КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/617/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

власників майна ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000347 від 11.10.2023 року.

Накладено арешт на майно, вилучене 23.10.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді в частині відмови у задоволенні клопотання щодо накладення арешту на грошові кошти у сумі та номіналом 50 євро на суму 2 000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США, прокурор у кримінальному провадженні - прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді про часткову відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000252 від 28.09.2021 та ухвалити рішення, яким клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 23.10.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору; грошові кошти у сумі та номіналом 50 Євро на суму 2 000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) гри.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США - задовольнити.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, прокурор посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання є незаконною та необґрунтованою внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам та допущення судом істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Прокурор вважає, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_8 грошові кошти могли бути отриманими внаслідок його протиправної діяльності, а відтак законність їх набуття потребує додаткової перевірки, в тому числі експертним шляхом, тому з метою досягнення дієвості цього провадження, необхідним заходом забезпечення кримінального провадження є накладення арешту на вказане майно.

На думку прокурора, слідчим суддею Печерського районного суду міста Києва зроблено невірний та безпідставний висновок щодо відсутності підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти.

Так, судом не враховано та не надано належної оцінки тій обставині, що грошові кошти визнані речовим доказом та згідно даних, наявних у додатку до листа ДІАП НП України від 17.07.2024 року, встановлено, що у період часу з 16 год. 38 хв. 15.05.2024 року по 10 год. 10 хв. 20.05.2020 року пошук та перегляд відомостей, які стосуються громадянина України ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснювались окремими співробітниками Луцького РУП ГУНП у Волинській області, зокрема: 20.05.2024 року о 10:05:05 годині із внутрішньої ІР-адреси: НОМЕР_1 підсистема «Особа», користувач: «ІНФОРМАЦІЯ_12» ОСОБА_8 , за пошуковими критеріями: « ОСОБА_11 »; 20.05.2024 року о 10:10:01 години із внутрішньої ІР-адреси: НОМЕР_1 підсистема «Адмінпрактика», користувач: «ІНФОРМАЦІЯ_12» ОСОБА_8 , за пошуковим критеріями: « ОСОБА_12 ». Водночас, 20.05.2024 року о 13 год. 06 хв. від невстановленої особи, яка використовує обліковий запис « ОСОБА_13 » у месенджері «Telegram» за грошові кошти в сумі 12 000 гривень в якості цифрових активів в розмірі 280 usdt trc-20, які були скеровані ОСОБА_14 , отримано файл - фотозображення із текстовими відомостями щодо ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які оброблюються в ІКС «ІПНП».

Отже, на думку прокурора, вказані обставини дають підстави вважати про причетність ОСОБА_8 до кримінального правопорушення, що потребує додаткової перевірки слідчим шляхом, зокрема, огляду телефону, комп`ютера та проведення ряду експертиз, а тому ненакладення арешту на грошові кошти може негативно відобразитись на завданнях кримінального провадження, зазначених в ст. 2 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити з наведених у ній підстав, пояснення власників майна ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року фактично оскаржена в частині відмови у задоволенні клопотання прокурора щодо накладення арешту на грошові кошти у сумі та номіналом 50 євро на суму 2 000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США, то колегія суддів, відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги, та лише щодо вказаного майна.

Ухвала слідчого судді в частині питання законності та обґрунтованості накладення арешту на мобільний телефон Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору колегією суддів не перевіряється.

Як вбачається з матеріалів провадження, Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362 КК України.

23.10.2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору; грошові кошти у сумі та номіналом 50 Євро на суму 2000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США.

Зі змісту зауважень ОСОБА_8 до протоколу обшуку вбачається, що за адресою його проживання також проживає його матір ОСОБА_15 , яка наприкінці травня передала йому на зберігання власні грошові збереження, а саме 2000 Євро та кошти у сумі 50 000 грн., оскільки вона постійно без вихідних працює і боялась квартирної крадіжки. Грошові кошти у сумі 56 700 грн. відкладені дружиною на пам`ятник покійного дядька та батька, дружина ці кошти збирала. 1000 доларів, 59 500 грн. та 39 000 грн це кошти дружини, отримані нею за декрет та заробітна плата, в цю суму також входять кошти, які подарували сину на хрестини, які були 23.09.2024 року, на кошти було придбано 1050 доларів США, які також були вилучені.

Згідно наданого ОСОБА_7 договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2024 року, продавець ОСОБА_7 отримала від покупця за продаж земельної ділянки 221 211,00 грн.

Також згідно наданого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.03.2024 року, продавець ОСОБА_16 , яка є матір`ю ОСОБА_7 , отримала від покупця за продаж земельної ділянки 221 211,00 грн.

Постановою слідчого від 24.10.2024 року вищевказані вилучені речі, предмети та грошові кошти визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

04.11.2024 року (клопотання датоване 25.10.2024 року) прокурор другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене 23.10.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон марки Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору; грошові кошти у сумі та номіналом 50 Євро на суму 2 000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) гри.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1 050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США

В обґрунтування вказаного клопотання прокурор посилався на те, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000347 від 11.10.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 362 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що протягом 2023-2024 років група встановлених та невстановлених на теперішній час осіб, за грошову винагороду організували злочинну діяльність, спрямовану на несанкціоновані виток, розповсюдження та збут службової та конфіденційної інформації, яка оброблюється в автоматизованих інформаційних системах органів державної влади та правоохоронних органів, в тому числі й інформаційно-комунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (далі - ІКС «ІПНП»).

