Справа № 346/1233/25
Провадження № 1-кс/346/310/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі слідчого судді ОСОБА_1

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

заявниці ОСОБА_3 ,

розглянувши скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 20.02.2025 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2025 року за №0000035, за ознаками кримінального проступку, передбачених ч. 2 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

заявниця звернулася із вказаною скаргою, в обгрунтування якої зазначає, що 17.02.2025 року вона подала клопотання про визнання її потерпілою у вищевказаному кримінальному провадженні. Проте, оскаржуваною постановою про відмову в задоволенні клопотання від 20.02.2025 року заявниці відмовлено у визнанні її потерпілою, оскільки в ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про те, що їй завдано майнової шкоди. Однак, з таким висновком заявниця не погоджується з таких підстав.

Рішенням Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі Коломийська міська рада) № 1875-28/20222, ухваленим 24.02.2024 року «Про реорганізацію Коломийського ліцею № 6 імені Героя України Тараса Сенюка Коломийської міської ради Івано-Франківської області» (далі ліцей № 6), вирішено провести реорганізацію вказаного ліцею та створено ліквідаційну комісію. У зв`язку із цим заявницю незаконно (як вона вважає) звільнено із займаної нею посади в ліцеї № 6 керівником Коломийського ліцею № 9 Коломийської міської ради Івано-Франківської області (далі ліцей № 9) ОСОБА_5 , яка, на думку заявниці, не мала відповідних повноважень. При такому звільненні заявниця не отримала жодних виплат, які вона би мала отримати при звільненні з роботи, а тому не подавала заяву про зарахування її до штату працівників ліцею № 9.

Заявниця вважає, що вказаними діями їй завдано матеріальної шкоди в орієнтовному розмірі 94 700 грн. У зв`язку із цим вона просить скасувати зазначену постанову дізнавача від 20.02.2025 року про відмову у задоволенні клопотання про визнання її потерпілою та зобов`язати дізнавача повторно розглянути вказане клопотання.

В судовому засіданні заявниця подану скаргу підтримала з викладених в ній підстав, вказуючи також, що оскаржувана постанова є незаконною, адже їй було завдано матеріальну шкоду вказаним кримінальним проступком. Поряд з тим, жодних доказів на підтвердження завданої їй матеріальної шкоди заявниця не надала, оскільки вважає, що такі докази повинна збирати дізнавач.

Дізнавач ОСОБА_4 , яка винесла оскаржувану постанову, в судове засідання не з`явилася, однак, надіслала з слідчому судді матеріали зазначеного кримінального провадження.

Згідно зі ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України, відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Враховуючи принцип диспозитивності кримінального провадження, положення ч. 3 ст. 306 КПК України, згоду заявниці, слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу за відсутності дізнавача.

Слідчий суддя, дослідивши скарги, долучені до неї матеріали та матеріали кримінального провадження, заслухавши думку заявника, дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені також рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора про відмову у визнанні потерпілим, - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Відповідно до ч. 1 ст. 304 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Заявниця зазначає, що оскаржувану постанову отримала особисто 10.03.2025 року, що дізнавачем в ході розгляду скарги не спростовано.

12.03.2025 року заявниця подала дану скаргу до зазначеного суду, тобто в межах строку,

Отже, порушення строків звернення зі скаргою з огляду на положення ч. 1 ст. 304 КПК України та з урахуванням доводів, наведених у скарзі, слідчим суддею не встановлено.

Необхідно визначити, у яких випадках особа може набувати статусу потерпілого відповідно до норм кримінального процесуального закону. Так, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди (ч. 1 ст. 55 КПК України). Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 2 ст. 55 КПК України). Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (ч. 3 ст. 55 КПК України).

