У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2024 року м. Ужгород
Прокурор ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із даним клопотанням, яке обґрунтовує тим, що У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».
Надалі, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо незаконного переправлення осіб через держаний кордон України з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу осіб.
З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (який діяв під контролем правоохоронних органів).
Так встановлено, що ОСОБА_5 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_8 через державний кордон України проінструктував ОСОБА_9 (який діяв під контролем правоохоронних органів) про те, щоб він передав ОСОБА_8 , що йому необхідно з`явитись до м. Ужгород де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи, та грошові кошти які необхідно оплатити за перетин кордону ОСОБА_9 повинен отримати від ОСОБА_8 та тримати в себе до окремої вказівки.
Надалі, 18.05.2024 близько 12:00 год. за вказівками ОСОБА_5 , ОСОБА_9 забрав ОСОБА_8 з м. Ужгород та доставив до Берегівського району, а саме в готель «Вілла Вікторія».
Окрім того, продовжуючи свої протиправні дії, З метою реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_5 діючи повторно за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 самостійно та за допомогою ОСОБА_9 (який діяв під контролем правоохоронних органів) повторно підшукали особу, яка мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (який діяв під контролем правоохоронних органів).
Так встановлено, що ОСОБА_5 діючи повторно за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , маючи на меті незаконно переправити ОСОБА_10 через державний кордон України проінструктував ОСОБА_9 про те, щоб він передав ОСОБА_10 , що йому необхідно прибути до м. Берегово де на декілька днів необхідно буде винайняти житло, до моменту здійснення переправи. Однак у зв`язку з обставинами прибути в м. Берегово не вдалось можливим, тому ОСОБА_10 зупинився в м. Мукачево.
Після чого, 23.06.2024 за вказівками ОСОБА_5 , ОСОБА_9 забрав ОСОБА_10 з м. Мукачево та доставив до м. Берегово, де поселив в готель «Жайворонок», перебуваючи в якому ОСОБА_10 наступного дня, а саме 24.06.2024 було переселено в окрему філію від готелю під назвою «Lark» що також у м. Берегово.
Надалі, 26.06.2024 близько 09:15 год. до ОСОБА_10 через додаток «Телеграм» зателефонувала невстановлена на даний час особа та надала номеру мобільного оператора « НОМЕР_1 » яким як встановлено користується ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , і сказала перетелефонувати йому. Зв`язавшись з ОСОБА_11 останній повідомив ОСОБА_10 , що йому необхідно приїхати за адресою АДРЕСА_1 . Через деякий час, того ж дня прибувши за вказаною адресою ОСОБА_10 зателефонував за номером « НОМЕР_2 » яким користується ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_7 , та зустрівшись з ним, останній провів ОСОБА_10 до квартири АДРЕСА_1 вищевказаного будинку де вже перебували ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_14 ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_10 , які також очікували здійснення незаконного переправлення через державний кордон України та ОСОБА_10 залишився на вказаній квартирі.
Після цього, перебуваючи у приміщенні вищевказної квартири, особам було повідомлено невстановленою на даний час органом досудового розслідування особою, що невдовзі, а саме 28.06.2024 або 29.06.2024 буде здійснено їхнє переправлення через державний кордон України, однак протиправну діяльність ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було викрито та 29.06.2024 їх було затримано працівниками правоохоронних органів.
В процесі документування злочинної діяльності даної групи встановлено, що громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , мешканець АДРЕСА_2 , використовує транспортний засіб марки «БМВ», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , діючи спільно з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , мешканець АДРЕСА_3 , із особистих корисливих мотивів та в інтересах інших співучасників організованої групи, висував пропозицію зацікавленим громадянам України чоловічої статі, за грошову винагороду у розмірі від 7 тис. до 10 тис. доларів США організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України до країн ЄС.
Водночас, ОСОБА_7 до вказаного стійкого протиправного механізму залучив громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , мешканець АДРЕСА_4 , який отримував грошові кошти від громадян України призовного віку за незаконного переправлення через ДКУ.
