Справа№ 953/3842/22
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" квітня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000007 від 03.01.2024 за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ішунь, Красноперекопського району, АР Крим, громадянки України, з середньою освітою, одруженої, маючої на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , посягаючи на встановлений законодавством України порядок здійснення підприємницької діяльності, порядок державної реєстрації суб`єктів підприємницької діяльності і права власності, вступила у змову з невстановленою слідством «особою 1», дії якого є предметом досудового розслідування іншого кримінального провадження, та вирішила за грошову винагороду взяти участь у підробленні документів, які подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, з метою реєстрації на своє ім`я ТОВ «ТАЛАНТ ТРАНС» () без наміру фактичного здійснення підприємницької діяльності вказаного підприємства.

Так, згідно ст. 56 Господарського кодексу України суб`єкт господарювання може бути утворений за рішенням власника (власників) майна або уповноваженого ним (ними) органу.

Статтею 57 Господарського кодексу України передбачено, що установчими документами суб`єкта господарювання є рішення про його утворення або засновницький договір, а у випадках, передбачених законом, статут (положення) суб`єкта господарювання. В установчих документах повинні бути зазначені найменування суб`єкта господарювання, мета і предмет господарської діяльності, склад і компетенція його органів управління, порядок прийняття ними рішень, порядок формування майна, розподілу прибутків та збитків, умови його реорганізації та ліквідації, якщо інше не передбачено законом. У засновницькому договорі засновники зобов`язуються утворити суб`єкт господарювання, визначають порядок спільної діяльності щодо його утворення, умови передачі йому свого майна, порядок розподілу прибутків і збитків, управління діяльністю суб`єкта господарювання та участі в ньому засновників, порядок вибуття та входження нових засновників, інші умови діяльності суб`єкта господарювання, які передбачені законом, а також порядок його реорганізації та ліквідації відповідно до закону. Статут суб`єкта господарювання повинен містити відомості про його найменування, мету і предмет діяльності, розмір і порядок утворення статутного та інших фондів, порядок розподілу прибутків і збитків, про органи управління і контролю, їх компетенцію, про умови реорганізації та ліквідації суб`єкта господарювання, а також інші відомості, пов`язані з особливостями організаційної форми суб`єкта господарювання, передбачені законодавством. Статут може містити й інші відомості, що не суперечать законодавству.

Відповідно до ст. 65 Господарського кодексу України управління підприємством здійснюється відповідно до його установчих документів на основі поєднання прав власника щодо господарського використання свого майна і участі в управлінні трудового колективу. Власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Також статтею 88 Господарського кодексу України встановлено, що учасники господарського товариства зобов`язані вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та коштами (засобами), що передбачені установчими документами, відповідно до цього Кодексу та закону про господарські товариства.

Статтею 89 Господарського кодексу України передбачено, що управління діяльністю господарського товариства здійснюють його органи та посадові особи, склад і порядок обрання (призначення) яких визначається залежно від виду товариства.

Згідно зі ст. 81 Цивільного кодексу України юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Статтею 87 Цивільного кодексу України встановлено, що для створення юридичної особи її учасники (засновники) розробляють установчі документи, які викладаються письмово і підписуються всіма учасниками (засновниками), якщо законом не встановлений інший порядок їх затвердження. Установчим документом товариства є затверджений учасниками статут або засновницький договір між учасниками, якщо інше не встановлено законом. Товариство, створене однією особою, діє на підставі статуту, затвердженого цією особою. Юридична особа вважається створеною з дня її державної реєстрації.

Відповідно до ст. 89 Цивільного кодексу України юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Порушення встановленого законом порядку створення юридичної особи або невідповідність її установчих документів закону є підставою для відмови у державній реєстрації юридичної особи.

Одночасно статтею 4 Закону України «Про господарські товариства» № 1576-ХП від 19.09.1991 визначено, що товариства з обмеженою відповідальністю створюються і діють на підставі установчого договору і статуту, їх установчі документи повинні містити відомості про вид товариства, предмет і цілі його діяльності, склад засновників та учасників, найменування та місцезнаходження, розмір та порядок утворення статутного фонду, порядок розподілу прибутків та збитків, склад та компетенцію органів товариства та порядок прийняття ними рішень, включаючи перелік питань, по яких необхідна кваліфікована більшість голосів, порядок внесення змін до установчих документів та порядок ліквідації і реорганізації товариства.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» № 755- IV чинного станом на момент вчинення кримінального правопорушення визначено, що для державної реєстрації створення юридичної особи подаються такі документи:

1) заява про державну реєстрацію створення юридичної особи. У заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи, утвореної в результаті поділу, виділу, додатково зазначаються відомості про відокремлені підрозділи в частині їх належності до юридичної особи - правонаступника. У заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи приватного права може зазначатися, що вона діє на підставі модельного статуту, а також прохання заявника про реєстрацію юридичної особи платником податку на додану вартість та/або обрання спрощеної системи оподаткування, та/або включення до Реєстру неприбуткових установ та організацій. Якщо модельний статут є багатоваріантним, у заяві про державну реєстрацію створення юридичної особи приватного права зазначається редакція модельного статуту, на підставі якого вона діє;

2-1) примірник оригіналу (нотаріально засвідчену копію) рішення засновників, а у випадках, передбачених законом, - рішення відповідного державного органу, про створення юридичної особи;

3) документ, що підтверджує створення громадського формування, відповідність статуту юридичної особи, на підставі якого діє громадське формування, - у разі державної реєстрації громадського формування, що є самостійним структурним підрозділом у складі іншої юридичної особи;

4) відомості про керівні органи громадського формування (ім`я, дата народження керівника, членів інших керівних органів, реєстраційний номер облікової картки платника податків (за наявності), посада, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку), відомості про особу (осіб), яка має право представляти громадське формування для здійснення реєстраційних дій (ім`я, дата народження, контактний номер телефону та інші засоби зв`язку);

5) установчий документ юридичної особи - у разі створення юридичної особи на підставі власного установчого документа;

6) реєстр осіб (громадян), які брали участь в установчому з`їзді (конференції, зборах), - у разі державної реєстрації створення громадських об`єднань, політичної партії;

7) програма політичної партії - у разі державної реєстрації створення політичної партії;

8) список підписів громадян України за формою, встановленою Міністерством юстиції України, - у разі державної реєстрації створення політичної партії;

9) документ про сплату адміністративного збору - у випадках, передбачених статтею 36 цього Закону;

10) документ, що підтверджує реєстрацію іноземної особи у країні її місцезнаходження (витяг із торговельного, банківського, судового реєстру тощо), - у разі створення юридичної особи, засновником (засновниками) якої є іноземна юридична особа;

11) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) передавального акта - у разі створення юридичної особи в результаті перетворення або злиття;

12) примірник оригіналу (нотаріально засвідчена копія) розподільчого балансу - у разі створення юридичної особи в результаті поділу або виділу;

13) документи для державної реєстрації змін про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі, визначені частиною четвертою цієї статті, - у разі створення юридичної особи в результаті виділу;

14) документи для державної реєстрації припинення юридичної особи в результаті злиття та поділу - у разі створення юридичної особи в результаті злиття та поділу;

15) список учасників з`їзду, конференції, установчих або загальних зборів членів профспілки;

16) документ, що містить інформацію про розмір обов`язкових платежів та інших обов`язкових витрат, сплата яких є необхідною для започаткування діяльності товариства, у випадку, передбаченому абзацом шостим пункту 48 частини другої статті 9 цього Закону;

17) структура власності за формою та змістом, визначеними відповідно до законодавства;

18) витяг, виписка чи інший документ з торговельного, банківського, судового реєстру тощо, що підтверджує реєстрацію юридичної особи - нерезидента в країні її місцезнаходження, - у разі, якщо засновником юридичної особи є юридична особа - нерезидент;

19) нотаріально засвідчена копія документа, що посвідчує особу, яка є кінцевим бенефіціарним власником юридичної особи, - для фізичної особи - нерезидента та, якщо такий документ оформлений без застосування засобів Єдиного державного демографічного реєстру, - для фізичної особи-резидента.

Так, ОСОБА_7 , приблизно у травні 2020 року перебуваючи у м. Києві отримала від «особи 1» пропозицію за грошову винагороду стати керівником та засновником суб`єкта господарювання у м. Харкові без мети здійснення підприємницької діяльності та без безпосередньої участі у фінансово-господарській та управлінській діяльності підприємства. Для цього ОСОБА_7 необхідно було прибути до нотаріуса, офіс якого розташований в м. Києві, при цьому, останній в обов`язковому порядку необхідно мати при собі оригінал власного паспорту громадянина України та ідентифікаційного номеру платника податків для реєстрації на своє ім`я суб`єкта підприємницької діяльності шляхом складання довіреності.

Розуміючи протиправний характер своїх дій та усвідомлюючи відсутність навичок і досвіду для виконання обов`язків керівника підприємства і зайняття підприємницькою діяльністю, ОСОБА_7 , не маючи наміру здійснювати господарську діяльність від імені суб`єкта господарювання та бути його засновником і керівником, маючи умисел на пособництво у внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, з корисливих мотивів, погодилась на пропозицію «Особа 1». В подальшому, 22.05.2020 ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою «Особа 1» прибула до офісу нотаріуса, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Г. Жмаченка, 4, де з метою складання довіреності на представлення її інтересів як учасника ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () добровільно передала приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 оригінал свого паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 28.10.2016 Оболонським РВ у м. Києві ГУ ДМС України в Харківській області, та довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру на своє ім`я № .

На підставі вищезазначених документів нотаріусом ОСОБА_8 того ж дня та за тією ж адресою було складено та посвідчено довіреність за реєстровим № 6149 від 22.05.2020, якою ОСОБА_7 на прохання «Особа 1» уповноважила невстановлених осіб на ім`я « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 » представляти її інтереси як учасника ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () в усіх установах, підприємствах, організаціях будь-якої підпорядкованості та форми власності, перед усіма юридичними та фізичними особами, в органах нотаріату з питань: купівлі та/або продажу та/або перерозподілу часток в статутному капіталі Товариства з подальшим внесенням змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань у будь-якого державного реєстратора юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (у тому числі нотаріусів). Згідно вказаної довіреності на виконання повноважень представнику надається право: підписувати від імені ОСОБА_7 рішення учасника Товариства та/або протоколу загальних зборів учасників Товариства, Статуту Товариства: договори купівлі/продажу частки у статутному капіталі Товариства; акти прийому-передачі частки у статутному капіталі Товариства; бути присутнім на загальних зборах учасників Товариства, приймати рішення, голосувати щодо її входу та/або виходу до складу та/або виходу зі складу учасників Товариства та інших питань згідно порядку денного, в тому числі і щодо припинення діяльності (ліквідації Товариства), звільнення та призначення директора Товариства, зміни розміру статутного фонду, місцезнаходження та видів економічної діяльності Товариства; підписувати заяви про вхід до складу та/або вихід зі складу учасників Товариства; підписувати рішення учасника та/або протоколи загальних зборів учасників Товариства; підписувати Статут Товариства у новій редакції; заповнювати, підписувати та подавати заяви про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (ЄДР), підписувати інші документи, одержувати необхідні довідки та документи, в тому числі опис, виписки, витяги з ЄДР, надавати та отримувати усні та письмові пояснення, сплачувати державне мито, розписуватися та виконувати всі інші юридично значимі дії, пов`язані з виконанням цієї довіреності та в межах наданих повноважень.

У подальшому, в кінці травня 2020 року ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Київ, діючи відповідно до раніше досягнутих домовленостей, реалізуючи спільний з невстановленими особами злочинний умисел, спрямований на внесення в документи, які відповідно до закону подавалися для проведення державної реєстрації на території м. Харкова юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, а також той факт, що вона не буде формувати статутний капітал суб`єкта господарювання, вести від його імені господарську діяльність та фактично не буде його керівником, передала невстановленому чоловіку «Особа 1» засоби вчинення кримінального правопорушення, а саме: оригінал свого паспорту громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий 28.10.2016 Оболонським РВ у м. Києві ГУ ДМС України в Харківській області, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру № НОМЕР_1 на своє ім`я та довіреність № 6149 від 22.05.2020, посвідчену 22.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 на представлення її інтересів як учасника ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" ().

З метою доведення злочинних намірів ОСОБА_7 до завершення, у кінці травня 2020 року, невстановлені особи, перебуваючи на території м. Харкова, на підставі отриманих від ОСОБА_7 довіреності, копій паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, виготовили необхідні для проведення державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу проекти установчих документів щодо перереєстрації на ОСОБА_7 суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), та які містили завідомо неправдиві відомості про мету і предмет діяльності суб`єктів господарювання, їх місцезнаходження, розмір майнового внеску, статутного капіталу, тощо, а саме:

- рішення № 1 Учасника ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () від 25.05.2020, в якому зазначено: 1) звільнити з посади директора Товариства ОСОБА_11 з 29.05.2020 згідно поданою нею заявою; 2) призначити директором Товариства ОСОБА_7 з 01.06.2020 з обмеженням представництва згідно статуту; 3) збільшити статутний капітал Товариства за рахунок грошового та майнового внесків учасника Товариства до 395 169,00 грн.; 4) виключити всі попередні види економічної діяльності Товариства та включити види діяльності, зазначені у вказаному Рішенні № 1; 5) включити наступні види діяльності, а саме: Код КВЕД 46.72 Оптова торгівля металами та металевими рудами (основний) та інші види діяльності; 6) затвердити статут Товариства у новій редакції, учаснику підписати статут Товариства у новій редакції; заява про державну реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () від 25.05.2020; акт приймання-передачі частки у статутному капіталі ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () від 25.05.2020; квитанції про сплату адміністративного збору за проведення державної реєстрації змін ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () від 25.05.2020; статут ТОВ 'ТАЛАНТ ТРАНС" (), місто Харків - 2020, затверджений Рішенням №1 від 25.05.2020, в якому зазначено ОСОБА_7 , як засновника товариства.

Так, видаючи довіреність № 6149 від 22.05.2020, посвідчену 22.05.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 , відповідно до якої від імені ОСОБА_7 невстановленими особами були складені та підписані вищевказані документи, остання усвідомлювала, що відомості у них не будуть відповідати дійсності, оскільки вона не мала наміру бути керівником ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () та здійснювати фінансово-господарську діяльність від імені вказаного суб`єкта господарювання, а також не набувала частки в статутному капіталі ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), не вносила власних коштів до статутного капіталу товариства та фактично не стала власником цього підприємства.

В подальшому, у кінці травня 2020 року, точну дату та час не встановлено, невстановлені особи, перебуваючи у приміщенні нотаріуса, розташованого за адресою: м. Харків, вул. Алчевських, 2, тобто на території Київського району м. Харкова, передали зазначені реєстраційні документи ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), які містять завідомо неправдиві відомості, приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_12 для проведення державної реєстрації змін ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), якою 27.05.2020 проведено державну реєстрацію змін вказаного суб`єкта господарювання, про що внесені відповідні записи до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань за № 3083458.

Після проведення державної реєстрації змін юридичної особи ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () ОСОБА_7 отримала від невстановленої особи грошову винагороду розмір якої не встановлено, чим фактично довела свій злочинний умисел до кінця.

Отже, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, виконавши всі перелічені вище дії, запропоновані останній невстановленими особами, будучи зацікавленою в отриманні грошової винагороди та фактично надавши довіреність на представництво її інтересів, що надало змогу провести від її імені реєстраційні дії відносно суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), досягла своєї злочинної мети у вигляді пособництва у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації (перереєстрації) юридичної особи - ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), завідомо неправдивих відомостей.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_3 , за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, як пособництво у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, вчиненому за попередньою змовою групою осіб (в редакції Закону № 361-IX від 06.12.2019).

Обвинувачена ОСОБА_3 відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , перебуває у шлюбі, зареєстрованому 02 березня 2022 року Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції, актовий запис № 297, дошлюбне прізвище ОСОБА_13 (т.1, а.с. 98 зворот).

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_13 ), свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не визнала, на підставі ст. 63 Конституції України від надання показань та пояснень відмовилась. В судових дебатах просила ухвалити виправдувальний вирок, оскільки вона не винна у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України.

Винуватість ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України за обставин, які викладені в обвинувальному акті, та встановлені під час судового розгляду, незважаючи на не визнання нею своєї вини, підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні доказами:

- показаннями свідка ОСОБА_14 , який пояснив що він працюючий пенсіонер, працює на підприємстві ПрАТ «ПТІМАШ» близько 50 років, знає усіх хто орендує приміщення за адресою м. Харків проспект Ювілейний, 56. Підприємство під назвою ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» йому не відомо, дане підприємство, його офіс ніколи не був розташований за вищевказаною адресою. Назву даного підприємства у переліку орендарів даної будівлі ніколи не бачив, як і їх працівників, в оренду приміщення в цій будівлі ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» ніколи не здавались, що було підтверджено бухгалтером, в списках дане підприємство ніколи не було зазначено. З 2020 років до війни в будівлі працювало 12 працівників, він контролював технічне забезпечення орендарів, постачання та сплату за електроенергію.

Аналізуючи свідчення свідка, якого було допитано під час судового розгляду, суд розцінює його показання як правдиві, оскільки вони стабільні, узгоджуються між собою, перед допитом особа попереджалась про кримінальну відповідальність за завідоме неправдиві показання. Крім того, свідчення свідка відповідають іншим доказам дослідженим в судовому засіданні, які підтверджують винуватість ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими, та викладених у вироку.

З досліджених у судовому засіданні документів, судом встановлено наступне.

Як вбачається із змісту протоколу огляду від 06.08.2021 року податкової адреси підприємства ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» за адресою м. Харків проспект Ювілейний, 56, знаходиться багатоповерхова нежитлова будівля сірого кольору на фасаді якої знаходяться вивіски. При вході в будівлю на першому поверсі розміщено рекламні вивіски підприємств, вивіска ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» відсутня. Жодної інформації про господарську діяльність даного підприємства, місцезнаходження офісного та інших приміщень, а також ознак ведення фінансово-господарської діяльності підприємства в даній будівлі в ході огляду не встановлено. Підприємство за податковою адресою не знаходиться (т. 2, а.с. 25-29).

Відповідно до повідомлення від 16.02.2022 року за підписом головного інженера ПрАТ «ПТІмаш» ОСОБА_15 , інформував сторону обвинувачення про відсутність перебування в офісній будівлі за адресою: м. Харків, проспект Ювілейний, 56, підприємства ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС», відсутність договорів оренди з ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС», та отримання оплати від ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС». Ці ж дані свідок ОСОБА_14 підтвердив у судовому засіданні.

Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПС України про суми виплачених доходів ОСОБА_7 від ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» нараховано доход у виді заробітної плати за три квартали 2020 року в розмірі 9500 грн. (т.с. 2, а.с. 32-33, 35).

