Справа № 161/3266/25 Провадження №11-сс/802/135/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року про накладення арешту на майно (ЄРДР № 0000108),

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого відділу СУ Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке було вилучене 14 лютого 2025 року в ході проведення обшуку автомобіля марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом заборони на його користування, відчуження та розпорядження, а саме на:

1) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 ;

2) грошові кошти номіналом 1000 гривень у кількості 63 штуки із наступними номерами: ГП1608790, ГС1158419, ГС1158420, АЗ8513917, ГП4826135, АЕ9506359, АУ0641090, ВС3415150, АИ2881993, АС1042208, АН9238120, АД6479807, БК2250969, АВ1549994, ЕД5912607, БМ4511011,БП1919592, АТ9084899, ЕА0316293, АР8155193, АТ2285126, АВ8181822, АА3225760, ВТ9922053, БЛ6266540, АБ8546175, БП2477237, БП0615168, БР6821932, ГК7157422, АЄ8346213, ГП0893412, БМ1727937, АП3664818, АС1757093, АВ4720155, АЛ9228131, ЕБ7973964, БН0828112, БП6089049, АЛ3148827, АК5509046, АУ6605124, АП0340877, ГК0945604, ГЛ7189012, АК6833474, АП6095995, ГЛ9972053, ГН5683231, ВУ5043220, АК3694330, АЛ0836912, ГК2730087, БП5636980, БП9315204, АВ4830332, АЗ2619938, ЕВ9176982, АП4695331, а також купюри номіналом 500 гривень у кількості 55 штук із наступними номерами: ЗБ4457670, ВЗ8208385, ХЗ1942919, АН7479764, АД7763147, АО1894491, ЗМ6736160, ЗА2333562, ЗМ6736159, АЗ6493946, ЄА5570818, АГ8303479, ЄК5720103, ББ4841892, ЕГ1295257, ЄЕ4058170, ЕЗ5586189, АН8434499, АЛ6839386, ЗМ1776613, ЄП2891274, ЄП2891272, ЄП2891273, ЗА7017505, АК7714847, ВД1247448, ХГ8164532, ВЄ8667827, ХА3095662, ББ6426943, ЗБ8172529, ЄА3881639, ЄЄ4587821, АА6383152, ХЖ8042011, ХЖ6504100, ВД2763124, АИ7473566, ББ6401194, ЕВ4311151, ЕТ6135088, АК7644968, ЕБ3345896, ХД8725475, ЗМ5250714, ЕВ5941470, ЗА2290381, ЗА0093053, АБ4498701, ЕЗ2619409, АЛ4865372, ВД4758505, АИ2602748, АЗ6005328, АЄ1904669;

3) автомобіль марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 та ключ запалювання, що поміщено на зберігання до штраф майданчику ГУНП у Волинській області (смт. Торчин, Луцький р-н), в рамках досудового розслідування кримінального провадження внесеного до ЄРДР № 0000108, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.307 КК України.

В поданій апеляційній скарзі власник майна ОСОБА_7 вважає ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту транспортний засіб незаконною та необґрунтованою. Посилається на те, що він є власником транспортного засобу, є пенсіонером, інвалідом 2 групи, періодично дає користуватись транспортним засобом своєму сину, якому оголошено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, про які йому нічого не відомо. Також вказує на те, що він не причетний до вчинення кримінальних правопорушень, а тому слідчий суддя безпідставно наклав арешт на автомобіль. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні накладення арешту на транспортний засіб.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, власника майна та його представника, які подану апеляційну скаргу підтримували та просили відмовити в накладенні арешту на автомобіль, думку прокурора, який апеляційну скаргу заперечував і просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Арештом майна відповідно до ч.1 ст.170 КПК України є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до вимог ч.ч.2-6 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів . У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу; 2) спеціальної конфіскації . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи . У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У цьому випадку, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

З аналізу положень вищевказаних процесуальних норм закону випливає, що слідчий та/або прокурор повинні довести, що майно, яке на їх думку підлягає арешту повинно відповідати критеріям, визначеним у ст.98 КПК України.

Доведеними повинні бути і ризики щодо такого майна, передбачені ст.170 КПК України, зокрема, - щодо збереження речових доказів.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати усі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

На думку апеляційного суду, зазначені вимоги закону при розгляді клопотання старшого слідчого відділу СУ Головного управління Національної поліції у Волинській області ОСОБА_9 про накладення арешту на транспортний засіб, слідчим суддею дотримані в повній мірі.

З матеріалів клопотання вбачається, що слідчим відділом СУ Головного управління Національної поліції у Волинській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000108 від 15 квітня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України.

Так, згідно матеріалів клопотання, в рамках даного кримінального провадження, під час проведення обшуку в автомобілі марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , що перебуває у користуванні підозрюваного ОСОБА_10 , в ході якого виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , грошові кошти номіналом 1000 гривень у кількості 63 штуки, автомобіль марки «Volkswagem Passat» д.н.з. НОМЕР_1 та ключ запалювання.

Вказане майно постановою органу досудового розслідування від 14 лютого 2024 року визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

14 лютого 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Доводячи підставність поданого клопотання, слідчий вказував про те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України у зв`язку з чим і було визнано речовими доказами. А тому, саме з метою збереження речових доказів, перешкоджанню їх знищенню, користуванню та відчуженню, просив накласти арешт на це майно.

Проаналізувавши вищевикладене та дослідивши матеріали провадження апеляційний суд вважає, що транспортний засіб, на який накладено арешт, дійсно може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.1, 2 ст. 307 КК України, оскільки відповідає критеріям, визначеним у ст.98 та ч.2 ст.167 КПК України, а тому відповідно до п.1 ч.2 ст.170 КПК України підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

В свою чергу, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою, визначеною в п.3 ч.2 ст.170 КПК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст.132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на транспортний засіб, який перебував у користуванні підозрюваного ОСОБА_10 ..

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд об`єктивно переконаний, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказаний автомобіль, діяв у спосіб і у межах чинного законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи, які викладені в апеляційній скарзі стосовно незаконності і необґрунтованості ухвали слідчого судді, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими.

Що ж стосується посилань апелянта, що транспортний засіб не є власністю ОСОБА_10 , а належать його батьку ОСОБА_7 , то це питання в даному випадку має вирішуватися або в порядку ст.174 КПК України, або під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до положень ч.ч.2-6 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів. У цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала слідчого судді в частині накладення арешту на транспортний засіб, прийнята з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, є законною та обґрунтованою, і підстав для її скасування та постановлення нової про відмову в задоволенні клопотання слідчого, як того просить апелянт немає.

Не вбачає апеляційний суд й істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які могли б стати безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 лютого 2025 року про накладення арешту на майно без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді: