У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 та прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , 1982 року народження, березня місяця, 28 числа, відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 року зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання, визначеного ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017, а саме: з моменту фактичного затримання на підставі вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 по 20.10.2022 (момент зникнення) та визначено останньому початок строку відбування покарання з моменту його повторного затримання, тобто з 05.10.2024 включно.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з моменту його повторного затримання, в порядку виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017, тобто з 05.10.2024.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

Захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати та відмовити у задоволенні клопотання Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» від 29 листопада 2024 року.

Прокурор ОСОБА_9 просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник ОСОБА_7 вважає, що ухвала суду є незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначив, що ОСОБА_6 засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 28.12.2017 пом`якшено покарання до 7 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання 02.05.2018. Кінець строку відбування покарання 14.01.2025.

З 2018 року ОСОБА_6 відбував покарання в Бучанській виправній колонії (№85). В грудні 2020 року ОСОБА_6 перевели до Північної виправної колонії (№ 90) в місті Херсоні. З початком окупації м. Херсона, ОСОБА_6 знаходився в Північній виправній колонії (№ 90).

Вказав, що в листопаді 2022 року представники окупаційної влади рф насильно вивезли ОСОБА_6 разом із іншими ув`язненими, з м. Херсона на окуповану територію. ОСОБА_6 був незгодний із його переміщенням на окуповану територію, про що повідомив представників окупаційної влади. Представники окупаційної влади перемістили ОСОБА_6 на територію так званої Керченської виправної колонії № 126, в якій він перебував до 30.07.2024.

Після звільнення, представники волонтерської організації перемістили ОСОБА_6 до Грузії. Одразу після прибуття в Тбілісі представники волонтерської організації звернулися до посольства України в Грузії з клопотанням про виготовлення посвідчення на повернення в Україну. ОСОБА_6 отримав вищенаведене посвідчення 24.09.2024. Після цього представники волонтерської організації доставили його літаком до Кишиніва, а звідти ОСОБА_6 автобусом повернувся в Україну. 05.10.2024 представник волонтерської організації передав ОСОБА_6 представникам влади України для продовження відбування покарання.

Вказав, що ОСОБА_6 було переміщено до ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» для продовження відбування покарання.

Зазначив, що ані ОСОБА_6 , ані йому як захиснику не надано тексту клопотання колонії, а стало відомо про існування клопотання колонії із оскаржуваної ухвали. Вказав, що засуджений ОСОБА_6 був проінформований, що суд має розглядати клопотання колонії. Але ОСОБА_6 не подавав заяву про розгляд клопотання за його відсутності та не просив суд задовольнити клопотання.

Зазначив, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції визначив початком відбування покарання день повторного затримання після повернення з рф 05.10.2024. Захисник вважає, що визначення судом вищенаведеної дати є необґрунтованим, оскільки, на думку захисника, дата початку відбування покарання, яка визначена вироком суду, не може бути змінена.

Вказав, що оскаржувана ухвала взагалі не містить пояснень причин зміни початку строку відбування покарання. Також не містить правового обґрунтування зміни моменту початку відбування покарання. Чинне законодавство України взагалі не містить правових підстав для зміни дати початку відбування покарання судом, навіть за наявності перерви позбавлення волі.

Також зазначив, що суд першої інстанції не надав правової оцінки тій обставині, що окупаційна влада рф примусово перевела ОСОБА_6 для відбування покарання з Північної виправної колонії (№ 90) до незаконно сформованої окупаційною владою так званої Керченської виправної колонії № 126, а представники колонії не заперечують факту продовження відбування покарання ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території.

Прокурор ОСОБА_9 вважає ухвалу суду незаконною і такою, що підлягає скасуванню, з підстав неповноти судового розгляду.

Зазначив, що судом під час розгляду клопотання не були з`ясовані та досліджені питання щодо переміщення (перебування в установах виконання покарань) засудженого ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України та території рф з моменту його зникнення з ДУ «Південна ВК № (90)» з 20.10.2022 по 05.10.2024, тобто до моменту його повторного затримання в порядку виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017. Вказав, що оскільки судове засідання проведено за відсутності засудженого ОСОБА_6 , питання щодо переміщення останнього в установах виконання покарань на непідконтрольній території України, зокрема, в період з 20.10.2022 по 05.10.2024 не з`ясовано.

Зазначив, що в судовому засіданні не вирішено питання про можливість зарахування засудженому ОСОБА_6 до строку відбуття покарання період його перебування в окупації на території, на якій розташована ДУ «Південна ВК (№ 90)», до часу деокупації установи виконання покарання та періоду перебування його у інших установах виконання покарань та попереднього ув`язнення на виконання вироку суду, у тому числі на непідконтрольній території України до дати його повторного затримання.

Також вважає, що дата, з якої засуджений ОСОБА_6 вважається безвісті зниклим, а саме 20.10.2022, не свідчить про його звільнення з установи виконання покарань.

На думку прокурора, без з`ясування вказаних обставин неможливо прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

29.11.2024 Державна Установа «Казанківська виправна колонія (№93)» звернулася до суду з клопотанням щодо засудженого ОСОБА_6 про уточнення початку строку виконання покарання та визначення строку, який підлягає зарахуванню до часу відбуття покарання, у зв`язку з відбуванням покарання особи в установах виконання покарань на непідконтрольній території України.

Як вбачається з клопотання, засуджений ОСОБА_6 , з 22.12.2020 відбував покарання, призначене вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 в Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)». Після часткової окупації Херсонської області, ОСОБА_6 тримався в установах виконання покарань на непідконтрольній території України. Після деокупації Херсонської області в Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)», виявлено відсутність засудженого ОСОБА_6 в установі відбування покарання.