Відповідно до матеріалів кримінального провадження на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 09.12.2021 проведено тимчасовий доступ у АТ «КІБ», відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 28.12.2021 року вилучено справу ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС», що оформлено протоколом із описом вилучених речей і документів, що є додатком до протоколу із електронним носієм інформації про рух грошових коштів з розшифруванням контрагентів по банківському рахунку в АТ «КІБ» () у 1 паперовому конверті та копіями документів юридичної справи по оформленню рахунку на 35 арк., які складені старшим слідчим ОСОБА_16 (т.с. 2, а.с. 42-84).

Як вбачається з матеріалів на виконання ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 30.11.2021 проведено тимчасовий доступ у АТ «УКРГАЗБАНКУ», відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 23.12.2021 року, вилучено копії документів юридичної справи ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС», що оформлено протоколом із описом вилучених речей і документів, що є додатком до протоколу, ІР адреси в електронному вигляді, які складені старшим слідчим ОСОБА_16 (т.с. 2, а.с. 97-170).

Відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24.06.2022 проведено тимчасовий доступ у Департаменті реєстрації Харківської міської ради, відповідно протоколу тимчасового доступу до речей та документів від 27.06.2022 року, вилучено реєстраційну справу ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС», що оформлено протоколом із описом вилучених речей і документів, що є додатком до протоколу на 83 арк., які складені старшим слідчим ОСОБА_16 (т.с. 3, а.с. 5-95).

Під час тимчасового доступу вилучено, підписану 22.05.2020 ОСОБА_7 , в офісі нотаріуса, розташованого за адресою: м. Київ, вул. Г. Жмаченка, 4, довіреність на ім`я « ОСОБА_9 » та « ОСОБА_10 » представляти її інтереси як учасника ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" () в усіх установах, підприємствах…та у подальшому з метою завершення намірів особи провадження щодо яких виділено, перебуваючи на території м. Харкова, на підставі отриманих від ОСОБА_7 довіреності, копій паспорту та довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру, виготовили необхідні для проведення державної реєстрації зміни до відомостей про юридичну особу проекти установчих документів щодо перереєстрації на ОСОБА_7 суб`єкта підприємницької діяльності ТОВ "ГАЛАНТ ТРАНС" (), та які містили завідомо неправдиві відомості про мету і предмет діяльності суб`єктів господарювання, їх місцезнаходження, розмір майнового внеску, статутного капіталу, тощо.

Таким чином, суд дійшов висновку, що фактичні дані, що містяться у досліджених судом доказах узгоджуються між собою, з показами допитаного свідка, протоколами проведених слідчих дій та іншими доказами, зібраними в ході досудового розслідування та судового розгляду. Досліджені судом докази в своїй сукупності підтверджують місце, час, спосіб та суб`єкта вчинення кримінального правопорушення.

Судом під час судового розгляду встановлено, що прокурором у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021 прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , який також є прокурором у провадженні № 0000155 від 20.06.2022 винесено постанову про виділення 29 червня 2022 року з матеріалів кримінального провадження № 0000069 від 29.06.2021 матеріалів досудового розслідування та направлення слідчому СУ ГУНП в Харківській області для долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022, та 29 червня 2022 року супровідним листом направлено на адресу слідчої.

Постанова про виділення, яка перебуває у матеріалах кримінального провадження містить виправлення, наведено цифру «1» та вбачається, що вона постановлена 19.06.2022, проте відповідно до її змісту, судом встановлено, що з матеріалів кримінального провадження № 0000069 від 29.06.2021 виділяються матеріали, які датовані пізніше ніж 19.06.2022 року.

Судом під час розгляду допитано у якості свідка ОСОБА_17 , яка пояснила, що вона здійснювала досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022. Зазначила, що виділені матеріали нею було отримано не раніше ніж 29.06.2022, справу отримала у провадження після створення групи слідчих 28.06.2022 року, та визначення підслідності. У постанові про виділення допущено описку. Через події, які відбувались у червні 2022 року, щоденні обстріли, переїзди особового складу поліції у безпечні місця, супровідний лист міг загубитись, датований він мав бути 29.06.2022 року, де він їй не відомо.

На підставі досліджених судом доказів, з урахуванням наявних виправлень у постанові про виділення з матеріалів кримінального провадження № 0000069 від 29.06.2021 ряду документів до матеріалів кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022 судом встановлено, що постанова містить описку замість вірної дати 29.06.2022 року виправлено на невірну «19».06.2022.

Версія сторони обвинувачення про допущення описки є більш вірогідною за версію сторони захисту, та з цих підстав доводи сторони захисту про недопустимість виділених матеріалів кримінального провадження через описку суд визнає неспроможними.

Посилання сторони захисту на порушення вимог ст. 217 КПК України, в частині не можливості виділення прокурором матеріалів кримінального провадження до повідомлення особі про підозру не узгоджуються з положеннями закону, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 4, 5 ст. 217 КПК України, у разі необхідності в одному провадженні можуть бути об`єднані матеріали досудових розслідувань щодо декількох осіб, підозрюваних у вчиненні одного кримінального правопорушення, або щодо однієї особи, підозрюваної у вчиненні кількох кримінальних правопорушень, а також матеріали досудових розслідувань, по яких не встановлено підозрюваних, проте є достатні підстави вважати, що кримінальні правопорушення, щодо яких здійснюються ці розслідування, вчинені однією особою (особами). Не можуть бути об`єднані в одне провадження матеріали досудових розслідувань щодо кримінального проступку та щодо злочину, крім випадків, коли це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду. У таких випадках розслідування злочину та кримінального проступку здійснюється за правилами досудового слідства. Положення глави 25 цього Кодексу в такому разі не застосовуються . Матеріали досудового розслідування не можуть бути виділені в окреме провадження, якщо це може негативно вплинути на повноту досудового розслідування та судового розгляду. Рішення про об`єднання чи виділення матеріалів досудового розслідування приймається прокурором.

Тому, постанова про виділення прийнята прокурором в межах його повноважень з дотриманням вимог закону.

Щодо посилання сторони захисту на винесення постанови заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_18 про визначення групи прокурорів, перебуваючи у відпустці та з цих підстав визнання усіх доказів недопустимими, суд враховує наступне.

