Справа № 496/2995/24
Провадження № 1-кс/496/2716/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

дізнавача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біляївка клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000327 від 24.04.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивовано тим, що 24.04.2024 до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло повідомлення зі спец-лінії 102 від працівника СВП ВРПП ОРУП № 2 про те, що на перехресті вул. Заводська та вул. Кіпенко, м. Біляївки, Одеського району, Одеської області було виявлено гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які порушили порядок здійснення операцій з металобрухтом. ЄО (5645).

Даний факт був зареєстрований в ЖЄО Одеського РУП №2 Одеської області № 5645 від 24.04.2024 та відомості внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 24.04.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 213 КК України.

08.08.2024 до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло повідомлення зі спец-лінії 102 від працівника поліції Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про те, що на Блок Посту розташованого на автодорозі Біляївка-Яськи, Одеського району, Одеської області було зупинено автомобіль марки Mерседес д/н НОМЕР_1 в якому виявлено металобрухт чорних металів.

08.08.2024 дізнавачем СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області лейтенантом поліції ОСОБА_8 в період часу з 18 години 27 хвилини до 18 години 31 хвилини біля вказаного Блок Посту був проведений огляд місця події. В ході проведеного огляду місця події, оглянуто автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» який належить ОСОБА_9 відповідно до свідоцтва про реєстрації ТЗ, в кузові якого виявлено металобрухт, відповідно до ТТН №979265 від 08.08.2024 яку було виявленої на капоті і в подальшому вилучено та запаковано до сейф пакету НПУ №PSP2247672, в машині знаходиться металобрухт чорного металу у кількості 7100 кг.

08.08.2024 допитано в якості свідка ОСОБА_10 який пояснив що 08.08.2024 року на авто марки Mерседес д/н НОМЕР_1 прибув до рідної тітки, у якої під час прибирання назбирали металобрухту, та вирішили його відвезти в м. Біляївка до Роми «Мільонера» аби його здати.

В ході дізнання було надіслано запит до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, із відповіді якого стало відомо, що «ФОП ОСОБА_11 » у переліку об`єктів господарювання, які здійснюють заготівлю та операції з металобрухтом не перебуває, що порушує вимоги законодавство, а саме ст. 4 Закону України «Про металобрухт».

Також було надіслано запит до Міністерства з питань стратегічних галузей промисловості України, із відповіді якого стало відомо, що «ФОП ОСОБА_12 », реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 надіслав 01.05.2024 року на електронну адресу Мінстратегпрому заяву про включення до Переліку суб`єктів господарювання, які здійснюють заготівлю та операції з металобрухтом.

Водночас на надану заяву не було накладено електронного сертифікованого ключа, що не відповідає вимогам статті 4 Закону України «Про металобрухт» і унеможливлює внесення Підприємця до Переліку, у зв`язку з чим особа до Переліку не внесена.

Вилучені предмети є речовими доказами, так як металобрухт чорних металів розміщений в вантажному відсіку автомобіля вагою 7100 кілограмів є предметом кримінального проступку, автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» - д/н НОМЕР_1 є знаряддям вчинення кримінального правопорушення так як на ньому переміщувався металобрухт від місця його знаходження до приймального пункту, товарно-транспортна накладна № 979265 від 08.08.2024, засвідчена підписом та відтиском печатки ФОП « ОСОБА_13 » є документом та доказом кримінального проступку, так як підтверджую діяльність ФОП пов`язану із заготівлею металобрухту.

Враховуючи, що на теперішній час у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, тобто, відповідають критеріям ст. 98 КПК України, з метою збереження речових доказів виникла необхідність застосування заходу забезпечення кримінального провадження - арешту майна.

В судовому засіданні дізнавач підтримав заявлене ним клопотання, просив накласти арешт на автомобіль марки «MERCEDES-BENZ» - д/н НОМЕР_1 з металобрухтом чорних металів розміщених в вантажному відсіку вагою 7100 кілограмів. Також повідомив, що на теперішній час, відповідно до ухвали слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 12.08.2024 року, яка в подальшому була скасована Одеським апеляційним судом, зазначене майно повернуто власнику.