Також, встановлено осіб яких використовують у якості водіїв для здійснення доставки та переправлення «клієнтів» через ДКУ, а саме: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , місце народження: Закарпатська обл., м. Берегове, місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , використовує моб. тел. НОМЕР_5 та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_15 , місце народження: Закарпатська обл., м. Берегове, місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , використовує моб. тел. НОМЕР_7 , які усвідомлюючи свою роль у вказаній схемі доставляють «клієнтів» з міста Берегове в прикордонні райони, де передають іншим учасникам незаконної схеми, які за попередньою змовою з організаторами здійснюють незаконне переправлення громадян України чоловічої статі призивного віку через державний кордон України до суміжної держави. Для перевезення вище зазначених громадян, використовують автомобіль марки «Форд» моделі «Мондео», державний реєстраційний номер НОМЕР_8 та мікроавтобус марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спрінтер» з реєстраційним номером «КМ58VCO».
Крім цього встановлено, що в прикордонному Берегівському районі Закарпатської області, старшим по безпосередній організації діями ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , через невстановлених на поточний час осіб, виступає громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , уродженець м. Берегово, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , використовує моб. тел. НОМЕР_9 , РНОКПП НОМЕР_10 .
Встановлено, що у користуванні ОСОБА_18 перебуває мікроавтобус марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спрінтер» з реєстраційним номером «KW 58VCO» (дійсний реєстраційний номер «КМ58VCO»), який використовується для підготовки до переправлення через державний кордон України громадян, а саме інструктажу та переодягнення останніх у спеціальні костюми для подолання річки «Тиса». Разом з тим в ході проведення досудового розслідування було встановлено, що транспортний засіб марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спрінтер» з реєстраційним номером « НОМЕР_11 » (дійсний реєстраційний номер «КМ58VCO») часто здійснює перетин державного кордону України та водієм або пасажиром якого являється громадянин України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_16 .
11.10.2024 в ході проведення санкціонованого обшуку, що відбування біля буд. 27 по вул. Харківська в м. Берегове, Закарпатської області було вилучено автомобіль марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спринтер» д.н.з. НОМЕР_12 , салон якого був зачинений, та поміщено на зберігання на штраф-майданчик ГУНП в Закарпатській області, за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Карпатської України, 10 А.
Відповідно до постанови слідчого СВ Ужгородського РУП від 11.10.2024 вищевказане майно визнано речовим доказом у кримінальному проводженні, оскільки воно може містити сліди кримінального правопорушення, в тому числі потребує додаткового огляду, з метою виявлення речей або предметів, що можуть свідчити про протиправну діяльність ОСОБА_19 чи інших осіб, а також та іншу необхідну інформацію для проведення подальшого досудового розслідування та встановлення об`єктивних обставин кримінального провадження.
З урахуванням наведеного прокурор у клопотанні, з метою збереження вилученого майна як речового доказу, просить накласти на нього арешт.
01.11.2024 року від представника власника майна ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_21 до суду надійшли письмові заперечення, зокрема зазначає, що клопотання прокурора подане з порушенням визначених процесуальним законом строків.
Поряд з цим, до клопотання не долучено, а в тексті клопотання не наведено, що стороною обвинувачення ініційовано проведення будь-яких слідчих дій щодо вилученого майна, жодних доказів того, що автомобіль є предметом та доказом будь-яких розслідуваних кримінальних правопорушень, в матеріалах клопотання не міститься.
З урахуванням наведеного адвокат просить відмовити у задоволення клопотання прокурора про накладення арешту на вилучений автомобіль.
Прокурор ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи.
Власник майна у судове засідання також не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, проте, від його представника адвоката ОСОБА_21 до суду 01.11.2024 року надійшла заява, в якій просить розгляд клопотання провести без його участі та врахувати письмові заперечення.
У відповідності до ч. 1 ст. 172 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 - 174 цього Кодексу.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
За змістом ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов),чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. За змістом ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.98КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
11.10.2024 року проведено обшук вищевказаного транспортного засобу.