Судом встановлено, що дійсно з 20.06.2022 до 26.06.2022 року заступник керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_18 перебував у щорічній відпустці.

20.06.2022 заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_18 винесено постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022.

Проте прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , є прокурором у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021 з якого виділені матеріали кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022.

За загальним правилом прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів (ч. 1 ст. 37 КПК України).

Щодо повноважень слідчого чи групи слідчих, то згідно з п. 1 ч. 2 ст. 39 КПК України керівник органу досудового розслідування уповноважений визначати слідчого (слідчих), який здійснюватиме досудове розслідування, а у випадках здійснення досудового розслідування слідчою групою - визначати старшого слідчої групи, який керуватиме діями інших слідчих.

Суд касаційної інстанції неодноразово вирішував проблематику щодо форми рішення, за яким певного прокурора чи слідчого уповноважено на проведення досудового розслідування, та сформулював щодо неї сталі висновки, які необхідно враховувати судам під час прийняття ними судових рішень, а також органам досудового розслідування та прокуратурі в ході здійснення досудового розслідування.

У постанові об?єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 14 лютого 2022 року у справі № 477/426/17 сформульовано висновок про те, що постанови керівника органу досудового розслідування про визначення слідчого або групи слідчих, старшого групи слідчих, які здійснювали досудове розслідування, можуть бути надані прокурором та оголошені під час судового розгляду у випадку, якщо під час дослідження доказів в учасників провадження виникне сумнів у їх достовірності, з огляду на те, що ці докази було зібрано неуповноваженими особами.

Якщо в суді першої інстанції це питання не ставилось, а виникло під час апеляційного чи касаційного розгляду, такі процесуальні документи можуть бути надані суду апеляційної чи касаційної інстанцій в межах перевірки доводів, викладених в апеляційній чи касаційній скаргах.

Запропонований підхід є цілком виправданим.

Адже процесуальні документи, які стали підставою для здійснення досудового розслідування уповноваженими особами, не є документами у розумінні ч. 2 ст. 99 КПК України, оскільки не містять зафіксованих та зібраних відповідними суб`єктами фактичних даних про протиправні діяння окремих осіб або групи осіб.

Положеннями КПК, зокрема ч. 2 ст. 84, чітко врегульовано питання про те, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Джерела доказів та процесуальні документи, які стали підставою для їхнього збирання, необхідно розрізняти і в жодному випадку не ототожнювати. Судове рішення за наслідками розгляду пред`явленого обвинувачення приймається саме на основі доказів, а процесуальні документи, за якими слідчого, групу слідчих, прокурора чи групу прокурорів уповноважено на здійснення досудового розслідування є підставою для твердження про те, що саме ці особи вправі його проводити.

У судовій практиці щоразу актуалізується питання щодо визначення повноважень слідчих чи прокурорів у випадках виділення чи об`єднання кримінальних проваджень.

Зокрема із судових рішень вбачається, що: у разі виділення кримінального провадження із іншого, ті ж прокурори та слідчі, які мали процесуальні повноваження на здійснення дій у межах первинного провадження, зберігають свої повноваження у межах виділеного провадження; у разі об`єднання кримінальних проваджень за відсутності нової постанови про визначення групи прокурорів або слідчих, ті прокурори та слідчі, які були повноважними у межах окремих проваджень, вважаються такими, що й надалі мають повноваження у межах об`єднаного кримінального провадження.

У справі № 206/4419/17 слідчому було доручено проведення досудового розслідування в одному кримінальному провадженні, як і визначено прокурора у ньому, та визначено старшим групи слідчих в іншому, як і прокурора - старшим групи прокурорів. Згодом прокурор об`єднав обидва кримінальні провадження. Апеляційний суд визнав усі докази недопустимими, оскільки, за його переконанням, вони були зібрані неуповноваженими особами, так як матеріали справи не містили постанов про визначення слідчого (групи слідчих) та прокурора (групи прокурорів) саме в об`єднаному кримінальному провадженні.

Касаційний суд в ході розгляду вказаної справи у постанові від 10 листопада 2022 року з урахуванням наданих під час касаційного розгляду постанов вказав, що оскільки слідчий був уповноважений на проведення досудового розслідування, а прокурор на здійснення процесуального керівництва досудовим розслідуванням в рамках обох кримінальних проваджень, то після їх об`єднання в одне провадження немає необхідності приймати нові постанови про призначення слідчого та прокурора.

Зокрема, у постанові від 27 березня 2023 року у справі № 146/1683/18 касаційний суд звернув увагу на те, що постановою було призначено групу прокурорів та визначено старшого групи прокурорів. Надалі з кримінального провадження було виділено матеріали кримінального провадження. Оскільки повноваження прокурора були визначені у первинному провадженні відповідною постановою, то для констатації здійснення повноважень прокурором за положеннями ст. 37 КПК України у виділеному кримінальному провадженні цього факту достатньо.

У справі № 382/646/19 суд касаційної інстанції не погодився з позицією апеляційного суду, згідно з якою при виділенні матеріалів досудового розслідування в окреме кримінальне провадження необхідно знову призначати слідчого (групу слідчих) та прокурора (групу прокурорів) у виділеному кримінальному провадженні.

Касаційний суд дійшов висновку про те, що положеннями КПК, у тому числі ст. 217 КПК, не передбачено повторного призначення слідчого або прокурора у кримінальному провадженні, яке було виділено або об`єднано з іншим, якщо після початку досудового розслідування вже було визначено слідчого чи групу слідчих для його проведення (постанова від 26 вересня 2023 року).

Саму ж процедуру виділення матеріалів кримінального провадження слід розглядати крізь призму співвідношення частини (виділене кримінальне провадження) з цілим (первинне кримінальне провадження, з якого виділено інше). В об`єднаних кримінальних провадженнях відбувається «сполучення» за певним критерієм кількох проваджень та їхнє одночасне розслідування вже уповноваженими до цього особами.

На підставі зазначеного доводи сторони захисту щодо визнання доказів недопустимими з цих підстав суд не приймає до уваги, з урахуванням правових позицій Верховного Суду.

Вимога всебічного, повного, швидкого та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень (ст. 2 КПК) зумовлює необхідність як об`єднувати матеріали досудових розслідувань, так і виділяти матеріали досудового розслідування в окреме провадження. Відповідно до положень ст. 217 КПК саме прокурор приймає рішення про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження.

