У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/483/25

Провадження № 1-кп/348/198/25

26 березня 2025 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у підготовчому судовому засіданні у м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 03.03.2023, яке надійшло з обвинувальним актом та угодою про визнання винуватості щодо обвинуваченогоОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Середній Майдан, Надвірнянського району, Івано-Франківської області, який зареєстрований та фактично проживає на АДРЕСА_1 , з неповною середньою освітою (закінчив 9 класів), одруженого, який має 3 дітей, у тому числі 1 неповнолітню дитину, працює майстром лісу Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу ОКП «Івано-Франківськоблагроліс», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

встановив:

відповідно до обвинувального акту, ОСОБА_3 , який за займаною посадою є службовою особою, в порушення вимог ст.19 Лісового кодексу України та п. 2.2., 2.4, 2.8, 2.10 своєї посадової інструкції, будучи зобов`язаним здійснювати охорону лісу від незаконних рубок, протягом 2024 року, маючи об`єктивну можливість для забезпечення охорони лісу (зокрема, виявлення ознак незаконних рубок дерев, залучення працівників лісової охорони та правоохоронних органів для припинення самовільних рубок), допустив неналежне виконання своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них та неналежним чином проводив охорону лісу в виділі №15 кварталу №70 переданого йому під охорону обходу №16 Надвірнянського спеціалізованого агролісгоспу ОКП «Івано-Франківськоблагроліс», не здійснював регулярні обходи лісових масивів, не виявляв порушників та фактів чи ознак вчинення самовільних рубок у лісі, не інформував керівництво лісгоспу про факти чи ознаки незаконних рубок на території ввіреного йому під охорону обходу та необхідність залучення працівників лікової охорони чи правоохоронних органів для охорони та збереження лісу. Внаслідок неналежного виконання майстром лісу ОСОБА_3 своїх службових обов`язків щодо здійснення охорони лісу від незаконних рубок на території ввіреного йому під охорону обходу протягом 2024 року невстановленими досудовим розслідуванням особами здійснено незаконні рубки: 10 (десятьох) сироростучих дерев породи ялиця з середнім діаметром пнів 13 см, 41 см, 49 см, 40 см, 49 см, 49 см, 40 см, 42 см, 38 см, 46 см; 3 (трьох) сироростучих дерев породи осика з середнім діаметром пнів 22 см, 18 см, 12 см; 1 (одного) сироростучого дерева поди ялина з середнім діаметром пня 26 см; та 1 ( одного) сироростучого дерева породи дуб з середнім діаметром пня 18 см. Таким чином, внаслідок службової недбалості ОСОБА_3 , державним інтересам у сфері охорони навколишнього природного середовища, спричинено майнову шкоду в розміру 155231,55 гривень, яка станом на 2024 рік у 100 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян і є істотною, згідно з пунктом 4 примітки до статті 364 КК України. Дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч.1 ст.367 КК України, як службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам. Обставинами, які пом`якшують покарання зазначено: щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої шкоди, а також на підставі ч.2 ст.66 КК України - добровільний перерахунок коштів на потреби військових формувань Збройних Сил України. Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

В ході досудового розслідування між прокурором ОСОБА_6 , з однієї сторони, та обвинуваченим ОСОБА_3 , з іншої сторони, за участю захисника ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості від 27 лютого 2025 року. В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ч.1 ст.367 КК України, які ними не оспорюються, зазначили що обвинувачений визнає беззастережно свою вину в обсязі оголошеної йому підозри. Покладено на обвинуваченого такі обов`язки: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти розслідуванню і встановленню обставин даного кримінального провадження; співпрацювати з прокуратурою Івано-Франківської області у викритті кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконною вирубкою деревини. В угоді сторони узгодили міру покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а саме: просять суд у випадку затвердження угоди призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі 9295 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 158015,00 гривень з позбаленням права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної лісової охорони на строк 1 рік. Також передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила, встановлені КПК України та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену міру покарання. Кваліфікацію дій обвинуваченого та формулювання обвинувачення вважає правильним, підтверджує, що існує суспільний інтерес в укладенні такої угоди. Зазначив, що конкретних проваджень у яких необхідна співпраця обвинуваченого немає, жодною додатковою інформацією обвинувачений на даний час не володіє.

