ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/605/25 Справа № 194/348/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали об`єднаного кримінального провадження №0000026 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Новоайдар Новоайдарського (нині Щастинського) району Луганської області, громадянки України, депутата Новоайдарської селищної ради 8 скликання, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111-1 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, України, у тому числі у сфері освіти, а також в закладах освіти незалежно від типів та форм власності, строком на 12 років.

Крім того судом вирішено питання про стягнення процесуальних витрат.

Цим вироком дії обвинуваченої ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 3 ст. 111-1 КК України, а саме як здійснення громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду 24.02.2022 року РФ здійснено повномасштабне військове вторгнення на територію України, у зв?язку із чим розпочато ведення агресивної війни проти України та захоплення її території.

У зв?язку із веденням агресивної війни з боку РФ проти України, Новоайдарська селищна територіальна громада Щастинського району Луганської області, включаючи смт Новоайдар, з 25.02.2022 року є тимчасово окупованою РФ територію України.

ОСОБА_8 , будучи депутатом Новоайдарської селищної ради 8 скликання з 04.12.2020 року, у зв?язку з перемогою у конкурсі на заміщення вакантної посади директора Новоайдарського ліцею Новоайдарської селищної ради (далі - Новоайдарський ліцей), який знаходився та функціонував за юридичною адресою: вул. Центральна, буд. 21, смт Новоайдар Щастинського району Луганської області (далі - смт Новоайдар), була призначена на вказану посаду з 19.11.2021 року.

Починаючи з травня 2022 року, приблизно з 18.05.2022 року, більш точний час встановити не видалося можливим, в смт Новоайдар за юридичною адресою та на матеріально-технічній базі Новоайдарського ліцею по вул. Центральній (раніше - вул. Леніна) буд. 21 задля здійснення освітньої діяльності за стандартами і законодавством РФ та так званої «луганської народної республіки (лнр)» почав функціонувати загальноосвітній заклад представників окупаційної влади РФ та «лнр» так зване (мовою оригіналу) «Государственное общеобразовательное учреждение луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа» (укр. - «державний загальноосвітній заклад луганської народної республіки «Новоайдарська середня школа»), який до сфери підпорядкування державних органів чи органів місцевого самоврядування України не належить.

Починаючи з травня 2022 року, приблизно з 18.05.2022 року, більш точний час встановити не видалося можливим, ОСОБА_8 , будучи громадянкою України та депутатом Новоайдарської селищної ради 8 скликання, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24.02.2022 року повномасштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, перебуваючи на території смт Новоайдар, керуючись своїми особистими інтересами, маючи умисел на зайняття посади директора так званого (мовою оригіналу) «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа» і впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти та реалізуючи його, вступила у злочинну змову з представниками окупаційної влади РФ ії та «лнр» і в порушення вимог Конституції і Законів України добровільно, умисно зайняла посаду директора в так званому (мовою оригіналу) «Государственном общеобразовательном учреждении луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа», що здійснює освітню діяльність.

При цьому, Новоайдарський ліцей відновив свою роботу на підконтрольній Україні території в дистанційні формі, але ОСОБА_8 так і не виїхала з окупованого смт Новоайдар та не приступила до виконання своїх обов?язків директора Новоайдарського ліцею.

Перебуваючи на посаді директора так званого (мовою оригіналу) «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа», ОСОБА_8 вчиняє дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладі освіти, зокрема здійснює загальне керівництво роботою вказаного закладу та управління ним, представляє заклад у відносинах з іншими установами, приймає на роботу та звільняє працівників, відповідає за організацію навчального процесу, який здійснюється російською мовою за стандартами і законодавством РФ та «лнр», у відповідності з якими складаються навчальні плани та здійснюється викладання навчальних дисциплін усупереч державним стандартам освіти України та типовим навчальним програмам, рекомендованим Міністерством освіти науки України (не викладаються базові (обов?язкові) начальні дисципліни та, водночас, викладаються ті, що не передбачені державними стандартами освіти України), здійснюється оцінювання та видача документів про освіту за стандартами РФ та «лнр», проводиться перекваліфікація вчителів української мови і літератури на вчителів російської мови і літератури, а також на території та в приміщеннях Новоайдарського ліцею, де почало функціонувати (мовою оригіналу) «Государственное общеобразовательное учреждение луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа» розміщено символіку (стенди, прапори, герби тощо) РФ та «лнр».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та прийняти своє рішення, яким закрити кримінальне провадження.