На думку суду, у кримінальному провадженні, розпочатому шляхом виділення матеріалів з іншого такого провадження, може бути використано як докази ті матеріали, які було виділено з первісного провадження, в порядку вимог статті 217 КПК матеріалів, якщо такі матеріали існували на момент виділення. Таким чином, усі зібрані докази до виділення матеріалів в окреме провадження є допустимими, зберігають своє доказове значення, а тому підставі для визнання таких недопустимими у суду немає. Такий висновок міститься у постанові ВС від 20.03.2023р. справа №761/37510/18.

Відповідно до постанови від 22.06.2022 прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 визначено підслідність кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022 за першим відділом детективів захисту економіки у фіскальній сфері Бюро економічної безпеки України на підставі ч. 3 ст. 216, ч. 2 ст. 218 КПК України.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 24.06.2022 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 за слідчими слідчого управлінням ГУНП в Харківській області.

В ході судового розгляду стороною захисту заявлено клопотання про визнання постанови першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 24.06.2022, якою здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, у вказаному кримінальному провадженні, доручено слідчим слідчого управлінням ГУНП в Харківській області незаконною, а зібрані докази недопустимими.

Судом досліджено постанову першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 24.06.2022 про здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, відповідно до якої визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 за слідчими слідчого управлінням ГУНП в Харківській області.

Першим заступником Генерального прокурора ОСОБА_19 24.06.2022 року винесено постанову про доручення здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, слідчим слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області, оскільки згідно з вимогами ч. 3 ст. 216 КПК України досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених ст. 205-1 КК України, здійснюють детективи органів Бюро економічної безпеки України.

Разом з цим наразі залишається невизначеною дата початку роботи територіальних органів БЕБ України, утворення та перелік яких визначено постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 N? 1135, що унеможливлює виконання вимог, передбачених ст. 218 КПК України.

Враховуючи викладене, до початку роботи вказаних територіальних органів досудове розслідування всіх підслідних БЕБ України злочинів забезпечуватиметься детективами його центрального апарату.

Відповідно до ч. 2 ст. 218 КПК України прокурор у разі самостійного виявлення обставин, що свідчать про необхідність визначення іншої підслідності, протягом десяти днів з дня встановлення таких обставин зобов`язаний прийняти постанову про визначення підслідності.

За таких обставин, з метою забезпечення повного, всебічного та неупередженого розслідування, необхідно у вказаному кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, визначити підслідність за першим відділом детективів захисту економіки у фіскальній сфері Бюро економічної безпеки України.

Щодо доводів про визначення підслідності неуповноваженою особою.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Право доручати у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійснення ним досудового розслідування в умовах воєнного стану, іншому органу досудового розслідування здійснення досудового розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності Бюро економічної безпеки України, а також доручати Бюро економічної безпеки України розслідування кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності інших органів досудового розслідування, мають Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), його перший заступник, заступник.

Відповідно до п 1.1. наказу Офісу Генерального прокурора від 08.06.2022 «Про внесення змін до наказу Генерального прокурора від 08.07.2021 № 226 «Про розподіл обов`язків між керівництвом Офісу Генерального прокурора» перелік обов`язків першого заступника Генерального прокурора викласти у такій редакції: перший заступник Генерального прокурора ОСОБА_19 відповідає за стан організації роботи з питань Департаменту організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням кримінальних правопорушень, що посягають на функціонування економіки та кібербезпеку держави.

Виходячи з наведеного перший заступник Генерального прокурора ОСОБА_19 мав право, відповідно до ч. 5 ст. 36 КПК України, доручити здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 слідчим слідчого управлінням ГУНП в Харківській області.

Аналізуючи вказане рішення заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 , суд дійшов висновку про те, що воно відповідає ст. 110 КПК України, зокрема, у ньому обґрунтовано та вмотивовано зазначено фактичні обставини та юридичні підстави його прийняття, що узгоджується з повноваженнями передбаченими ч. 5 ст. 36 КПК України.

Відповідні зміни до частини ч. 5 ст. 36 КПК України внесені законом № 2201-IX від 14.04.2022.

Лише у разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень.

У даному випадку судом не встановлено недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216 КПК України.

За таких обставин суд не погоджується з твердженнями сторони захисту, що в розумінні ч. 5 ст. 36 КПК України та висновку щодо застосування вказаної норми, викладеного в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 5 листопада 2019 року (справа № 334/11299/15-к, провадження № 51-1009км19), у разі доручення Генеральним прокурором, керівником обласної прокуратури, їх першими заступниками та заступниками здійснення досудового розслідування кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування без встановлення неефективності досудового розслідування органом досудового розслідування, визначеним ст. 216 КПК, зазначені уповноважені особи діятимуть поза межами своїх повноважень.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Проведення досудового розслідування кримінального провадження органом, до компетенції якого згідно із процесуальним законодавством не віднесено його здійснення, порушує загальні засади законного здійснення кримінального провадження, закріплені у ст. 9 Кримінального процесуального кодексу України, та унеможливлює виконання завдань кримінального провадження, визначених у ст. 2 КПК України.

Стаття 216 КПК України визначає підслідність органів досудового розслідування. Таким чином, законодавче розмежування підслідності між різними органами досудового розслідування визначає розподіл наданих кримінальним процесуальним законом повноважень таким органам.

Суд відхиляє посилання сторони захисту на «єдину практику вищої судової інстанції», оскільки одне рішення, тим більше в умовах обставин, відмінних від цієї справи, не може розглядатися як єдина судова практика.

На підставі зазначеного, судом не встановлено підстав для визнання доказів, одержаних в ході досудового розслідування недопустимими на підставі ст. 86, п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК як таких, що зібрані (отримані) неуповноваженими особами (органом) у конкретному кримінальному провадженні, з порушенням установленого законом порядку як складового елементу принципу верховенства права.

Щодо посилання сторони захисту на застосування Постанови ВС у справі № 334/11299/15-к, як обов`язкового у подібних правовідносинах, суд зазначає, що не знаходить встановлені обставини такої справи тотожними із обставинами у вказаному провадженні.

Аналізуючи заперечення сторони захисту в інкримінованому обвинуваченій ОСОБА_3 кримінальному правопорушенні і заперечення сторони захисту щодо допустимості та належності доказів на підтвердження винуватості обвинуваченої у вчиненні цього кримінального правопорушення, суд розцінює вказані заперечення, як лінію захисту, вважає їх неспроможними та такими, що свідчать про намагання останньої уникнути відповідальності.

