свідка ОСОБА_9 в ході якого відтворено обставини та механізм спричинення потерпілому тілесних ушкоджень;

-допитом свідка ОСОБА_10 , який дав покази про те, що в ніч з 7 на 8 лютого 2025 року перебуваючи дома, до нього прийшов ОСОБА_9 та попросив викликати поліцію, пояснивши це тим, що побили ОСОБА_8 . Після виклику поліції, він та ОСОБА_9 прийшли до автобусної зупинки де лежав місцевий житель ОСОБА_8 , весь в крові;

-допитом потерпілого ОСОБА_8 , який дав покази про те, що в ніч з 7 на 8 лютого 2025 року перебуваючи в гостях у ОСОБА_6 , в ході розпивання спиртних напоїв, між ним та ОСОБА_6 виник конфлікт, після того як ОСОБА_6 відійшов в іншу кімнату, він відчув сильний удар важким предметом по голові і втратив свідомість.

Згідно статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання доцільності обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно враховувати вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до статті 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси поваги до особистої свободи.

Разом з цим, при вирішенні питання про наявність підстав для обрання запобіжного захолоду у вигляді тримання під вартою, необхідно враховувати у своїй сукупності доведеність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, тяжкість та підвищену суспільну небезпеку інкримінованого злочину, тяжкість можливого покарання, яке загрожує підозрюваному за інкримінований злочин, а також наявність ризиків визначених:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України - переховуватись від органу досудового розслідування та суду. Ризик можливого переховування від органу досудового розслідування та суду, який обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п`яти до восьми років позбавлення волі), дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім цього, ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, тобто відсутні міцні соціальні зв`язки, що також дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Перебуваючи на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення тяжкого злочину, підозрюваний ОСОБА_6 матиме можливість перетнути державний кордон з іншою державою, оскільки наразі продовжує тривати воєнний стан, цілодобово триває збройна агресія з боку російської федерації, наявна велика кількість осіб, що перетинають кордон, а в деяких місцевостях взагалі відсутні межі територіальної цілісності, тому підозрюваний ОСОБА_6 може спробувати уникнути кримінальної відповідальності та бути непоміченим при перетині державного кордону. У зв`язку з цим, у правоохоронних органів України фактично не буде можливості затримати останнього;

- п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_6 , будучи повідомленим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, під загрозою можливого покарання, беручи до уваги характер та обставини, суспільну небезпеку злочину, може незаконно впливати, як безпосередньо так і опосередковано на потерпілого ОСОБА_11 , вже допитаних свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які проживають з підозрюваним по сусідству в одному селі, а також інших осіб, які встановлюються та ще не допитані в ході досудового розслідування, шляхом залякування, підкупу, шантажу, погроз, а також примусити вже допитаних свідків змінити покази на свою користь, до дачі неправдивих показів та викривлення обставин, які підлягають доказуванню. Більш того, після вчинення кримінального правопорушення, підозрюваний ОСОБА_6 , переніс тіло потерпілого за межі власного домоволодіння, тим самим намагався змінити обстановку на свою користь;

- п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 веде посередній спосіб життя, зловживає спиртними напоями, офіційно не працює, що вказує на можливість підозрюваним перешкоджати кримінальному провадженню шляхом невиконання або неналежного виконання обов`язків покладених на нього, як на підозрюваного, в разі обрання йому більш м`якого виду запобіжного заходу. Також, враховуючи особистість підозрюваного, той факт, що останній намагався змінити обстановку місця події на власну користь, свідчить про те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (штучне затягування досудового розслідування; розголошення відомостей результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваного тощо).

-п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення. Обставини за яких вчинено злочин, та схильність підозрюваного ОСОБА_6 до насильства, вказують на відношення останнього до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, враховуючи це можна стверджувати про наявність ризику того, що підозрюваний може вчинити нове аналогічне кримінальне правопорушення перебуваючи в суспільстві.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, який згідно ст. 12 КК України відносять до категорії тяжкого злочину та тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним (позбавлення волі від п`яти до восьми років) дає підстави вважати, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до органу досудового розслідування не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу до ОСОБА_6 у вигляді застави, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, пов`язана з тим, що вказаний злочин вчинений із застосуванням насильства, тому на думку сторони обвинувачення, підстав для визначення розміру застави не має.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що останнього виникнуть можливості незаконно впливати на потерпілого і свідків у кримінальному провадженні, які проживають з підозрюваним у одному селі по сусідству.

Враховуючи практику Європейського суду та положення ч. 1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою, суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

У зв`язку з вищенаведеними обставинами, враховуючи всі ризики в їх сукупності та взаємозв`язку, запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі у подальшому може вплинути на проведення повного та неупередженого розслідування кримінального провадження та не забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Під час досудового слідства встановлено обставини, які слід врахувати при обранні запобіжного заходу, передбачені ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_6 тяжкого кримінального правопорушення;

- тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у скоєнні вказаного кримінального правопорушення.

Стосовно вказаних ризиків (як підстав застосування запобіжних заходів, передбаченої п.1 ч. 1 ст. 177 КПК), слід зауважити, що застосування запобіжного заходу, який оптимально відповідає конкретним обставинам кримінального провадження, багато у чому визначається характером (властивостями вчиненого злочину), одним з важливіших серед яких є його тяжкість.

