21.03.2025
Справа № 642/6720/23
Провадження № 1-кп/642/91/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 колегія суддів Ленінського районного суду м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується за ч.2 ст.111 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

17 листопада 2023 року до Ленінського районного суду м. Харкова з Рівненської обласної прокуратури надійшло дане кримінальне провадження.

Розгляд кримінального провадження здійснюється колегію суддів у складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 25.07.2023р. обвинуваченому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк дії запобіжного заходу, який неодноразово продовжувався ухвалами слідчих суддів, на даний час спливає.

Прокурори підтримали клопотання про продовження строків тримання ОСОБА_8 під вартою у зв`язку з тим, що він обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину державній зраді, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі із конфіскацією майна. ОСОБА_8 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, або впливати на свідків з метою змінити їх покази, або вчинити нові злочини проти безпеки держави. Зазначили, що ризики не зменшилися, а інший запобіжний захід не зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого.

Обвинувачений та захисник заперечували проти продовження тримання під вартою, вважали ризики недоведеними, обвинувачення необґрунтоване, не додано жодних доказів щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, ОСОБА_8 тривалий час знаходиться під вартою, а прокурор затягує судові засідання. Крім того, прокурор у своєму клопотанні не зазначає, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити процесуальну поведінку обвинуваченого, ОСОБА_8 раніше не судимий, не притягався до кримінальної відповідальності, має міцні соціальні зв`язки, за час розгляду судового провадження ризики зменшилися, а тому обвинуваченому можливо обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Колегія суддів враховує, що строк тримання під вартою відносно ОСОБА_8 спливає, але судовий розгляд справи не закінчено, а ризики щодо нього, які було встановлені ухвалою слідчого судді від 25.07.2023р. при обранні запобіжного заходу, та на які посилається у своєму клопотанні прокурор, не сплинули та є реальними.

Стороною захисту жодним чином не спростовано ризики, та не подано доказів про їх хибність. При цьому суд враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Колегія суддів вважає, що ступінь ризиків, які стали підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою на даний час не зменшились. Так, обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення покарання, впливати на свідків для зміни їх показів на свою користь або вчинити новий злочин, оскільки він обвинувачується у співпраці із державою-агресором і може продовжити цю діяльність та вчинити нові злочинні дії на шкоду державній безпеці України.

Відповідно до положень ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод законне, тобто передбачене внутрішнім законодавством тримання особи під вартою з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, не є порушенням права особи на свободу та особисту недоторканість. Крім цього, відповідно до зазначеної норми Конвенції, звільнення особи повинно обумовлюватися гарантіями явки в судове засідання.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Враховуючи те, що з дня надходження до суду обвинувального акту судове провадження не завершене, тяжкість покарання, що може загрожувати обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, характер та обставини інкримінованого злочину, колегія суддів приходить до переконання, що наведені обставини у своєму взаємозв`язку дають підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення. Продовжуючи строк тримання під вартою, колегія суддів виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

При цьому суд враховує правову позицію ЄСПЛ у рішенні у справі «Тодоров проти України» («Todorov v. Ukraine» № 16717/05 від 12.04.2012), відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Встановлені під час обрання запобіжного заходу ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають, на даний час, можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який. Діючий запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються ОСОБА_8 , кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу, а тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу як тримання під вартою, продовживши строк дії даного запобіжного заходу.

На підставі викладеного, керуючись ст. 314-316, 331, 334 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строків тримання обвинуваченого під вартою задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Строк дії ухвали до 19 травня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня оголошення.

Повний текст ухвали складено 21.03.2025.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3