Обвинувачений у ході підготовчого судового засідання вину визнав, просив затвердити угоду та призначити визначене в угоді покарання, однак не зміг пояснити у вчиненні яких саме суспільно-небезпечних дій чи бездіяльності він беззастережно визнає вину, а також не знав які саме обов`язки на нього покладені відповідно до умов угоди. Обмежився загальним формулюванням, що вину визнає. Крім цього, зазначив, що досі працює майстром лісу у комунальному підприємстві і надалі планує там працювати, ніколи не обіймав посад, пов`язаних із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної лісової охорони. Що стосується обов`язку співпраці з правоохоронними органами, який передбачений в угоді, обвинувачений не зазначив чи зможе реально виконати такий обов`язок.

Захисник зазначив, що є усі підстави затвердити угоду та призначити узгоджену сторонами міру покарання. Зокрема, обрана міра покарання не перешкоджатиме обвинуваченому працювати на займаній ним на даний час посаді, оскільки підприємство, де працює обвинувачений є комунальним, а згідно з умовами угоди йому протягом року буде заборонено обіймати посади в органах державної лісової охорони. Крім цього, захисник зазначив, що обвинувачений вину визнає повністю, однак через хвилювання не може пояснити у чому саме його обвинувачують. Що стосується обов`язку співпраці з правоохоронними органами, то обвинувачений якщо буде мати інформацію, яка цікава правоохоронцям, то виконає цей обов`язок. Якщо такою інформацією не володітиме, то не повідомить нічого, оскільки це не обов`язоково. Такий обов`язок на думку захисту не є реальним, існують лише формальні домовленості. Жодних конкретних проваджень у яких обвинувачений зобов`язався співпрацювати з правоохоронними органами немає, а також на даний час обвинувачений не володіє жодною інформацією, яка б могла бути надана правоохоронним органам.

У ході підготовчого судового засідання сторони не заявляли клопотань щодо надання додаткового часу для внесення змін до укладеної угоди чи щодо укладення нової угоди.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали судового провадження, суд встановив такі обставини справи та надав їм правову оцінку.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо:

1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди;

2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства;

3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися;

5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань;

6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

У разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії досудового розслідування, судове провадження за згодою сторін кримінального провадження продовжується в загальному порядку. У разі незгоди однієї із сторін із продовженням судового провадження у загальному порядку досудове розслідування продовжується в загальному порядку.

Відповідно до обвинувального акту кримінальне правопорушення було вчинене обвинуваченим протягом 2024 року. У ході підготовчого судового засідання, відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000102, встановлено, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені у ЄРДР 20.04.2023, датою надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення зазначено 19.04.2023, датою реєстрації провадження вказано 03.03.2023, правова кваліфікація ч.1 ст.367 КК України.

У ході підготовчого судового засідання суд звернув увагу прокурора на невідоповідність дати реєстрації кримінального провадження (03.03.2023) та періоду вчинення триваючого кримінального правопорушення (протягом 2024 року). З цього приводу прокурор пояснив, що спочатку досудове розслідування здійснювали за ч.2 ст.201-1 КК України та за ч.4 ст.246 КК України. У ході досудового розслідування попередню кваліфікацію було змінено на ч.1 ст.367 КК України.