Для реалізації вище вказаних злочинних дій, невстановленими особами у месенджері «Telegram» створено облікові записи: « ОСОБА_17 » (гіперпосилання на обліковий запис: ІНФОРМАЦІЯ_3 » (ID: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та « ОСОБА_18 » ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ).

В подальшому, для забезпечення здійснення злочинної діяльності невстановленими на даний час особами залучено до вчинення злочинних дій, спрямованих на несанкціоновані виток, розповсюдження та збут інформації, яка оброблюється в ІКС «ІПНП» окремих співробітників Луцького РУП ГУНП у Волинській області та інших осіб з числа цивільних осіб та співробітників інших правоохоронних органів, а саме:

- користувача ІКС «ІПНП» з обліковим записом: «ІНФОРМАЦІЯ_9» - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , - старшого оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Луцького районного управління поліції ГУНП у Волинській області;

- користувача ІКС «ІПНП» з обліковим записом: «ІНФОРМАЦІЯ_10» - ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , - старшого інспектора ВКА Луцького РУП ГУНП у Волинській області;

- користувача ІКС «ІПНП» з обліковим записом: «ІНФОРМАЦІЯ_11» - ОСОБА_21 - оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Луцького РУП ГУНП у Волинській області;

- користувача ІКС «ІПНП» з обліковим записом: «ІНФОРМАЦІЯ_12» - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - начальника сектору відділу кримінальної поліції Луцького РУП ГУНП у Волинській області;

- колишнього співробітника МВС України (на даний час -співробітника АТ «Банк «Український капітал») - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який після отримання з ІКС «ІПНП» відомостей передавав їх замовникам.

23.10.2024 року з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, виявлення предметів або документів, які мають значення для даного кримінального провадження, а також відшукування знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке здобуте у результаті його вчинення, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору; грошові кошти у сумі та номіналом 50 Євро на суму 2000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США.

Постановою прокурора у кримінальному провадженні від 23.10.2024 року вказане майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, є підстави вважати, що вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор зазначив, що з наведених обставин виникла необхідність у накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року частково задоволено клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадження слідчих Територіального управління Державного бюро розслідувань Київської обласної прокуратури ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000347 від 11.10.2023 року.

Накладено арешт на майно, вилучене 23.10.2024 року під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung Galaxy S21 FE 5G (SM-G990B2) з чохлом чорного кольору.

В задоволенні іншої частини клопотання відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора в частині накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя встановив, що вказані кошти належать дружині ОСОБА_8 - ОСОБА_7 , що підтверджується належними та допустимими доказами, зокрема, договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 18.03.2024 року.

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором при зверненні до слідчого судді з клопотанням про арешт майна не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Не зважаючи на те, що органом досудового розслідування визнано речовими доказами грошові кошти у сумі та номіналом 50 Євро на суму 2000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США, прокурором у клопотанні не доведено таку мету накладення арешту на вказане майно, як збереження речових доказів.

Надані суду матеріали не містять даних та доказів, які б давали розумні підстави вважати, що вищевказані грошові кошти здобуті внаслідок вчинення ОСОБА_8 кримінально протиправних дій, як на це посилається прокурор у клопотанні, а долучені до клопотання матеріали не є достатньою підставою для переконливого висновку про те, що грошові кошти отримані внаслідок протиправної діяльності.

При цьому, належними та допустимими доказами, зокрема, договорами купівлі-продажу земельних ділянок від 18.03.2024 року, підтверджується те, що вказані грошові кошти можуть належати дружині ОСОБА_8 - ОСОБА_7 .

На переконання колегії суддів, орган досудового розслідування у розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, в якості підстави для накладення арешту.

Крім того, звертаючись із клопотанням про накладення арешту на грошові кошти, прокурор не перевірив, чи виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника такого майна потребам досудового розслідування, і чи не порушує при вказаних обставинах справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, завданням цього кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

На переконання колегії суддів, арешт на грошові кошти у сумі та номіналом 50 євро на суму 2 000 (дві тисячі) євро, номіналом 1000 та 500 гривень на суму 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень, перев`язані зеленою резинкою; грошові кошти номіналом 1000, 500 та 200 гривень, на суму 56 700 (п`ятдесят шість тисяч сімсот) грн.; грошові кошти номіналом 1000 і 500 гривень, на суму 59 500 (п`ятдесят дев`ять тисяч п`ятсот) гривень; грошові кошти номіналом 50 і 100 доларів США на суму 1050 (одна тисяча п`ятдесят) доларів США, не може бути накладений за обставин, викладених у клопотанні прокурора про арешт майна та з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а тому слідчий суддя обґрунтовано відмовив у його задоволенні.

Інших, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане у клопотанні майно, матеріали клопотання не містять.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді в частині відмови у накладенні арешту на грошові кошти, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора є такими, що не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні клопотання прокурора з підстав його недоведеності, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 22 листопада 2024 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4