Обгрутовуючи заявлені вимоги захисник посилається на те, що під час судового розгляду прокурором не доведено склад злочину ч. 3 ст. 111-1 КК України, а суд формально перерахував дослідженні докази на підтвердження винуватості обвинуваченої, однак в супереч вимогам ст. 94 КПК України, не надав їм належної оцінки. Захисник зазначає, що свідки прямо не підтвердили, що саме обвинувачена добровільно приймала участь або добровільно надавала допомогу незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, без застосування до неї засобів примусу, а обвинувачена не була прямо допитана судом та її характеризуючи дані суду надано не було. При цьому, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази на підтвердження умислу, мотиву, суб`єктивної та об`єктивної сторони інкримінованого обвинуваченій злочину.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник підтримав подану ним апеляційну скаргу і з викладених у ній підстав, просив її задовольнити, вирок суду скасувати та закрити кримінальне провадження стосовно ОСОБА_8 .

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника, а вирок суду вважала законним та обґрунтованим у зв`язку з чим просила залишити його без змін.

Обвинувачена, у відповідності до вимог ст. 323 КПК України, повідомлена належним чином про час, дату та місце апеляційного перегляду.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника та матеріали кримінального провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що вищезазначених вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався в повній мірі, з огляду на наступне.

Досліджені судом першої інстанції та покладені в основу вироку докази є належними та допустимими, оцінені судом в їх сукупності з точки зору їх достатності і взаємозв`язку, які підтверджують вину обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111 КК України, а саме у здійсненні громадянином України дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Розгляд даного кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia), остання показань суду не надавала, будь-яких заяв та клопотань до суду не надсилала. Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язкової участі захисника. Всі можливі, передбачені кримінальним процесуальним законом заходи, щодо дотримання прав обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя дотримані, що відповідає та узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, наведеною, зокрема у справах «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року та «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року.

З матеріалів цього провадження видно, що висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального провадження, є обґрунтованим та з ним погоджується апеляційний суд.

Такий висновок зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, підтверджених доказами, безпосередньо дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з дотриманням ст. 23 КПК України й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Так, відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 111 КК України настає за здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дії громадян України, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

Об`єктом кримінальних правопорушень, передбачених ст. 111-1 КК України, є основи національної безпеки України.

Суб`єкт у вказаному злочині спеціальний громадянин України. При цьому, цей суб`єкт має зв`язки із відповідною окупованою територією (місце проживання, місце реєстрації, місце ведення господарської або іншої діяльності).

Законодавцем визначено такі форми вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.111-1 КК України, а саме:

1) здійснення громадянином України пропаганди в закладах освіти незалежно від типів та форм власності, спрямованої на сприяння (мета злочину):

- здійсненню збройної агресії проти України;

- встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України;

- уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України;

2) дій громадян України, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора в закладах освіти.

Дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти підготовка хоча б одного проекту такого стандарту освіти або його затвердження, або початок проведення заняття за таким стандартом.

Стандарт освіти це вимоги до обов`язкових результатів навчання та компетентностей здобувача освіти відповідного рівня початкової, середньої професійно-технічної, вищої тощо.

Заклад освіти це юридична особа публічного чи приватного права, основним видом діяльності якої є освітня діяльність (початкова школа, гімназія, ліцей, коледж, інститут, університет тощо).

Впровадження стандартів освіти є системним процесом, що охоплює розробку навчально-методичного забезпечення, зокрема навчальних програм, базових навчальних планів, створення навчального контенту: підручників, посібників, робочих зошитів, підготовку педагогічного персоналу для реалізації стандартів освіти, організацію навчального процесу тощо. Все це має відбуватися в рамках, які встановили стандарти освіти. Можна сказати, що ідеї, закладені в освітньому стандарті, реалізуються як в навчальному забезпеченні, так і в змісті уроків.