Так, відповідно до витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000092 від 20.04.2023 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.201-1 КК України (оскільки жителі Івано-Франківської області за попередньою змовою з невстановленими посадовими особами лісогосподарських підприємств області налагодили протиправний механізм переміщення через митний кордон України з приховуванням від митного контролю лісоматеріалів, заборонених до вивозу за межі митної території України). 21.08.2023 було винесено постанову про об`єднання вказаних кримінальних проваджень в одне за №0000102. Відповідно до постанови від 20.08.2024 у кримінальному провадженні №0000102 було здійснено перекваліфікацію з ч.4 ст.246 КК України на ч.1 ст.246 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення тяжчого злочину. 27.08.2024 з кримінального провадження №0000102 виділено матеріали щодо ОСОБА_7 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України. 24.02.2025 у кримінальному провадженні №0000102 змінено кваліфікацію з ч.1 ст.201-1 КК України на ч.1 ст.367 КК України.

Однак з наданих прокурором документів не зрозуміло які обставини могли бути підстаовю для зміни праової кваліфікації з ч.1 ст.201-1 КК України, якщо інформація про вчинення цього кримінального правопорушення з`явилася у органу досудового розслідування ще навесні 2023 року, на ч.1 ст.367 КК України, якщо це кримінальне правопорушення, відповідно до інформації зазначеної у обвинувальному акті, було вчинене майже через рік після внесення відомостей в ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.201-1 КК України, зважаючи на те, що це не суміжні склади кримінальних правопорушень і обсяг обставин, які підлягають доказуванню та засоби доказування у таких кримінальних провадженнях суттєво відрізняється.

Крім цього, у ході підготовчого судового засідання було встановлено очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань. Так, відповідно до ст.472 КПК України визначено факультативну складову угоди про визнання винуватості - обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце). При обгрунтуванні того, що умови угоди відповідають інтересам суспільства прокурор покликався на те, що таких домовленостей було досягнуто з обвинуваченим.

Слід зазначити, що обов`язок щодо співпраці у викритті іншого кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою має бути зазначений у такий спосіб, щоб можна було пересвідчитися у реальності та можливості його виконання. У ході судового розгляду, як сторона захисту, так і сторона обвинуваченння, зазначили, що обвинувачений на даний час не володіє жодною інформацією про вчиненні кримінальні правоопрушення і або виконає такий обов`язок у майбутньому, або ж ні. Слід зважати, що відсутність конкретизації сутності такого зобов`язання з використанням лише загальних формулювань унеможливлює подальшу можливість пересвідчитися у реальності, а отже і у фактичному виконанні, такого обов`язку. А це є недопустимим зважаючи на наслідки невиконання умов угоди обвинуваченим, що передбачені чинним законодавством та є окремою підставою для відмови у затвердженні угоди.

Щодо узгодженого сторонами покарання, в угоді визначено основне покарання у виді штрафу у розмірі 9295 неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 158015,00 гривень та додаткове покарання у виді позбалення права обіймати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної лісової охорони на строк 1 рік.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади призначається з урахуванням характеру кримінального правопорушення, вчиненого за посадою обвинуваченим та інших обставин справи, якщо суд визнає за неможливе збереження за ним права обіймати певні посади. Що стосується кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України призначення такого додаткового покарання є обов`язковим не залежно від виду основного покарання, яке буде призначене судом.

Як було встановлено, обвинувачений за посадою не обіймає та ніколи не обіймав посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах державної лісової охорони. Натомість він постійно працював у комунальному підприємстві та досі там працює на тій самій посаді - майстром лісу. Таким чином, при узгодженні міри додаткового покарання сторони всупереч ст.50, 55 КК України та санкції ч.1 ст.367 КК України визначили для обвинуваченого додаткове покарання, внаслідок якого він не зазнає жодних обмежень у своїй трудовій діяльності. Тому на думку суду узгоджена сторонами міра покарання не відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що у затвердженні угоди слід відмовити на підставі п. 1, 2, 5 ч.7 ст.474 КПК України.

Керуючись ст. 314 КПК України, суд,

ухвалив:

відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 27 лютого 2025 року у кримінальному провадженні №0000102 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, яка укладена між прокурором ОСОБА_6 та підозрюваним ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1