Згідно протоколу обшуку від 11.10.2024 року, в ході такого було виявлено та вилучено: транспортного засобу марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спрінтер» з реєстраційним номером «КМ58VCO» VIN код - НОМЕР_13 .
Постановою старшого слідчого СВ Ужгородського РУП ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_24 від 11.10.2024 року вилучений автомобіль визнаний речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Враховуючи наведене слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість доводів прокурора, що тимчасово вилучене майно має значення речового доказу у кримінальному проваджені та відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, оскільки таке могло зберегти на собі сліди злочину, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Зокрема було встановлено, що вилучений автомобіль використовувався для перевезення осіб, які мали намір перетнути державний кордон України, а відтак в такому могли зберегтись сліди злочину, які мають суттєве значення для доказування у даному кримінальному провадженні.
Вказані обставини спростовують доводи адвоката ОСОБА_21 про недоведеність прокурором відповідності вилученого майна критеріям ст. 98 КПК України.
Таким чином прокурором, на виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, доведено слідчому судді необхідність такого арешту майна з метою збереження речового доказу, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.
Прокурором у клопотанні наведено достатньо підстав для застосування такого виду заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а відтак, за наведених вище обставин, слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту та повернення вилученого майна.
Така шкода може виразитись у втраті речових доказів стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз та встановленню істини у справі, а також у втраті майна, що у свою чергу очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.
Щодо доводів адвоката ОСОБА_21 про порушення строків звернення з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ст. 113 КПК України, процесуальні строки - це встановлені законом або відповідно до нього прокурором, слідчим суддею або судом проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії. Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.
Статтею 115 КПК України визначено порядок обчислення процесуальних строків. Зокрема встановлено, що строки, встановлені цим Кодексом, обчислюються годинами, днями і місяцями. Строки можуть визначатися вказівкою на подію. При обчисленні строку годинами строк закінчується в останню хвилину останньої години. При обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків місяцями строк закінчується у відповідне число останнього місяця. Якщо закінчення строку, який обчислюється місяцями, припадає на той місяць, який не має відповідного числа, то строк закінчується в останній день цього місяця. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу. Якщо відповідну дію належить вчинити в суді або в органах досудового розслідування, то строк закінчується у встановлений час закінчення робочого дня в цих установах. При обчисленні процесуального строку в нього включаються вихідні і святкові дні, а при обчисленні строку годинами - і неробочий час. Якщо закінчення строку, який обчислюється днями або місяцями, припадає на неробочий день, останнім днем цього строку вважається наступний за ним робочий день, за винятком обчислення строків тримання під вартою та перебування в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної експертизи.
Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.
У судовому засіданні встановлено, що майно було вилучено в ході проведення обшуку 11.10.2024 року, наступним днем якого був вихідний день. Згідно поштової відмітки про направлення клопотання про накладення арешту на майно, таке було подане до поштового відділення 14.10.2024 року, тобто в перший робочий день, який слідував за днем коли було вилучене майно.
Таким чином на переконання слідчого судді, прокурор вчасно звернувся до слідчого судді із даним клопотанням.
Разом з тим, відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
При визначенні способу арешту майна, слідчий суддя враховує правову підставу для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна, вимоги ч. 4 ст. 173 КПК України, згідно з якими, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а також вимогу, згідно з якою слідчий суддя зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб, а тому дійшов висновку про накладення арешту на даний автомобіль та свідоцтво в частині позбавлення права на відчуження та розпорядження.
Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для арешту вказаного майна, з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні, а тому клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 7, 132, 98, 167, 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В:
Клопотання задовольнити частково.
Накласти арешт на майно, яке було вилучене 11.10.2024 року в ході проведення обшуку у гр. ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , а саме: автомобіль марки «Мерседес-Бенц» моделі «Спринтер» д.н.з. НОМЕР_12 , шляхом позбавлення права на відчуження та розпорядження цим майном.
У решті вимог клопотання відмовити.
Роз`яснити, що у відповідності до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 01.11.2024 року о 16 год. 55 хв..

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1