До основних складових впровадження стандартів освіти й суб`єктів, відповідальних за це можна віднести: 1) для впровадження стандартів освіти необхідна розробка з подальшим затвердженням навчальної програми (програми навчального предмета); 2) розробка посібників, підручників, робочих зошитів, які також спрямовані на реалізацію стандартів освіти; 3) доведення відповідних навчальних програм до педагогічних працівників, підготовка останніх (навчання, підвищення кваліфікації з метою отримання відповідних знань методики та стандартів освіти), формування викладацького складу; 4) забезпечення навчальними матеріалами, які відповідають стандартам освіти, навчальних закладів і педагогічних працівників; 5) на виконання навчальної програми складається календарно-тематичний план; 6) складення плану виховної роботи.

Для досягнення результатів, які встановлені стандартами освіти, педагогічні працівники зобов`язані виконувати освітню навчальну програму, а керівник закладу освіти має забезпечувати здійснення контролю за виконанням навчальних програм. Разом з тим на керівників закладів освіти покладається обов`язок організувати достатнє матеріальне забезпечення освітнього процесу, оскільки у розпорядженні вчителя/викладача мають бути усі необхідні навчальні матеріали, які відіграють головну роль в організації безпосередньої навчальної діяльності учнів/студентів.

Також складовою впровадження стандартів освіти, є інтеграцію навчального закладу в освітню систему держави, завдяки чому навчальний заклад стає невід`ємною частиною державної освітньої системи.

Отже, можна зробити певний висновок, що діями, які спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора в закладах освіти, можуть бути:

- викладання предметів за навчальними програмами, складеними відповідно до стандартів освіти Російської Федерації;

- проведення виховної роботи (згідно з планом виховної роботи, який розроблений на реалізацію стандартів освіти);

- забезпечення навчального процесу навчальними матеріалами, які розроблені на виконання стандартів освіти держави-агресора;

- організація навчального процесу відповідно до навчальних програм держави-агресора;

- організація підготовки/підвищення кваліфікації педагогічних працівників з метою отримання відповідних знань з методики та стандартів освіти Російської Федерації тощо.

Зазначений перелік не є виключним, оскільки фактично будь-які дії, спрямовані на організацію діяльності навчального закладу за вимогами законодавства про освіту держави-агресора, можуть вважатися діями, які спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора.

Вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показами свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які окрім того, що ОСОБА_12 , будучи громадянкою України та перебуваючи на окупованій території, зайняла посаду, так званого, (мовою оригіналу) «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа», здійснювала дії, спрямовані на впровадження стандартів освіти держави-агресора, які полягали, зокрема в тому, що ОСОБА_8 , здійснювала загальне керівництво роботою вказаного закладу та управління ним, приймала на роботу та звільняла працівників, відповідала за організацію навчального процесу, який здійснюється російською мовою за стандартами і законодавством РФ та «лнр», у відповідності з якими складалися навчальні плани та здійснюється викладання навчальних дисциплін усупереч державним стандартам освіти України та типовим навчальним програмам, рекомендованим Міністерством освіти науки України, під її керівництвом здійснювалася видача документів про освіту за стандартами РФ та «лнр», вона відправляла вчителів української мови і літератури на перекваліфікацію на вчителів російської мови і літератури, підтвердили факт добровільності таких дій.

Зокрема свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11 повідомили, що про факти примусу ОСОБА_8 до вчинення вказаних дій, їм нічого не відомо.

При цьому, свідок ОСОБА_10 суду показала, що ОСОБА_8 проводила наради в школі після окупації смт Новоайдар, а також переживала, щоб саме вона залишилась директором школи та щоб ніхто інший не зайняв цю посаду, після зайняття посади, пропонувала вчителям працювати на окупаційну владу та залишитись працювати в школі, з`ясовувала у вчителів чи готові вони піти на співпрацю з окупаційною владою, тощо.

Про добровільність дій обвинуваченої свідчить також і досліджені судом першої інстанції письмові докази, зокрема протоколи огляду веб-сайтів, публікацій в соціальних мережах, з яких зокрема видно, що ОСОБА_8 активно співпрацювала з окупаційною владою, відвідувала їх освітні заходи та проводила заходи з впровадження стандартів освіти держави агресора, при цьому, давала інтерв`ю, в яких розповідала про ремонт та організацію роботи школи, про навчальний процес у так званому «державному загальноосвітньому закладі луганської народної республіки Новоайдарська середня школа».

