УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні №0000043 від 01.08.2024,-

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним клопотанням у якому просить скасувати арешт на автомобіль марки Citroen Jumpy, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 , 1999 року випуску, що накладений Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_7 від 08.05.2024 року у справі №569/8011/24.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 в судовому засідання просив клопотання задоволити з підстав викладених у ньому.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні клопотання за безпідставністю, оскільки вказане арештоване майно, являється матеріальним об`єктом, що зберегло на собі сліди вчиненого злочину та відповідає вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України. Досудове розслідування даного кримінального провадження на даний час триває, вказане арештоване майно необхідне для з`ясування всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, з метою збереження речових доказів, проведення судових експертиз, а скасування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, що було об`єктом кримінально протиправних дій, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити у кримінальному провадженні.

Заслухавши учасників судового розгляду, всебічно дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з вимогами ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Положеннями ст. ст. 94, 132, 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Судом встановлено, що СУ ГУНП в Рівненській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000043 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України.

За результатами розгляду клопотання слідчого, Ухвала слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_8 від 28 серпня 2024 року у справі №569/15163/24 (1-кс/569/5818/24) накладено арешт, що полягає у забороні права на володіння, користування, розпорядження та відчуження на майно, яке було вилучено 22.08.2024 року під час обшуку автомобіля марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на майно: 10 пластикових каністр об`ємом по 10 л. заповнених паливом схожим на дизель, 20 пластикових пустих каністр об`ємом по 10 л., металеву бочку не заповнену об`ємом близько 200 л., одну лійку металеву, транспортний засіб автомобіль марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 .

Крім того, Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_8 від 28 серпня 2024 року у справі №569/15163/24 (1-кс/569/5813/24) накладено арешт, що полягає у забороні права на володіння, користування, розпорядження та відчуження на майно, яке було вилучено 22.08.2024 року під час проведення обшуку автомобіля марки «ГАЗ 2705», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 , а саме на майно: банківську картку «Укргазбанк» № НОМЕР_7 , банківську карту «Приват Банк» № НОМЕР_8 , банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_9 , ключ до рахунку, 41 каністра з паливом схожим на дизельне об`ємом по 10 л. кожна, 14 каністр не заповнені об`ємом по 10 л. кожна, транспортний засіб автомобіль марки «ГАЗ 2705», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 .

Підставою для арешту вищевказаного майна стало необхідність збереження речового доказу з метою повного, всебічного та неупередженого проведення слідчих (розшукових) дій, що в свою чергу може позбавити можливості встановлення істини у кримінальному провадженні, в тому числі проведення експертиз.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_10 автомобіль марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 на праві приватної власності належить ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_11 автомобіль марки «ГАЗ 2705», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 на праві приватної власності належить ОСОБА_9 ( АДРЕСА_2 ), однак перебуває у фактичній власності ОСОБА_6 , оскільки був ним викуплений у власника.

У рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про підозру не оголошено.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або вилучений нею, повинен бути якнайшвидше повернутий власнику, крім випадків передбачених ст.ст. 160-166, 170-174 КПК України.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу №1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Відповідно до п. 14 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження від 07.02.2014 року за результатами аналізу судової практики застосування слідчими суддями такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна встановлено, що слідчі судді мають враховувати співрозмірність обмеження права власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з"ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід"ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов"язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами ( див. п. 46 рішення у справі " Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі " Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі " Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини ( рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «новоселець кий проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Таким чином, особу може бути позбавлено власності лише в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. При цьому при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.

Як встановлено в ході судового розгляду, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000043 від 01.08.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 204 КК України не завершено, на даному етапі в межах кримінального провадження тривають судові експертизи, об`єктами дослідження яких є арештоване майно, зокрема - 41 каністра з паливом схожим на дизельне об`ємом по 10 л. кожна, 10 пластикових каністр об`ємом по 10 л. заповнених паливом схожим на дизель, тому підстав для скасування арешту на вказане майно немає.

Щодо скасування арешту накладеного на: банківські картки «Укргазбанк» № НОМЕР_7 , банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_8 , банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_9 , ключ до рахунку, 14 каністр не заповнені об`ємом по 10 л кожна, 20 пластикових пустих каністр об`ємом по 10 л., металеву бочку не заповнену об`ємом близько 200 л., одну лійку металеву, то слідчий суддя вважає, що вказане майно підлягає поверненню власнику, оскільки жодних із ознак, які б характеризували його, як речовий доказ, відповідно до ст. 98 КПК України - немає.

