Справа №203/7351/24
Провадження №1-кс/0203/879/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні №0002027,

у с т а н о в и в:

1. 16 лютого 2025 року представник власниці майна через систему «Електронний суд» звернувся до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного на належний останній автомобіль марки «Subaru Impreza» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) у кримінальному провадженні №0002027, у частині заборони розпорядження автомобілем (а.с.а.с. 1 4).

2. Представник власника майна у судовому засіданні заявлене клопотання підтримав у повному обсязі.

3. Слідча до суду не з`явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності. Цією ж заявою слідча заперечувала проти задоволення клопотання, пославшись на визнання автомобіля речовим доказом, необхідність проведення у справі необхідних досліджень та слідчих дій.

4. Заслухавши пояснення представника власника майна, дослідивши матеріали справи, а також матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що заявлене клопотання не підлягає задоволення з таких підстав.

5. Судом встановлено, що у провадженні СВ Дніпровського РУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області (до реорганізації CВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області) перебуває кримінальне провадження №0002027, відкрите за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

6. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.06.2024 у справі №932/4983/24 (провадження №1-кс/932/1637/24) на автомобіль марки «Subaru Impreza» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) було накладено арешт з позбавленням права розпорядження та користування.

7. Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.09.2024 у справі №932/4983/24 (провадження №1-кс/932/1882/24) арешту було скасовано в частині заборони користування автомобілем.

8. Відповідно до частини 1 статті 131 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

9. Згідно з пунктом 7 частини 2 статті 131 КПК одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

10. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 132 КПК, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

11. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

12. Частиною 1 статті 170 КПК визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

13. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

14. Арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (частина 2 статті 170 КПК).

15. За приписами частини 3 статті 170 КПК у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

16. Відповідно до частин 10, 12 статті 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

17. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

18. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

19. Згідно з частиною 1 статті 98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

20. За правилами, встановленими частиною 1 статті 174 КПК, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

21. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

22. Частиною 9 статті 100 КПК визначено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно із статтями 171 174 цього Кодексу.

23. За приписами статті 41 Конституції України, статті 321 Цивільного кодексу України, статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

24. Відповідно до статті 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

25. У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

26. У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

27. Перевіряючи доводи заявленого клопотання, слідчий суддя враховує, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002027 триває.

28. З урахуванням обставин та характеру вчиненого кримінального правопорушення, транспортний засіб, що отримав механічні пошкодження, містить на собі сліди кримінального правопорушення та інші відомості, які можуть бути використані як доказ фактів та обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, отже відповідає критеріям речових доказів, визначеним статтею 98 КПК.

29. Крім того, зазначений транспортний засіб необхідний для забезпечення проведення відповідних судових експертиз, які згідно із заявою слідчої ще не проведено.

30. Ухвалою слідчого судді від 19.09.2024 арешт в частині заборони користування транспортним засобом було скасовано з поверненням його власниці, що забезпечує збереження автомобіля як речового доказу та дотримання прав власника на користування майном.

31. Між тим, відчуження транспортного засобу на користь третіх осіб може призвести до його знищення, пошкодження, перетворення або зникнення, тобто втрати речового доказу та слідів злочину. Відтак питання про подальшу долю останнього, як речового доказу, має вирішуватись відповідно до частини 9 статті 100 КПК.

32. Суд звертає увагу власниці майна на те, що 17.02.2025 у кримінальному провадженні завершене проведення судово-медичної експертизи, згідно з висновками якої потерпілому було заподіяно тілесні ушкодження середньої тяжкості. Тепер вирішується питання щодо призначення судової авто-технічної експертизи.

33. З огляду на викладене суд не знаходить підстав для задоволення заявленого у справі клопотання.

34. Керуючись статтями 174, 369 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, накладеного у кримінальному провадженні №0002027, залишити без задоволення.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1