У даному випадку судом не встановлено недотримання належної правової процедури застосування ч. 5 ст. 36 КПК та порушення вимог статей 214, 216,217,218 КПК України.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, наступні матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення:

рапорт прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , який є прокурором у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021, відповідно до якого зазначено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000069 від 29.06.2021 за фактом пособництва невстановленими особами в умисному ухиленні від сплати податків службовими особами ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» () в особливо великих розмірах за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. З ст. 212 КК України. Підставою для внесення до ЄРДР відомостей про вчинення вищевказаного кримінального правопорушення став акт податкової перевірки ГУ ДПС у Харківській області №2879/20-40-18-16-05 від 19.02.2021. Відповідно до матеріалів кримінального провадження невстановлені особи за попередньою змовою зі службовими особами ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» () упродовж 2020 року шляхом перекручування та маніпуляцій показниками податкової звітності, а також включення до складу податкового кредиту з ПДВ зареєстрованих з порушенням термінів реєстрації податкових накладних, умисно ухилились від сплати податку на додану вартість на суму понад 10,1 млн гривень, чим завдали шкоду державним інтересам в особливо великих розмірах. Допитана у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021 ОСОБА_7 у якості свідка повідомила, що у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем погодилась на пропозицію невстановленої «Особа 1» за грошову винагороду перереєструвати на своє ім`я ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» () без мети здійснення фінансово-господарської діяльності. На підставі наведеного з метою перевірки викладених обставин та притягнення винних осіб до відповідальності, вважав за необхідне зареєструвати в ЄРДР кримінальне провадження за фактом пособництва ОСОБА_7 невстановленим особам у внесенні завідомо неправдивих відомостей в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації ТОВ «ГАЛАНТ ТРАНС» (), та в подальшому їх поданні для такої реєстрації, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України;

витяг з ЄРДР № 0000155 від 20.06.2022;

постанову про визначення групи прокурорів від 20.06.2022 року, 27.06.2022 року, постанову про визначення групу слідчих від 28.06.2022 року, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними особами, про що зазначено вище.

Відповідно до ч.1 ст.84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

В ході судового розгляду суд безпосередньо, всебічно та повно дослідив усі докази, що містяться в матеріалах кримінального провадження та надані стороною обвинувачення в судовому засіданні, встановив правильність збирання стороною обвинувачення та закріплення кожного з них, тому, виходячи з положень статті 86 КПК України вважає їх допустимими.

Крім того, суд дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, тому є належними.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч.1 ст.337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні нею інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Так, сторона захисту стверджує, що на самому початку кримінального провадження органу досудового розслідування було відомо, що воно підслідне Бюро економічної безпеки України, однак, всупереч положень ст. 216 КПК України, досудове розслідування здійснювалось слідчими слідчого управлінням ГУНП в Харківській області.

Вказані обставини, на думку сторони захисту, свідчать про грубе порушення вимог КПК України і повинні тягнути за собою визнання недопустимими усіх доказів, зібраних таким неуповноваженим органом.

Такі доводи суд вважає помилковими, оскільки сторона захисту неправильно трактує значення законодавчих норм, що регулюють питання визнання доказів недопустимими.

Так, підстави та порядок визнання доказів недопустимими встановлено статтями 86-89 КПК України.

У статті 86 КПК України вказано, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, що були отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Зміст вказаних норм свідчить, що така властивість доказу, як його допустимість, законодавцем пов`язується саме з порядком отримання відповідних фактичних даних. Саме тому недопустимість доказів обумовлюється порушенням не будь-яких процесуальних правил, а лише тих, що забезпечують порядок отримання доказів у кримінальному провадженні. Тому, на вирішення питання про допустимість доказу не можуть впливати порушення інших правил кримінально-процесуальної процедури, що не мають відношення до порядку збирання доказів.

Крім того, як вбачається із самої назви ст. 87 КПК України, її змісту, а також практики Верховного Суду щодо її застосування, визнання доказів недопустимими обумовлюються не будь-якими порушеннями кримінально-процесуальної форми збирання доказів, а лише тими, що спричиняють шкоду фундаментальним правам і свободам людини (аналогічна правова позиція міститься у постановах ККС ВС від 28 січня 2020 року у справі № 359/7742/17, від 8 жовтня 2019 року у справі № 639/8329/14-к та від 12 листопада 2019 року у справі № 236/863/17) [6].

За своєю суттю, положення ст. 87 КПК України фактично є кримінально-процесуальною санкцією, яка убезпечує людину (її права та свободи) від зловживань з боку органів досудового розслідування та прокуратури в процесі збирання ними доказів.

Тому, оцінюючи допущені стороною обвинувачення порушення, суд у кожному випадку має проводити аналіз суті допущеного порушення у його взаємозв`язку із якістю доказу та з наслідками прийняття такого доказу для прав і свобод людини та справедливості судового розгляду в цілому.

Отже, вирішуючи в порядку ст. 87 КПК України питання про недопустимість доказів, суд має встановити: 1) чи мало місце порушення норми, яка забезпечує дотримання порядку збирання доказів, 2) чи спричиняє таке порушення вплив на дотримання прав і свобод людини і 3) чи є цей вплив настільки істотним, щоб обумовити визнання доказу недопустимим.

Застосовуючи вказані правила для вирішення порушеного стороною захисту питання, суду належить з`ясувати, чи забезпечують встановлені ст.216 КПК України правила предметної підслідності належний порядок збирання доказів та чи призводить до істотного порушення прав і свобод людини недотримання таких правил.

Надаючи відповіді на вказані питання, суд виходить з того, що предметна підслідність являє собою сукупність правил, дотримання яких дозволяє встановити орган, який, з огляду на його спеціалізацію, зможе найбільш ефективно здійснювати розслідування кримінальних правопорушень певного виду.

Вказаний процесуальний інститут покликаний оптимізувати і впорядкувати діяльність слідчих органів з розслідування кримінальних правопорушень різних видів, його існування унормовує розподіл державних ресурсів, забезпечує оперативне та злагоджене вирішення міжвідомчих спорів, дозволяє уникнути дублювання повноважень різних органів, тощо.

