Справа № 201/8909/20
Провадження № 1-кп/204/485/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2025 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000611 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 березня 2020 року за обвинуваченням: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.15 ч. 5 ст. 27 п.п.1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 3, 5 ст. 27 п.п. 1, 5, 6, 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 , обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В:

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_7 заявила клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів, обраних відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . В обґрунтування своїх клопотань зазначила, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років або ж довічне позбавлення волі, що дає підстави вважати, що, перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування тяжкого покарання, у разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, можуть переховуватись від суду. Про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що останні можуть незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які не були судом допитані, та які безпосередньо вказують на обставини вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення. На даний час обвинувачені мають доступ до кримінального провадження, та розуміючи вагу показів осіб, які є потерпілими та свідками, шляхом погроз або застосування насильства з метою відмови або зміни в подальшому ними свідчень, можуть незаконно впливати на зазначених осіб, про що в свою чергу свідчить й зухвалий спосіб вчинення даного кримінального правопорушення. Крім цього, про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить те, що обвинувачені, розуміючи вагомість письмових доказів, які були долучені до обвинувального акту, вагомість свідчень свідків під час досудового розслідування, перебуваючи на свободі, можуть довести кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, до кінця або вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не мають міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходів та можуть вчиняти інші корисливі кримінальні правопорушення. Крім цього, слід звернути увагу й на той факт, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що є найвищою конституційною цінністю в державі та яке викликало резонанс у суспільстві.

В судовому засіданні захисник обвинувачених: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання. Суду пояснив, що ризику впливу як на потерпілих, так і на свідків з боку обвинувачених не має, оскільки сторона обвинувачення вже вкотре не може забезпечити явку свідків в судове засідання для проведення їх допиту. Прокурор у своєму клопотанні просила не визначати розмір застави, однак вказаний альтернативний запобіжний захід є визначеним попередньою ухвалою суду, що саме по собі говорить про необізнаність прокурора із матеріалами справи та прийнятими процесуальними рішеннями. Просив змінити запобіжний захід та обрати відносно його підзахисних запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, а у разі не можливості застосування такого запобіжного заходу, зменшити розмір альтернативного запобіжного заходу.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника. Суд пояснив, що ризик незаконного впливу на потерпілих відсутній, оскільки один із потерпілих вже був судом допитаний, а інший направив до суду клопотання про відмову від надання будь-яких пояснень у цьому кримінальному провадженні. Щодо ризику впливу на свідків, то можливо сказати про те, що більшість свідків, які є у даному кримінальному провадженні це є співробітники відповідних органів, а тому здійснення на них незаконного впливу не є можливим. У прокурора жодних доказів вчинення ним даних кримінальних правопорушень не має. Вважав за можливим застосування до нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 просив суд розглянути його клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із тим, що він не вчиняв даних кримінальних правопорушень. Жодних доказів його причетності до вчинення вказаних кримінальних правопорушень суду надано не було.

В судовому засіданні представник потерпілих ОСОБА_8 підтримала клопотання прокурора та просила їх задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання прокурора, а також заперечення сторони захисту, дійшла наступних висновків.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08 січня 2025 року було частково задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, а саме до 08 березня 2025 року, а також було визначено розмір застави.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, вказавши крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу чи особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою може оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів зазначає, що обвинувачені можуть переховуватися від суду, окрім цього існує певна ймовірність того, що обвинувачені з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій.

На користь реального існування вказаного ризику слід віднести те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у вигляді 15 років позбавлення волі або ж довічного позбавлення волі, а тому з великою ймовірністю обвинувачені можуть вчинити дії щодо уникнення покарання за вчинене кримінальне правопорушення, враховує, що така оцінка стосується перспективних фактів, тому суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інший більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти визначеним ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Колегією суддів також береться до уваги й той факт, що на території України, починаючи, з 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан, а тому у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повному обсязі виконувати органами влади свої повноваження на певних територіях, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинувачених.

