Справа № 296/1016/20
Вирок

Іменем України

11 грудня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 09.01.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, із вищою освітою, працює на посаді управління персоналом ВЧ НОМЕР_1 , одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

03.12.2019 близько 18 години 30 хвилин, ОСОБА_4 перебував в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , де у нього на ґрунті довготривалих неприязних відносин, які виникли з приводу розподілу майна, а саме продажу квартири, розпочався словесний конфлікт з батьком ОСОБА_5 , під час якого у нього виник протиправний умисел, направлений на спричинення останньому тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, ОСОБА_4 , перебуваючи в кімнаті квартири, розпочав ображати батька ОСОБА_5 , після чого своєю правою рукою наніс один удар в обличчя, а саме в ліву виличну ділянку, внаслідок чого ОСОБА_5 не втримав рівноваги та впав на диван.

Внаслідок вказаних дій, ОСОБА_5 умисно заподіяв потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, фактичних обставин справи, вказаних в обвинувальному акті не оспорював, показання відмовився надавати на підставі ст. 63 Конституції України.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 добровільно визнав провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення встановленою та доведеною, його дії кваліфікує за ч.1 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до наведеної у ст. 12 КК України класифікації є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та наявність обставини, що обтяжуює покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 є діючим військовослужбовцем, на утриманні має двох малолітніх дітей, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Враховуючи наведене, а також думку прокурора, який просив призначити покарання у виді штрафу, позицію обвинуваченого, який не заперечив щодо можливості призначення йому покарання у виді штрафу, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_4 у виді штрафу з урахуванням санкції ч. 1 ст. 125 КК України та вимог ст. 53 КК України.

Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди не завдано.

Цивільний позов у провадженні не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ч.3 ст. 349, ст.ст. 373-376, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян), що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися, і дослідження яких було визнано судом недоцільним.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1