Прокурор, якого було належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання, в судове засідання не прибув, подав заяву, у якій просив проводити розгляд клопотання за його відсутності, наполягав на задоволенні клопотання.

Власник майна, ОСОБА_9 , та користувач ОСОБА_10 , яких було належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання, до судового засідання не прибули, про причини неприбуття суд не повідомили.

Водночас 19.12.2024 року до суду подано заперечення на клопотання про арешт майна адвоката ОСОБА_14 , який діє в інтересах ОСОБА_6 . До заперечень додано копію довіреності від 15.08.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_9 уповноважує ОСОБА_6 бути його представником у всіх компетентних органах влади та установах, підприємствах, організаціях всіх форм власності з питань розпорядження та керування автомобілем марки «MERCEDES-BENZ» - д/н НОМЕР_1 . До заперечень додано витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо ФОП ОСОБА_13 , копія зави про включення до переліку суб`єктів господарювання, які здійснюють заготівлю та операції з металобрухтом, копію листа Мінстратегпром щодо включення до Переліку.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши користувача майна, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Як підставу та мету арешту, дізнавачем зазначено, що у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучені документи є предметом кримінального правопорушення, тому вказані речі відповідають критеріям ст. 98 КПК України.

Дослідивши додані до клопотання документи, суд вважає, що вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, а тому є підстави для відмови в задоволенні клопотання.

Відповідно до п. 2,3 Розділу IV Положенням - Витяг з Реєстру - згенерований програмними засобами ведення Реєстру документ, який засвідчує факт реєстрації в Реєстрі відомостей про кримінальне правопорушення, отриманих за визначеними у пункті 3 цієї глави параметрами, які є актуальними на момент його формування. До витягу з Реєстру включається інформація, в тому числі про: короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Таким, відповідно витягу, визначено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 здійснили порушення порядку здійснення операцій металобрухтом. За змістом клопотання дізнавача 08.08.2024 року на Блок-Посту розташованого на автодорозі Біляївка-Яськи, Одеського району, Одеської області було зупинено автомобіль марки Мерседес д.н.з НОМЕР_3 , в якому виявлено металобрухт чорних металів у кількості 7100 кілограм. В ході проведеного огляду місця події, оглянуто автомобіль марки «MERCEDES- BENZ», який належить ОСОБА_9 , який перебував під керування ОСОБА_10 .

Опитаний в якості свідка ОСОБА_10 пояснив що 08.08.2024 року на авто марки Mерседес д/н НОМЕР_1 прибув до рідної тітки, у якої під час прибирання назбирав металобрухт, та вирішив його відвезти в м. Біляївка до Роми «Мільонера» аби його здати.

Слідчий суддя вважає, що факт зупинення транспортного засобу та виявлення в ньому металобрухту не підтверджує вчинення правопорушення, що визначено у витягу з ЄРДР, оскільки, санкція ч. 1 ст. 213 КК України, передбачає відповідальність за здійснення заготівлі металобрухту, переробки брухту кольорових і чорних металів фізичними особами без дотримання вимог законодавства щодо державної реєстрації як суб`єкта господарювання, організація незаконних пунктів прийому, схову та збуту металобрухту, а не перевезення вантажу.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що тимчасово вилучене 08.08.2024 року, в ході проведення огляду місця події майно, не відповідає вимогам ст. 98 КПК України, оскільки дізнавачем та прокурором не доведено правову підставу для їх арешту та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а отже і не доведено необхідність такого арешту, виходячи з чого клопотання не відповідає вимогам ч. 2 ст. 173 КПК України та не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна. В судовому засіданні встановлено, що майно, щодо якого надійшло клопотання наразі повернуто власнику.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача про арешт майна залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали буде виготовлено 20.12.2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1