Колегією суддів також береться й до уваги той факт, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_6 офіційно не працевлаштовані, не одружені, не мають жодного підтвердженого джерела доходу, а тому в умовах воєнного стану можуть вдатися до дій щодо виїзду з території України задля уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Крім того, перевіряючи наявність ризику впливу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Ризик впливу на свідків існує не лише під час зібрання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань від вказаних осіб та дослідження їх судом.

Хоча, судовий розгляд по кримінальному провадженню вже розпочато, однак на даний час триває стадія допиту свідків, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу обвинувачених на свідків, вони можуть надавати неправдиві свідчення або ж відмовитись від їх надання, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Що стосується клопотання прокурора в частині незаконного впливу обвинувачених на потерпілих, судом не береться до уваги наявність ризику в цій частині, оскільки під час судового розгляду вже було допитано потерпілого ОСОБА_10 , який надав колегії суддів свої показання. Крім цього, від потерпілого ОСОБА_11 на адресу суду надійшла заява в якій останній відмовився від свого допиту. Таким чином, ризик здійснення тиску на потерпілого перестав існувати.

Крім цього, на користь існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчить й те, що обвинувачені будучи офіційно не працевлаштованими, не маючими підтвердженого джерела доходу, будучи на більш м`якому запобіжному заході можуть вдатися до вчинення інших кримінальних правопорушень або ж продовжити вказане кримінальне правопорушення задля можливості забезпечення своєї життєдіяльності.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого суд на даному етапі не встановив.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашні арешт, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається із пред`явленого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачення, останні обвинувачуються у закінченому замаху та пособництві умисного вбивства, тобто протиправному заподіянні смерті двом особам, вчиненому небезпечним для життя багатьох осіб, з корисливих мотивів, вчиненого на замовлення за попередньою змовою групою осіб. Таким чином, застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, може призвести до можливого продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому вони обвинувачуються, або ж можуть вчинити інші кримінальні правопорушення.

Що стосується клопотання сторони захисту в частині зменшення розміру альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає наступне.

Так, судом було задоволено клопотання сторони захисту про визначення розміру застави під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжних заходів відносно обвинувачених, а саме 08 січня 2025 року.

Під час розгляду вказаного клопотання сторони захисту, колегією суддів було враховано строк розгляду кримінального провадження, тривалість перебування обвинувачених під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу, а також було враховано й суть пред`явленого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Приймаючи рішення про визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегією суддів бралась до уваги практика Європейського суду з прав людини, яка в свою чергу наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави, а також виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатися, враховуючи матеріальний стан обвинувачених, тяжкість злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, дані, що характеризують їх способу і наявність вищезазначених ризиків, суд вважає, що застава у зазначених у п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірах здатна забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, тому у співставленні з існуючими ризиками призначає заставу.

З урахуванням вищевказаного, колегія суддів дійшла до обґрунтованого висновку, що саме визначення розміру застави у вигляді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб цілком здатна забезпечити виконання належної процесуальної поведінки обвинувачених та може гарантувати виконання ними покладених на них обов`язків і зазначений розмір застави буде належною гарантією того, що, у разі сплати його, обвинувачені вирішать не зникати через побоювання втратити цю заставу.

Тому, беручи до уваги доведеність обґрунтованості ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винними у вчиненні кримінального правопорушення, колегія суддів не знаходить підстав для зменшення розміру застави відносно обвинувачених, тому у задоволенні клопотання захисника слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 35, 77, 81, 350, 369, 371, 372, 376 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 04 травня 2025 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком до 04 травня 2025 року включно.

Визначити відносно обвинувачених: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, яка може бути внесена як самими обвинуваченими, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Покласти на обвинувачених: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у разі внесення застави наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади у разі наявності свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинувачених з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачені зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачені: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вважаються такими, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», для виконання.

В задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт та зменшення розміру застави відмовити.

В задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_6 про закриття кримінального провадження відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3