печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3

представника власника майна - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві провадження за клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000047 про скасування арешту майна,

В С Т А Н О В И В:

16.12.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна, у кримінальному провадженні № 0000047.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді від 30.10.2024 у справі №757/44179/24-к накладено арешт на майно, що вилучене в ході проведення обшуку 28.09.2023 за місцем проживання директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ноутбук «HP» у корпусі чорного кольору, мобільний телефон «Iphone 14 Pro Max» imei НОМЕР_1 imei2 - НОМЕР_2 та мобільний телефон «Xiomi MII» imei - НОМЕР_3 imei2 - НОМЕР_4 , які перебували у користуванні директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 та були вилучені у ході проведення обшуку 28.09.2023 за місцем проживання директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що ноутбук та мобільний телефон, на які накладено арешт не є речовими доказами, тобто не відповідають критеріям, зазначеним у ч.1 ст. 98 КПК України. Крім того, ОСОБА_5 будь-якої протиправної діяльності не вчиняв, вилучене майно є його особистою власністю, ніколи не використовувалися для здійснення протиправної діяльності. Вважає, що арешт на майно є необґрунтованим та таким, що порушують права ОСОБА_5 як власника.

У судовому засіданні представник власника майна підтримала клопотання, просила його задовольнити з підстав зазначених у ньому.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, приходить наступного висновку.

Судовим розглядом за наданими матеріалами встановлено, що За процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора слідчими Головного слідчого управління Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000047 від 18.01.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 110-2, ч. 3 ст. 209 КК України.

У даному кримінальному провадженні, серед іншого, досліджуються обставини того, що діючи за попередньою змовою група осіб здійснювала фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, зміни меж території або державного кордону України. Зокрема, невстановлені на даний час особи з 2004 року зареєстрували на території України низку суб`єктів господарської діяльності, які здійснювали постачання комп`ютерного, електротехнічного та іншого обладнання, комплектуючих тощо, у тому числі до державних (комунальних) підприємств.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2024 у справі №757/44179/24-к накладено арешт з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000047 на майно, що вилучене в ході проведення обшуку 28.09.2023 за місцем проживання директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- ноутбук «HP» у корпусі чорного кольору, мобільний телефон «Iphone 14 Pro Max» imei НОМЕР_1 imei2 - НОМЕР_2 та мобільний телефон «Xiomi MII» imei - НОМЕР_3 imei2 - НОМЕР_4 , які перебували у користуванні директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 та були вилучені у ході проведення обшуку 28.09.2023 за місцем проживання директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 за адресою: м. Чернігів, вул. Пухова, буд. 26.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Печерського районного суду м. Києва від 30.10.2024 при накладенні арешту у слідчого судді були наявні обґрунтовані підстави вважати, що майно, що вилучене в ході проведення обшуку 28.09.2023 за місцем проживання директора ТОВ «УНДІ Комп`ютерних технологій» ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки таке майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, його визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення зберігання речових доказів.

Наряду з вказаним, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, встановив, що таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПКУ України

Арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, арешт з метою забезпечення речових доказів, по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні та не вимагає обов`язкового повідомлення підозри у кримінальному провадженні, не пов`язується з особою, підозрюваною у вчиненні кримінального провадження.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави, на які посилається заявника, які свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження 0000047.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності ОСОБА_5 обумовлене законними критеріями, тобто вчинено з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідно принципу верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000047- залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1