Необхідність врахування даного фактору зумовлена тим, що залежно від неї (тяжкості) залежить покарання, яке обвинувачений зобов`язаний буде понести (у разі визнання його винним). Зокрема, у п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України зазначено, що при оцінці відповідних ризиків (перелічених у ч.1 ст.177 КПК) слід враховувати й, зокрема, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною в інкримінованому правопорушенні. Подібна орієнтація законодавців та правозастосувачів зустрічається й у міжнародному праві. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Отож, важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за злочин, вчинений обвинуваченим. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, поставлений обвинуваченому в вину, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо нього.

Відповідно до вимог ст. 177 та ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний не виконає покладенні на нього процесуальні обов`язки, а також для запобігання його спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Водночас, застосування більш м`якого запобіжного заходу унеможливить запобіганню ризикам, зазначеним у клопотанні. Так, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не зможе унеможливити ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства, суду, впливу на потерпілого та свідків чи вчиненню інших кримінальних правопорушень. Запобіжні заходи у вигляді застави, особистої поруки, та особистого зобов`язання не зможуть унеможливити настанню таких ризиків, як вчинення інших кримінальних правопорушень, ухиленню підозрюваного від органів досудового слідства, суду та впливу на потерпілого і свідків.

Відповідно до ч. 3, п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. У частині 4 вказаної статті зазначено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства, умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто в умисному тілесному ушкодженні, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Відтак, у даному кримінальному провадженні суд вправі не визначати розмір застави.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_12 та слідчий ОСОБА_4 підтримали клопотання з підстав зазначених у ньому та просили його задовольнити і обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, в межах строку досудового розслідування без визначенням застави.

Підставою застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до ОСОБА_6 є наявність ризиків передбачених п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підозрюваний ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання слідчого про обрання його підзахисному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000111 від 08.02.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України..

ОСОБА_6 затримано 08.02.2025 о 15:00 годин за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України в порядку ст. 208 КПК України.

08.02.2025 о 18:20 годин ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Про обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_6 та причетність підозрюваного до вчиненого, свідчать зазначені вище і долучені до клопотання матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України на слідчого суддю під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу покладений обов`язок встановити існування наступних складових:

- чи доведені обставини, які свідчать про обґрунтованість підозри;

- чи наявні ризики, передбачені статтею 177 КПК України, та на які вказує слідчий;

- чи не є достатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тлумачення наведених вище процесуальних норм у їх логічному зв`язку з положеннями Глави 4 КПК України приводить слідчого суддю до висновку, що під час вирішення питання щодо застосування до особи запобіжних заходів оцінка наданих сторонами доказів має спрямовуватися не на досягнення остаточного переконання у винуватості особи у вчиненні інкримінованого правопорушення, а має на меті встановити, чи є підозра обґрунтованою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлена свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «K.F. проти Німеччини» обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Отже, на початковій стадії розслідування, що має місце у даному випадку, суд, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направлені справи до суду.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

З огляду на зазначене слідчий суддя відмічає, що підозрюваний не працює, не має постійного джерела прибутку, не має міцних соціальних зв`язків, тобто ОСОБА_6 не має тих вагомих стримуючих факторів, які б могли зупинити підозрюваного від вчинення дій з метою переховування. Крім того, характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, у скоєнні якого ОСОБА_6 підозрюється, свідчить про наявність достатніх підстав для критичної оцінки моральних якостей ОСОБА_6 , що підтверджує ймовірність свідомої поза процесуальної поведінки останнього.

Суд з огляду на обставини, передбачені ст. 178 КПК України, погодився з доводами прокурора, що ризики, які є підставою для застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, на даний час існують.

Суд вважає, що ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватись від суду існує, зважаючи на те, що останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за скоєння якого йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від п`яти до восьми років, та обвинувачений обізнаний про ступінь тяжкості пред`явленого обвинувачення та покарання у разі визнання його винним.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, суд вважає, ризик впливу на вказаних осіб, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб та дослідження їх судом.

При цьому, суд приймає до уваги стадію даного кримінального провадження, в межах якого свідки на даний час не допитані, та докази, на яких може ґрунтуватися або може спростовуватися обвинувачення судом ще не досліджені, у зв`язку із чим наявний ризик того, що обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

За результатами встановлених у судовому засіданні обставин та з урахуванням доводів, викладених стороною обвинувачення та стороною захисту, слідчий суддя вважає, що прокурором та слідчим доведено наявність обставин, передбачених ст. 194 КПК України.

Встановлені вище обставини є вагомими для обрання відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 враховую: вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється.

З доданих до клопотання документів вбачається обґрунтована підозра щодо вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, злочині який вчинений із застосуванням насильства, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення йому розміру застави.

Враховуючи викладене, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються вищевикладені обставини, беручи до уваги, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків, повноту та достатність зібраних доказів, слідчий суддя вважає доцільним застосувати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.176-178, 183, 193, 194, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання старшого слідчий СВ Подільського РУП ГУНП в Одеській області капітан поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Котовської окружної прокуратури ОСОБА_7 ., про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном на 60 (шістдесят) днів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно положень ч.4 ст.183 КПК України не визначати розмір застави ОСОБА_6 .

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 , рахувати з моменту його затримання з 15 години 00 хвилин 08 лютого 2025 року, до 08 квітня 2025 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали вручити прокурору, слідчому, підозрюваному та направити до місця тримання під вартою обвинуваченого.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя

Котовського міськрайонного суду

Одеської області ОСОБА_13