Окрім того встановлено, ОСОБА_6 , згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 12.05.2020 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, види діяльності: 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) а також: 56.30 обслуговування напоями та 56.10. діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування та є власником кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_2», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3.

Вилучені та арештовані вищевказані автомобілі використовувалися ОСОБА_6 для ведення підприємницької діяльності (закупка та підвіз продуктів харчування для закладу, матеріалів тощо), а також задля задоволення особистих потреб.

Відтак, враховуючи вищевикладене те, що всі можливі слідчі дії, в межах даного кримінального провадження із арештованими транспортними засобами марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 та марки «ГАЗ 2705», 2002 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 проведені, підозри їх власникам ОСОБА_6 та ОСОБА_9 не оголошено, жодного статусу останні у кримінальному провадженні не мають, конфіскація та спеціальна конфіскація майна санкцією ч. 1 ст. 204 КК України не передбачена, слідчий суддя приходить до висновку, що в накладенні арешту на майно відпала потреба та необхідність передачі транспортних засобів під розписку їх схоронності на відповідальне зберігання, з правом користування без права відчуження їх власникам. Перебування майна під арештом тривалий час фактично позбавляє власника май на конституційного права, на законних підставах розпоряджатися своєю власністю, зокрема забезпечувати свою сім`ю та продовжувати ведення підприємницької діяльності.

Безпідставне обмеження права власності у вигляді накладення арешту на майно шляхом заборони його користування не є співрозмірним із завданнями кримінального провадження та порушує основоположні права власників майна, які визначені Конституцією України та чинним законодавством України.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Лише одне посилання слідчого на те, що майно є речовим доказом не може слугувати підставою для арешту майна.

На підставі вище викладеного, враховуючи норми Конституції України, ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", дослідивши надані матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення, оскільки часткове повернення арештованого майна його власнику не зашкодить подальшому досудовому розслідуванню і проведенню інших процесуальних дій та не вплине на правильність прийнятого судом рішення.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 лютого 2019 року в справі № 569/17036/118 (провадження № 51-598 кмо 19), ухвала слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна, постановлена за правилами ст. 174 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню.

Така ж позиція об`єднаної палати щодо вказаних правовідносин у даному кримінальному провадженні узгоджується з висновком про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 24.05.2024 в справі №712/191/23 (провадження №51-3208кмо 23).

За таких обставин, ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають. При цьому відмова у скасуванні арешту майна не позбавляє особу права звернутися до суду з повторним клопотанням про скасування арешту майна в порядку ст. 174 КПК України як на досудовому розслідуванні, так і під час судового провадження.

Керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах власника майна ОСОБА_6 про скасування арешту майна по кримінальному провадженні №0000043 від 01.08.2024 задовольнити частково.

Частково скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 28.08.2024, а саме на: банківські картки «Укргазбанк» № НОМЕР_7 , банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_8 , банківську картку «Приват Банк» № НОМЕР_9 , ключ до рахунку, 14 каністр не заповнені об`ємом по 10 л кожна, 20 пластикових пустих каністр об`ємом по 10 л., металеву бочку не заповнену об`ємом близько 200 л., одну лійку металеву повернувши їх власнику.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду від 28.08.2024 на автомобіль марки «ГАЗ 2705», 2002 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 та на автомобіль марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 , шляхом скасування заборону власнику автомобіля, чи будь-якій іншій особі користуватись, володіти вказаним автомобілем до прийняття процесуального рішення у даному кримінальному провадженні, залишивши арешт щодо заборони розпоряджатись транспортним засобом у будь який спосіб.

Зобов`язати СУ РУП ГУНП в Рівненськй області в провадженні якого перебуває кримінальне провадження №0000043 від 01.08.2024, безоплатно повернути автомобіль марки «ГАЗ 2705», 2002 р.в., д.н.з. НОМЕР_5 , білого кольору, VIN - НОМЕР_6 та автомобіль марки «ГАЗ 221711», 2000 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , коричневого кольору, VIN - НОМЕР_4 - ОСОБА_6 ( АДРЕСА_1 ) на відповідальне зберігання під розписку про забезпечення їх схоронності.

В іншій частині клопотання про скасування арешту майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1