Справа № 761/513/25
Провадження № 1-кс/761/1277/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні №0001237 від 10.06.2023,

ВСТАНОВИЛА:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні №0001237 від 10.06.2023, в якій заявник просить зобов`язати начальника сектору дізнання ВП №4 Шевченківського УП ГУ у м. Києві ОСОБА_4 надати копію постанови дізнавача СД ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001237.

08 січня 2025 року скарга з додатками була передана слідчій судді ОСОБА_1 з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду м. Києва.

Вивчивши скаргу та додані до неї матеріали, слідча суддя приходить до таких висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Разом з тим, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, що зазначено у ст. 26 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Частиною 1 ст. 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого, дізнавача або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, а саме:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником підозрюваним, його захисником чи законним представником, володільцем тимчасово вилученого майна;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

3) рішення слідчого, дізнавача, про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача, про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником.

9-1) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 9-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 304 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Як вбачається зі змісту скарги адвоката ОСОБА_2 , ним ставиться питання про зобов`язання начальника сектору дізнання ВП №4 Шевченківського УП ГУ у м. Києві ОСОБА_4 надати копію постанови дізнавача СД ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001237. При цьому посилається про те, що 28.12.2024 він звернувся до вказаної службової особи з клопотанням, у якому просив надати копію вказаної вище постанови, однак така постанова не була надіслана ОСОБА_3 .

Водночас заявником у скарзі не ставиться питання про необхідність зобов`язати уповноважену особу припинити бездіяльність, пов`язану із не розглядом клопотання, зобов`язати розглянути таке клопотання.

Натомість адвокат ОСОБА_2 звертається до слідчого судді із єдиною вимогою - зобов`язати начальника сектору дізнання ВП №4 Шевченківського УП ГУ у м. Києві ОСОБА_4 надати копію постанови дізнавача СД ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001237.

Разом з тим, слідча суддя звертає увагу, що чинним законодавством не передбачено повноважень слідчого судді, надавати вказівки слідчому щодо вчинення тих чи інших конкретних процесуальних дій, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, чи слідчих (розшукових) дій під час розслідування кримінального провадження, за виключенням випадків, що прямо передбачені законом, тощо.

При цьому, слідча суддя нагадує, що відповідно до вимог ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Більш того, спроба вчинення таких дій з боку суду була б невиправданим втручанням в роботу органу досудового розслідування в цілому, та в заплановану слідчим стратегію досудового розслідування, що прямо суперечить принципу диспозитивності.

Таким чином, слідча суддя приходить до висновку, що заявник адвокат ОСОБА_2 звертається до слідчої судді зі скаргою, яка не підлягає вирішенню слідчим суддею.

У своїй постанові 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 Велика Палата Верховного Суду вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві.

Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону.

Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні.

Так, відповідно до п. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Як зазначено у пункті 1 частини 1 статті 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права.

При цьому, Верховний Суд у своїй постанові №686/23167/19 від 10 червня 2020 року забезпечення єдності практики є реалізацією принципу правової визначеності, яка втілюється з додержанням загальних засад кримінального провадження, встановлених у ст. 7 КПК, шляхом однакового застосування тієї самої норми закону в подібних правовідносинах.

Оскільки питання щодо можливості відмови у відкритті провадження за скаргою, поданою до слідчого судді, яка за своєю суттю є не скаргою, а клопотанням, в якій заявник просить слідчу суддю зобов`язати начальника сектору дізнання ВП №4 Шевченківського УП ГУ у м. Києві ОСОБА_4 надати копію постанови дізнавача СД ВП №4 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_5 від 08.12.2023 про закриття кримінального провадження №0001237, при цьому вирішення таких питань не входить до повноважень ні слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, ні слідчих суддів будь-якого іншого суду, слідча суддя вважає можливим застосувати схожі за своєю суттю положення ч. 4 ст. 304 КПК України.

Так, відповідно до ч.4 ст. 304 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Таким чином, враховуючи, що адвокат ОСОБА_2 звертається до слідчої судді зі скаргою на бездіяльність слідчого, яка не підлягає вирішенню в порядку частини першої ст. 303 КПК України, а тому слідча суддя вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження за даною скаргою.

Керуючись ст.ст. 2, 18, 24, 26, 303, 304, 309, 369-372 КПК України, слідча суддя

УХВАЛИЛА:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність уповноваженої особи Шевченківського УП ГУНП в м. Києві у кримінальному провадженні №0001237 від 10.06.2023.

Матеріали скарги повернути адвокату ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1