Справа № 357/2413/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2025 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_6 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_7,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості, яка укладена 21 лютого 2025 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_1 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_9, за згодою законного представника потерпілої ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0003823, яке внесене до ЄРДР 28 листопада 2024 року стосовно:

ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква, Київська область, громадянин України, з повною загальною середньою освітою, одружений, має малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовець військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів другого відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України (далі - угода про визнання винуватості),

за участю сторін кримінального провадження та інших учасників кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8,

потерпілої - ОСОБА_2 ,

законного представника потерпілої - ОСОБА_2 ,

обвинуваченого - ОСОБА_1 ,

захисника (в режимі відеоконференції за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку ЄСІТС) - адвоката ОСОБА_9, установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_1 обвинувачувався у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України, за таких фактичних обставин.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуває на посаді зовнішнього пілота (оператора) безпілотних літальних апаратів другого відділення ударних безпілотних авіаційних комплексів взводу безпілотних авіаційних комплексів військової частини НОМЕР_1 .

Солдат ОСОБА_1 , як військовослужбовець Збройних Сил України, повинен керуватися вимогами ст. 4, 9, 11 Статуту внутрішньої служби ЗС України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», які зобов`язують його свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути дисциплінованим, під час перебування поза розташуванням військової частини не допускати негідних вчинків та знати і неухильно дотримуватися вимог Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Проте, 28 листопада 2024 року, близько 20 години 25 хвилин, водій ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «NISSAN X-TRAIL» з номерним знаком НОМЕР_2 (на жовтому фоні), рухаючись біля будинку АДРЕСА_3 зі сторони с. Дрозди в напрямку до центру с. Великополовецьке Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог:

- п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту - Правила дорожнього руху), в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 1.7 Правил дорожнього руху України, де вказано: «водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних та пішоходів. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

- п. 2.3. б), д) Правил дорожнього руху України, де вказано: б) «Для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»

- п.2.9. а) Правил дорожнього руху України, де вказано: «водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

- п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 11.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»;

- п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.2 Правил дорожнього руху України, де вказано: «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4. Правил дорожнього руху України, де вказано: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, тобто в населеному пункті або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

- п. 19.2. Правил дорожнього руху України, де вказано: «дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку. Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому»,

тобто, водій ОСОБА_1 , створив небезпеку, не був уважним до таких категорій, як велосипедисти та діти, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, на дорозі із двостороннім рухом, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, в темну пору доби не контролював рух у межах видимості дороги, не вибрав безпечної швидкості не врахував дорожньої обстановки в результаті чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на неповнолітню велосипедистку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалась в попутному напрямку по проїзній частині та мала перевагу в русі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня потерпіла ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя, а саме відкритий перелом лівої стегнової кістки в середній третині діафіза (відкритий перелом діафіза лівої стегнової кістки), а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток таза, лівої великої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, правої великої гомілкової кістки, правої променевої кістки, 5-ї п`ясткової кістки.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_1 порушень вимог п. 10.1, 11.3 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із вказаною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками.

ОСОБА_1 , також, обвинувачувався у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавленні можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, за таких фактичних обставин.

28 листопада 2024 року, близько 20 години 25 хвилин, водій ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно-справним автомобілем марки «NISSAN X-TRAIL» з номерним знаком НОМЕР_2 (на жовтому фоні), рухаючись біля будинку АДРЕСА_3 зі сторони с. Дрозди в напрямку до центру с. Великополовецьке Білоцерківського району Київської області, в порушення вимог:

- п. 1.5 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі по тексту - Правила дорожнього руху), в якому зазначено: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду та руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п. 1.7 Правил дорожнього руху України, де вказано: «водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних та пішоходів. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

- п. 2.3. б), д) Правил дорожнього руху України, де вказано: «для забезпечення дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі», «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»;

- п.2.9. а) Правил дорожнього руху України, де вказано: «водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин»;

- п. 10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 11.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «на дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу»;

- п. 12.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;

- п. 12.2 Правил дорожнього руху України, де вказано: «у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху повинна бути такою, щоб водій мав змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги»;

- п. 12.3 Правил дорожнього руху України, де вказано: «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п. 12.4. Правил дорожнього руху України, де вказано: «у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9. б) Правил дорожнього руху України, де вказано: «водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, тобто в населеному пункті або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

- п. 19.2. Правил дорожнього руху України, де вказано: «дальнє світло слід перемикати на ближнє не менш як за 250 м до зустрічного транспортного засобу, а також тоді, коли воно може засліпити інших водіїв, зокрема тих, що рухаються в попутному напрямку. Світло необхідно перемикати і на більшій відстані, якщо водій зустрічного транспортного засобу періодичним перемиканням світла фар покаже потребу в цьому»,