Проте, 05.10.2024 ОСОБА_6 був затриманий повторно на виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 та поміщений до Державної Установи «Одеський слідчий ізолятор», а в подальшому ОСОБА_6 направлено до Державної Установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)» для продовження відбування покарання.

Таким чином, Державна Установа «Казанківська виправна колонія (№ 93)» просить суд усунути протиріччя, які виникли при виконанні вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017, а саме визначити терміни, які підлягають зарахуванню в строк відбуття покарання засудженого ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції встановлено, що з матеріалів клопотання вбачається, що засудженого ОСОБА_6 було затримано 05.10.2024, в той час як він вважається зниклим безвісти з 20.10.2022. Інших даних досліджені матеріали особової справи не містять.

У зв`язку із встановленими обставинами, з метою вирішення питань, пов`язаних із виконанням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 та вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017, суд першої інстанції дійшов висновку, що засудженому ОСОБА_6 можливо зарахувати у строк відбуття покарання період фактичного відбування покарання, а саме: з моменту фактичного затримання на підставі вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 по 20.10.2022 (момент зникнення) та визначити останньому початок строку відбування покарання з моменту його повторного затримання, тобто з 05.10.2024.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу захисника задовольнити та відмовити у задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу прокурора просив її задовольнити. Заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі прокурора доводи, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Частиною 2 ст. 539 КПК України визначено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається, зокрема, до суду, який ухвалив вирок, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктом 14 ч. 1 ст. 537, ст. 538 цього Кодексу.

Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

29.11.2024 начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№93)» звернувся до суду з клопотанням щодо засудженого ОСОБА_6 про уточнення початку строку виконання покарання та визначення строку, який підлягає зарахуванню до часу відбуття покарання, у зв`язку з відбуванням покарання особи в установах виконання покарань на непідконтрольній території України.

Як вбачається з клопотання, засуджений ОСОБА_6 , з 22.12.2020 відбував покарання, призначене вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 у Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)». Після часткової окупації Херсонської області, ОСОБА_6 тримався в установах виконання покарань на непідконтрольній території України. Після деокупації Херсонської області в Державній установі «Північна виправна колонія (№ 90)» виявлено відсутність засудженого ОСОБА_6 . Проте, 05.10.2024 ОСОБА_6 був затриманий повторно на виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 та поміщений до Державної установи «Одеський слідчий ізолятор».

Згідно наряду про направлення особи, засудженої до позбавлення волі на певний строк із слідчого ізолятора до установи виконання покарань, ОСОБА_6 було направлено до ДУ «Казанківська виправна колонія (№ 93)» для продовження відбування покарання.

Таким чином, начальник Державної установи «Казанківська виправна колонія (№ 93)», просить суд усунути протиріччя, які виникли при виконанні вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017, а саме визначити терміни, які підлягають зарахуванню в строк відбуття покарання ОСОБА_6 .

За наслідками розгляду цього клопотання, суд першої інстанції встановив, що вироком Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 вирок Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 змінено, та призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Згідно довідки про судимість від 05.10.2024, засуджений ОСОБА_6 з 22.12.2020 відбував покарання в ДУ «Південна виправна колонія (№90)» проте зник з 20.10.2022. Після відступу окупаційних військ рф з частини Херсонської області встановлено відсутність в ДУ "Північна виправна колонія (№90)" засуджених та осіб, взятих під варту, у тому числі і ОСОБА_6 .

Згідно довідки про затримання особи від 05.10.2024, на виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 ОСОБА_6 затримано 05.10.2024. Інших даних досліджені матеріали особової справи не містять.

Тому, з метою вирішення питань, пов`язаних із виконанням ухвали Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 та вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017, суд першої інстанції дійшов висновку, що засудженому ОСОБА_6 можливо зарахувати у строк відбуття покарання період фактичного відбування покарання, а саме: з моменту фактичного затримання на підставі вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 по 20.10.2022 (момент зникнення) та визначити останньому початок строку відбування покарання з моменту його повторного затримання, тобто з 05.10.2024.

Разом з тим, під час постановлення оскаржуваного рішення, судом першої інстанції не з`ясовані та не досліджені питання щодо переміщення (перебування в установах виконання покарань) засудженого ОСОБА_6 на тимчасово окупованій території України та території рф з моменту його зникнення з Державної установи «Південна ВК № (90)» з 20.10.2022 по 05.10.2024, тобто до моменту його повторного затримання в порядку виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017.

Окрім того, судове засідання проведено за відсутності засудженого ОСОБА_6 , що не дало суду першої інстанції можливості з`ясувати питання щодо переміщення останнього в установах виконання покарань на непідконтрольній території України, зокрема, в період з 20.10.2022 по 05.10.2024. Тим більше, що захисник до апеляційної скарги надав довідку про перебування ОСОБА_6 в місцях позбавлення волі на непідконтрольній Україні території на виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 20.07.2017 та Апеляційного суду м. Києва від 28.12.2017 та звільнення засудженого з місць позбавлення волі 30.07.2024.

Приймаючи рішення за поданим клопотанням щодо засудженого ОСОБА_6 , суд першої інстанції не з`ясував вищевказані обставини, чим допустив неповноту судового розгляду.

За такого, з урахуванням меж поданих апеляційних скарг та вимог апелянтів, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Під час нового розгляду, слід ретельно перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах прокурора та захисника, та прийняти законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 409, 410, 412, 413, 417, 419, 424, ч. 1 п. 13 ст. 537 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 05 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3