Отже, з урахуванням цих положень потерпілим може бути: 1) особа, якій завдано шкоди (моральної, фізичної або майнової); 2) ця особа подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення; 3) особа може не бути заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода. Тому така особа після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Слід зазначити, що відмова (у формі постанови) про визнання особи потерпілою є обґрунтованою за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди (ч.5 ст.55 КПК України). Це єдиний випадок, коли можна відмовити особі у визнанні її потерпілим. Так, процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди. При цьому відповідні підстави згідно із зазначеною статтею мають бути належним чином мотивовані.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суд повинен виносити вмотивовані рішення (рішення Великої Палати у справі «Moreira Ferreira проти Португалії (no. 2)» від 11 липня 2007 року, заява № 19867/12, параграф 84). Вмотивованість вимагає від суду чітко вказати на підстави тієї чи іншої аргументації. При вирішенні питання про встановлення процесуального статусу осіб, таким чином, необхідно чітко вказати, на підставі яких доказів в осіб виникає такий процесуальний статус.

З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що вищевказаною дізнавачем здійснюється досудове розслідування в зазначеному кримінальному провадженні.

Постановою дізнавача від 20.02.2025 року про відмову в задоволенні клопотання відмовлено у задоволенні клопотання заявниці про залучення її до участі у справі в якості потерпілої в межах даного кримінального провадження.

В обґрунтування вказаної постанови дізнавач вказала, що на час винесення цього документу в ході досудового розслідування не здобуто доказів, які б свідчили про те, що заявниці завдано матеріальної шкоди, а також осіб, чиї дії могли призвести до завдання такої шкоди останній. Дізнавач також зауважила, що межах вказаного кримінального провадження продовжується здійснення досудового розслідування (а. п. 8).

При цьому слід також зазначити, що досудове розслідування здійснюється за ознаками кримінального проступку, передбачених ч.2 ст.358 КК України, і диспозиція цієї норми допускає можливість відсутності потерпілого у даному кримінальному провадженні.

Під час судового розгляду слідчим суддею встановлено, що заявниця стверджує про факт завдання їй протиправними діями ОСОБА_5 матеріальної шкоди, які виразились у недоотримані заявницею виплат при звільненні із займаної нею посади, тобто зі ймовірним кримінальним проступком, яке розслідується в межах згаданого кримінального провадження..

Поряд з тим, в обґрунтування своїх доводів заявниця не долучила будь-яких доказів, які б могли підтвердити факт завдання їй матеріальної шкоди, та аргументовано не конкретизує, який причинно-наслідковий зв`язок між ймовірним кримінальним проступком та завданою їй матеріальною шкодою, так само як і не доводить факт наявності такої шкоди.

Так, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості, які б підтверджували наявність у заявниці права на отримання грошових коштів у зв`язку зі звільненням з роботи, зокрема, в сумі 94 700 грн., і які вона не отримала саме внаслідок вчинення винною особою вказаного кримінального проступку.

Вивчивши оскаржувану постанову від 20.02.2025 року, слідчий суддя констатує, що у ній зазначені мотиви, на підставі яких було відмовлено у задоволенні клопотання заявниці про визнання останньої потерпілою. Також слідчий суддя погоджується з доводами дізнавача, які викладені в зазначеній постанові, що на момент розгляду даного клопотання досудовим розслідуванням не здобуто належних доказів того, що заявниці завдано інкримінованим кримінальним проступком матеріальної шкоди.

Крім того, досудове розслідування в зазначеному кримінальному провадженні ще триває.

Частина ч.2 ст.307 КПК України передбачає, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

За таких обставин, слідчий суддя не знаходить підстав для висновків, що на час постановлення даної ухвали заявниця в порядку ст. 55 КПК України може бути визнана потерпілою у даному кримінальному провадженні. А тому оскаржувана постанова від 20.02.2025 року про відмову у задоволенні клопотання заявниці є обґрунтованою, внаслідок чого роглядувана скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 55, 303, 306, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

у задоволенні скарги ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 , на постанову дізнавача сектору дізнання Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 20.02.2025 року про відмову в задоволенні клопотання про визнання заявницю ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.02.2025 року за №0000035, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України, відмовити у зв`язку з безпідставністю даної скарги.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з часу її постановлення.

Повний текст ухвали складено 07.04.2025 р. о 16 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1