тобто, водій ОСОБА_1 , створив небезпеку, не був уважним до таких категорій, як велосипедисти та діти, не стежив за зміною дорожньої обстановки, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним, на дорозі із двостороннім рухом, допустив виїзд на зустрічну смугу руху, в темну пору доби не контролював рух у межах видимості дороги, не вибрав безпечної швидкості не врахував дорожньої обстановки в результаті чого допустив виїзд на зустрічну смугу руху, де здійснив наїзд на неповнолітню велосипедистку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка рухалась в попутному напрямку по проїзній частині та мала перевагу в русі.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди неповнолітня потерпіла ОСОБА_3 отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечні для життя, а саме відкритий перелом лівої стегнової кістки в середній третині діафіза (відкритий перелом діафіза лівої стегнової кістки), а також середньої тяжкості тілесні ушкодження у виді закритого перелому кісток таза, лівої великої гомілкової кістки, лівої малої гомілкової кістки, правої великої гомілкової кістки, правої променевої кістки, 5-ї п?ясткової кістки.

Тобто ОСОБА_1 поставив потерпілу ОСОБА_3 в інший безпорадний стан, за якого остання була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження та маючи змогу надати допомогу потерпілій, яку він сам поставив в небезпечний для життя стан, знехтувавши вимогами підпунктів «а», «г», «д» пункту 2.10. ПДР України, відповідно до яких: «у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; вжити можливих заходів для надання до медичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я», повідомити про дорожньо-транспортну пригоду органи чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських» та на вказаному вище автомобілі зник з місця дорожньо-транспортної пригоди після чого був затриманий працівниками поліції.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінальних правопорушень та їх правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

Сторони погодились, що обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, обставин, які обтяжують покарання - не встановлено.

Укладаючи угоду про визнання винуватості, сторони врахували суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження та дані про особу ОСОБА_1 , який є військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, на обліку у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, за місцем служби характеризується посередньо, одружений, має на утриманні малолітню дитину - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В угоді про визнання винуватості вказано, що законний представник потерпілої ОСОБА_3 - ОСОБА_2 надав згоду на її укладення.

ОСОБА_1 беззастережно визнав свою винуватість в інкримінованих йому діяннях та зобов`язується це зробити в судовому засіданні, в обсязі підозри та пред`явленого йому обвинувачення.

Сторони погодились на призначення такого покарання:

-за ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років;

-за ч. 1 ст. 135 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

Сторони погодились на призначення остаточного покарання, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

ОСОБА_1 роз`яснені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України є нетяжким злочином.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України, законний представник потерпілого та потерпілий надали прокурору згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Отже, у кримінальному провадженні № 0003823, яке внесене до ЄРДР 28 листопада 2024 року стосовно: ОСОБА_1 , за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів ч. 1 ст. 135, ч. 2 ст. 286-1 КК України, може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

У судовому засіданні, ОСОБА_1 беззаперечно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленому йому обвинувачення, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_1 кваліфіковані правильно:

-за ч. 2 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження;

-за ч. 1 ст. 135 КК України, як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавленні можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок іншого безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги сам поставив потерпілого в небезпечний для життя стан.

Погоджене в угоді про визнання покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_1 кримінальних правопорушень, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що він є учасником бойових дій, за місцем служби характеризується посередньо, медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує.

Правила призначення остаточного покарання, визначені ст. 70 КК України, сторони застосували правильно.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_1 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_1 узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Судом установлено, що ОСОБА_1 з 29 листопада 2024 року по теперішній час перебуває в умовах попереднього ув`язнення на гауптвахті.

Згідно з ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Отже, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд зараховує увесь строк попереднього ув`язнення ОСОБА_1 у строк відбутого покарання з розрахунку день за день.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У ході судового розгляду, установлено, що згідно з постановою про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 29 листопада 2024 року, визнані речовими доказами: автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні) та велосипед марки «ARDIS MONTANA».

Відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року, накладений арешт на автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні), шляхом позбавлення права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном і зберіганням його на штрафному майданчику за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23 .

Згідно з актом огляду та тимчасового затримання від 28 листопада 2024 року, автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні) та велосипед марки «ARDIS MONTANA» передані на штрафний майданчик за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23 , кадастровий номер :03:005:0032.

Відповідно до акту прийому-передачі від 2024 року, автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 , перебуває у володінні та користуванні ОСОБА_5 .