За таких обставин, всупереч доводам захисника ОСОБА_7 у апеляційного суду немає підстав сумніватися у правильності висновків суду першої інстанції про те, що обвинувачена ОСОБА_8 , враховуючи характер її дій, їх послідовність та тривалість, що свідчить про невимушеність поведінки ОСОБА_8 , відсутність будь-якого примусу щодо неї, а відтак, і цілковиту добровільності її дій, усвідомлюючи факт збройної агресії з боку РФ та окупації території України, пішла на співпрацю з окупаційними військами РФ та представниками так званої «ЛНР».

Порушення вимог ст. 237 КПК України щодо проведення огляду веб-сайтів ані судом першої інстанції, ані колегією суддів не встановлено, а тому відсутні підстави для визнання вищезазначених протоколів огляду недопустимими доказами.

Враховуючи узгодженість між собою вказаних доказів за змістом в їх сукупності та взаємозв`язку за часом та характером подій, суд першої інстанції об`єктивно правильно визнав наведені та проаналізовані вище документовані дані про діяльність ОСОБА_8 достовірними доказами та обґрунтовано поклав їх в основу свого вироку.

Колегія суддів зазначає, що вибір ОСОБА_8 залишитися та проживати на тимчасово окупованій території України, не розглядається, ані судом, ані органом досудового розслідування, як підстава для кримінального переслідування.

Водночас апеляційний суд, акцентує увагу захисника на тому, що свідки у судовому засіданні суду першої інстанції показали, що вони також, будучи працівниками Новоайдарського ліцею не зазнавали тиску щодо вступу на посади до так званого (мовою оригіналу) «Государственного общеобразовательного учреждения луганской народной республики «Новоайдарская средняя школа» та мали можливість евакуюватися, що й зробили, натомість характер дій ОСОБА_8 , встановлені обставини провадження свідчать про добровільність її співпраці з окупаційною владою та добровільності її дій.

Об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що ОСОБА_8 діяла не добровільно, виконувала обов`язки під психічним впливом та фізичним примусом, та такі дії були необхідними для усунення небезпеки, що безпосередньо загрожувала їй чи іншим особам, або інтересам держави, суду першої інстанції так і апеляційної інстанції захисником надано не було.

Таким чином, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів приходить до висновку, що винуватість обвинуваченої ОСОБА_8 знайшла повне підтвердження в ході судового розгляду, і її умисні дії, що виразилися у здійсненню нею як дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти, які правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 3 ст. 111-1 КК України.

При розгляді кримінального провадження в місцевому суді були встановлені та досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи, висновки суду про винність обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у вироку належним чином мотивовані, ґрунтуються на сукупності зібраних та всебічно оцінених доказах, а тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги захисника є безпідставними та необґрунтованими. Рішення місцевим судом прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року).

Перевіряючи законність та обґрунтованість призначеного ОСОБА_8 покарання, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції належним чином виконав вимоги ст. 50, 65 КК України та врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, а також відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому, суд першої інстанції також врахував суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, вчинення дій, спрямованих проти основ національної безпеки, в умовах воєнного стану, вчинення дій, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у навчальному закладі, які спрямовані на викривлення історії, ідентифікації дітей як українців, знищення національної свідомості та ідентичності неповнолітніх та малолітніх, що є вкрай вразливою категорією населення, наслідки для України, що настануть в майбутньому у зв`язку з її незаконною діяльністю на тимчасово окупованій території, які спрямовані на знищення національної ідентичності українських дітей, викривлення фактів про агресивну війну РФ проти України, та історичну роль українського народу в цілому.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, рішення суду першої інстанції про призначення покарання в межах санкції ч. 3 ст. 111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з його реальним відбуванням з позбавленням права права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, України, у тому числі у сфері освіти, а також в закладах освіти незалежно від типів та форм власності, є законними, обґрунтованими та відповідає принципам справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації та невідворотності покарання.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути визнані істотним в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України або потягнути несправедливість судового розгляду в даному кримінальному провадженні не встановлено, а доводи апеляційної скарги захисника, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного провадження, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а відтак вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2024 року, ухвалений стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4