Провадження 11-кп/824/6004/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ? ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.301 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 06 січня 2025 року.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано характер та тяжкість злочинів, які інкриміновано ОСОБА_6 із застосуванням насильства щодо малолітнього, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, зокрема, за ч.6 ст.152, ч.6 ст.153 КК України передбачено покарання лише у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічного позбавлення волі. Окрім цього, суд визнав доведеним і ризик незаконного впливу на потерпілого, оскільки інкриміновані злочини вчинено з застосуванням насильства щодо малолітньої дитини, яка в судовому засіданні не допитана, що, на переконання місцевого суду, спростовує твердження захисника ОСОБА_7 про відсутність даного ризику щодо обвинуваченого ОСОБА_6 . Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погодившись з постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. Захисник звернув увагу на численну практику Європейського суду з прав людини, вказавши, що на даний час відсутні ризики щодо переховування обвинуваченого ОСОБА_6 від суду, незаконного впливу на потерпілого, а тільки існування обгрунтованої підозри перестає бути достатньою підставою для перебування ОСОБА_6 під вартою. Також захисник звернув увагу на те, що в Україні триває війна та станом на даний час у м. Києві існує небезпека ракетних обстрілів, що вбачається з відомостей щодо кількості повітряних тривог, однак ДУ «Київський слідчий ізолятор» не обладнаний укриттям чи бомбосховищем. На думку захисника, ОСОБА_6 болісно реагує на повітряні тривоги, у нього погіршився сон та самопочуття, під час повітряної тривоги він перебуває в стані паніки від розуміння того, що він перебуває у небезпеці та не має можливості самостійно подбати про своє життя та здоров`я. Звернув увагу, що обвинувачений ОСОБА_6 , раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання. На переконання захисника, відсутні будь-які підстави стверджувати, що ОСОБА_6 має намір переховуватись від суду, а також може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом приховування доказів, знищення речових доказів. Окрім цього, захисник вважає безпідставними твердження місцевого суду про відсутність у ОСОБА_6 міцних соціальних зв`язків, оскільки в нього є матір із якою він останнім часом проживав. Крім цього, захисник зазначив, що з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні дій, які за твердженням органу досудового розслідування, мали місце в липні-вересні 2021 року. Однак, після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 22 вересня 2021 року, орган досудового розслідування до серпня 2022 року не проводив будь-які слідчі та процесуальні дії за участю ОСОБА_6 та не викликав його для участі в їх проведенні. Обвинувачений ОСОБА_6 майже протягом року не мав будь-якого процесуального статусу. Захисник стверджує, що висновки про можливість впливу на потерпілого є безпідставними та грунтуються лише на припущеннях, оскільки ОСОБА_6 , знаючи про проведення розслідування даного кримінального провадження, не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь-який вплив на потерпілого. При цьому, стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо такого впливу. Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, захисник вважає, що запобігти ризикам, про які зазначено в ухвалі суду, забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Окрім цього, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність у нього місця проживання та реєстрації, захисник вважає, що стороною обвинувачення не доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, які, нібито, наявні у кримінальному провадженні. Просив ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло цілодобово. Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

Оскільки апелянтом не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважала за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги відповідно до положень ч.4 ст.4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.

Колегія суддів зважає на те, що питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 було вирішене на стадії судового провадження. Тобто, це питання вирішувалось на стадії, яка унеможливлює перевірку обгрунтованості підозри, оскільки остання перестала існувати і на заміну якої висунуте обвинувачення. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що судовими інстанціями на стадії досудового розслідування неодноразово визнавалась обгрунтованість підозри, що давало підстави для ухвалення як рішення про застосування щодо обвинуваченої запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і під час продовження строку тримання під вартою. Відповідні ухвали слідчих суддів не були змінені чи скасовані. Обгрунтованість обвинувачення перевіряється судом який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів. Таким чином, при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою на стадії судового провадження та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції, вирішальним є з`ясування питання про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Оцінюючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції обґрунтовано було визнано те, що ризики із яким пов`язувалось застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати та не зменшився ступінь цих ризиків. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винними у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується дають підстав вважати про високу імовірність ухилення обвинуваченого від суду. Ці обставини, а також те, що у даному кримінальному провадженні не допитані потерпілі та свідки, що вказує на існування ризику незаконного впливу на них із сторони обвинуваченого. Наявність цих ризиків указує на необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано продовжив обвинуваченому даний строк, належним чином мотивувавши своє рішення. Із цим рішенням колегія суддів погоджується у повному обсязі.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які би вказували на незаконність та не обгрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Із урахуванням тяжкості вчиненого злочину та обставин його вчинення, кількості процесуальних дій, необхідних для проведення розслідування та судового розгляду сумарний строк протягом якого обвинувачений тримається під вартою не можливо визнати таким, який відповідає критерію надмірності. Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що є доведеним існування ризику ухилення обвинуваченого від суду. В умовах суспільно-політичної обстановки у державі, введення воєнного стану та існування непідконтрольних державі територій ступінь ризику ухилення обвинуваченої від суду є надзвичайно високим, а існування цього ризику достатнім для продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Наведене указує на необгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, підстав для її скасування чи зміни колегія суддів не знаходить, у зв`язку із чим залишає ухвалу без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 06 січня 2025 року, залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4