Згідно з постановою про передачу речових доказів до кімнати зберігання речових доказів від 03 лютого 2025 року, речовим доказом визнаний: досліджуваний матеріал який знаходиться у п`яти паперових конвертах з ідентифікуючими написами.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: (1) гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю); (2) гроші, цінності та інше майно, які призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, конфіскуються; (3) майно, що було предметом кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним обігом, та/або вилучене з обігу, передається відповідним установам або знищується; (4) майно, яке не має ніякої цінності і не може бути використане, знищується, а у разі необхідності - передається до криміналістичних колекцій експертних установ або заінтересованим особам на їх прохання; (5) гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю), а якщо його не встановлено - переходять у власність держави в установленому Кабінетом Міністрів України порядку; (6) гроші, цінності та інше майно, що одержані фізичною або юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від нього, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено, конфіскуються; (6-1) майно (грошові кошти або інше майно, а також доходи від них) засудженого за вчинення корупційного злочину, легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, його пов`язаної особи конфіскується, якщо в суді не підтверджено законність підстав набуття прав на таке майно. (7) документи, що є речовими доказами, залишаються в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Водночас, згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже, на підставі викладених норм, суд вважає за необхідне:

-скасувати арешт, який накладений на автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні), шляхом позбавлення права користування, відчуження та розпорядження вказаним майном і зберіганням його на штрафному майданчику за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Борисів, пров. Боженка, 23 , оскільки в його існуванні відпала потреба;

-повернути автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні) особі, у якої він вилучений - ОСОБА_5 ;

-повернути велосипед марки «ARDIS MONTANA» - власнику ОСОБА_2 ;

-досліджуваний матеріал який знаходиться у п`яти паперових конвертах з ідентифікуючими написами, - знищити.

У ході судового розгляду установлено, що під час досудового розслідування понесені витрати на залучення експерта на суму 11 029,85 грн (висновок експерта від 30 січня 2025 року № СЕ-19/111-24/73895-БД), 3979,50 грн (висновок експерта від 13 січня 2025 року № СЕ-19/111-24/71151-ІТ), 3183,60 грн (висновок експерта від 10 лютого 2025 року № СЕ-19/111-25/7442-ІТ, 3979,50 грн (висновок експерта від 30 грудня 2024 року № СЕ-19/111-24/70777-ІТ), 12 734,40 грн (висновок експерта від 17 грудня 2024 року № СЕ-19/111-24/71142-ТР).

Згідно з ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у сумі 34 906,85 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Суд зазначає, що запобіжний захід до набрання вироком законної сили обирається з метою забезпечення його виконання.

Згідно з ч. 1 ст. 176 КПК України, запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою.

Відповідно до пар. 1 (а) статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, «… За правом багатьох країн … затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою, і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. … Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 § 1 (а), яка нічого не каже про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні» («Monnel and Morris v. the United Kingdom», рішення ЄСПЛ від 02 березня 1987 року § 47).

«Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 (a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню» («Руслан Яковенко проти України», рішення ЄСПЛ від 04 вересня 2015 року, заява № 5425/11, § 46)

«Термін «після засудження» не можна тлумачити, так, ніби він стосується лише остаточного засудження... Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6». («Wemhoff v. Germany», рішення ЄСПЛ від 27 червня 1968 року, § 9).

Отже, відсутня необхідність у будь-якому клопотанні, оскільки суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами.

Також, відсутня потреба аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку; розумна підозра стає неактуальною, оскільки є вже висновок про винуватість; ризики не мають значення, оскільки відбувається де факто відбування покарання; обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду.

Отож, з огляду на призначене ОСОБА_1 покарання - позбавлення волі, з метою забезпечення виконання вироку, до набрання ним законної сили до ОСОБА_1 необхідно обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою

Відповідно до ст. 205 КПК України, ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Керуючись ст. 100, 124, 368, 374, 392, 395, 475, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 21 лютого 2025 року між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_1 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_9, за згодою законного представника потерпілої ОСОБА_2 та потерпілої ОСОБА_3 .

Визнати ОСОБА_1 винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 2 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років;

- за ч. 1 ст. 135 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 6 (шість) років.

Строк основного покарання (позбавлення волі) рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Строк додаткового покарання (позбавлення права керування транспортними засобами) поширюється на увесь час відбування основного покарання і, крім цього, на строк, встановлений вироком суду, що набрав законної сили.

До набрання вироком законної сили обрати ОСОБА_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_1 у строк відбутого покарання, строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 29 листопада 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку день за день.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 грудня 2024 року на автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 34 906,85 гривень.

Речові докази:

- автомобіль марки «NISSAN» модель «X-TRAIL», н.з. НОМЕР_3 (на жовтому фоні) - повернути особі, у якої він вилучений ОСОБА_5 ;

- велосипед марки «ARDIS MONTANA» - повернути власнику ОСОБА_2 ;

- досліджуваний матеріал, який знаходиться у п`яти паперових конвертах з ідентифікуючими написами в кімнаті зберігання речових доказів Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою строк апеляційного оскарження починає свій перебіг, з дня отримання копії вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_6

Київської області