На переконання суду, правила предметної підслідності не є складовою встановленого КПК України порядку збирання доказів, а лише забезпечують раціональний розподіл державних ресурсів, оперативність, злагодженість, ефективність та належну координацію органів досудового розслідування на відповідній стадії кримінального провадження.

Порушення цих правил саме по собі не впливає на якість зібраних доказів, оскільки для усіх передбачених в ст. 216 КПК України органів досудового розслідування передбачено однакові правила збирання доказів поза залежністю від їх спеціалізації.

Так само їх порушення не впливає і на дотримання прав та свобод людини у кримінальному провадженні, оскільки зміст та обсяг прав сторони захисту не змінюється в залежності від того, який орган проводить досудове розслідування.

Той факт, що, з огляду на принцип спеціалізації, розслідування певних видів кримінальних правопорушень віднесено до компетенції якогось конкретного слідчого органу, не означає, що для такого органу існують особливі правила збирання доказів або що лише цей орган може забезпечити дотримання прав і свобод людини у відповідному кримінальному провадженні. На усі без виключення слідчі органи покладено однакові обов`язки із дотримання вимог Конституції та законів України при здійсненні своєї діяльності.

З огляду на це, суд переконаний у тому, що проведення досудового розслідування іншим органом досудового розслідування, ніж визначено у ст. 216 КПК України, не має наслідком порушення прав та свобод людини, гарантованих законами та Конституцією України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Більше того, з доводів та клопотань сторони захисту неможливо встановити, яке своє право вони вважають порушеним та у чому полягає істотність такого порушення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що проведення досудового розслідування іншим слідчим органом, ніж визначено у ст. 216 КПК України, не має наслідком визнання недопустимими доказів, зібраних таким органом.

Прийняття прокурором відповідного рішення про визначення підслідності за іншим органом досудового розслідування, проведення слідчих дій (в т.ч. негласних) тим органом досудового розслідування, який зареєстрував відповідне кримінальне провадження, або проводив його до виявлення відповідних обставин, відповідає положенням ч. 2 ст. 218 КПК України, не порушує засади законності і забезпечує виконання завдань кримінального провадження, встановлених ст. 2 КПК України (аналогічну правову позицію висловлено також у постанові ККС ВС від 24 березня 2021 року у справі 520/2989/16-к).

Недопустимості доказів згідно вимог ст.ст. 87-89 КПК України судом не встановлено. Порушень вимог КПК України, які б могли спростувати висновки суду під час розгляду справи судом встановлено також не було.

Постановлення процесуального рішення про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_18 під час перебування у відпустці має місце, проте з урахуванням обставин того, що після постановлення даного рішення постановою прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 від 22.06.2022, на виконання вимог ч. 3 ст. 216, ч. 2 ст. 218 КПК України визначено підслідність кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022 за першим відділом детективів захисту економіки у фіскальній сфері Бюро економічної безпеки України.

В подальшому постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_19 від 24.06.2022 року визначено підслідність у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 за слідчими слідчого управлінням ГУНП в Харківській області.

27.06.2022 року заступником керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_18 винесено постанову про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 після визначення підслідності.

28.06.2022 створено слідчу групу для проведення досудового розслідування.

29.06.2022 прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , який є прокурором у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021 виділені матеріали до кримінального провадження № 0000155 від 20.06.2022.

Після визначення підслідності та виділення в окреме провадження матеріалів, які стали підставою для повідомлення про підозру ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022, ОСОБА_3 повідомлено про підозру, складено обвинувальний акт.

Також суд враховує, що протягом часу з 20.06.2022 року до 29.06.2022 у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 не проводились слідчі дії.

Оцінка постановлення процесуального рішення прокурора під час відпустки перебуває поза межами компетенції суду, оскільки судовий розгляд здійснюється відповідно до ст. 337 КПК України в межах висунутого обвинувачення.

Дане порушення на переконання суду не вплинуло на проведення досудового розслідування та не має наслідком визнання недопустимими доказів, зібраних таким органом.

Вимога всебічного, повного, швидкого та неупередженого розслідування кримінальних правопорушень (ст. 2 КПК) зумовлює необхідність як об`єднувати матеріали досудових розслідувань, так і виділяти матеріали досудового розслідування в окреме провадження. Відповідно до положень ст. 217 КПК саме прокурор приймає рішення про виділення матеріалів досудового розслідування в окреме провадження.

На думку суду, у кримінальному провадженні № 0000155 від 20.06.2022 до якого були виділені матеріали з іншого провадження, можуть бути використано як докази в порядку вимог статті 217 КПК матеріалів, якщо такі матеріали існували на момент виділення у кримінальному провадженні № 0000069 від 29.06.2021, прокурором у даних кримінальних провадженнях є прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 , який за змістом правових позицій Верховного Суду було призначено до групи прокурорів.

Таким чином, усі зібрані докази до виділення матеріалів в окреме провадження є допустимими, зберігають своє доказове значення, а тому підстави для визнання таких недопустимими у суду немає. Аналогічний висновок міститься у постанові ВС від 20.03.2023р. справа №761/37510/18.

При цьому, суд наголошує, що згідно зі ст. 87 КПК недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, у тому числі внаслідок здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов, а також шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень. При цьому тягар доведення наявності порушень КПК України, а також тягар доведення істотності впливу таких порушень на права та свободи людини покладається на сторону захисту, яка, порушуючи питання про недопустимість отриманих доказів, має обґрунтувати як факт такого порушення, так і його вплив.

Таким чином, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України доведена повністю всією сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів. Натомість, позицію сторони захисту суд оцінює критично, оскільки така не підтверджена жодним доказами, спростована стороною обвинувачення, та спрямована на спробу уникнення від кримінальної відповідальності.

Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини скоєння злочину, особу обвинуваченої, яка має середню освіту, одружена, позитивно характеризується, має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога, психіатра не перебуває.

Обставин, які б пом`якшували чи обтяжували покарання судом не встановлено.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до ст. 65 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, дані про особу обвинуваченої, вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 205-1 КК України у виді штрафу, який суд вважає необхідним та достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Запобіжний захід не обирався.

Витрати на залучення експерта відсутні. Процесуальні витрати відсутні.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, арешт майна не застосовувався.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 205-1 КК України ( в редакції Закону № 361-IХ від 06.12.2019) та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 9 тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 153 000 грн. (сто п`ятдесят три тисячі гривень) з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 2 (два) роки.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

СУДДЯ: ОСОБА_1