Справа №484/1779/25
Провадження №1-кс/484/313/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 м. Первомайськ

Слідчий суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 , розглянув в режимі відеоконференції клопотання слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 , погоджене з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , винесене у кримінальному провадженні № 0000308, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Крутоярівка, Білгород-Дністровського району, Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 (адреса військової частини НОМЕР_1 ), солдата за контрактом, старшого водія військової частини НОМЕР_1 , раніше не судимого, в силу ст.89 КК України, затриманого 01.04.2025 о 10.14 год., фактичне затримання 01.04.2025 о 10.10 год., повідомленого про підозру 01.04.2025 о 16 год. 30 хв., підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

перевіривши матеріали, додані до клопотання, дослідивши докази, надані в їх обґрунтування, копії матеріалів кримінального провадження № 0000308, заслухавши доводи прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий Первомайського РВП ГУ Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_4 , за погодженням з начальником Первомайського відділу Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

В ході кримінального провадження встановлені обставини, які є достатніми для підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме на теперішній час ОСОБА_5 підозрюється в тому, що станом на 01.04.2025 проходить військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старший водій військової частини НОМЕР_1 , у званні «солдат». Таким чином, на момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_5 мав статус військовослужбовця за мобілізацією. Стаття 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 (зі змінами і доповненнями) містить загальне поняття учасників дорожнього руху, а саме: «Учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії…». Згідно з частиною п`ятою цієї ж статті Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Відповідно до частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій, між іншим, зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. Згідно з ч. 3 ст. 41 Закону України «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону і стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Так, 01.04.2025 близько о 07:35 год., більш точний час досудовим слідством встановити не вдалося, ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння (1,47 проміле), чим позбавив себе можливості адекватно сприймати дорожню обстановку та належним чином переконатися в безпеці інших учасників дорожнього руху, керував технічно справним легковим автомобілем марки «ВАЗ-21099», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1996 року випуску, кузов НОМЕР_3 , зеленого кольору, рухався у світлу пору доби, в умовах необмеженої видимості, у сприятливих погодних та дорожніх умовах, по вул. Одеська в напрямку вул. Олександра Коротченка, м. Первомайська, Миколаївської області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.1 «вузька суцільна лінія», 1.14.2 «зебра» - червоно-білого кольору Правил дорожнього руху України. Перебуваючи за кермом вказаного вище автомобіля, рухаючись у зазначений час та в зазначених вище погодних і дорожніх умовах, ОСОБА_5 , діючи з необережністю, проявляючи злочинну недбалість та крайню неуважність, не стежачи належним чином за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, яка полягала у виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та малолітнього пішохода ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які вийшла на проїзну частину та рухалася справа-наліво по відношенню до напрямку руху автомобіля по пішохідному переходу «зебра», червоно-білого кольору, заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду шляхом застосування екстреного гальмування, та на вказаному пішохідному переході допустив наїзд на вказаних пішоходів передньою частиною керованого ним автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження у вигляді закритого уламкового внутрішньо суглобового перелому внутрішнього виростка лівої великогомілкової кістки зі зміщенням, а пішохід ОСОБА_8 отримав легкі тілесні ушкодження у вигляді СГМ та садно лоба. Своїми діями ОСОБА_5 грубо та умисно порушив наступні вимоги Правил дорожнього руху України: п.1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; підпункту «а», «б», «ґ» п.2.1. Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб та чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення); підпункту «б» п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; підпункту «а» п.2.9. Водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння; п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Отже, через необережність у виді злочинної недбалості, умисно та грубо порушуючи зазначені вище вимоги Правил дорожнього руху України, ОСОБА_5 не передбачав настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій, однак повинен був і міг їх передбачити, маючи при цьому технічну можливість запобігти виникненню дорожньо-транспортної пригоди шляхом дотримання технічних вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України.

Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок злочинного порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.18.1 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, які настали.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, тобто у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 підтверджуються наданими стороною обвинувачення доказами, а саме: витягом з ЄРДР № 0000308 від 01.04.2025; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 01.04.2025, схемою до протоколу огляду; висновком №36 від 01.04.2025 щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану сп`яніння та 5квитанцією приладу "Драгер" до нього; протоколом допиту підозрюваного від 01.04.2025; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 01.04.2025; довідками з КНП «ПЦМБЛ» від 01.04.2025 про тілесні ушкодження ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Також існують ризики, що підозрюваний ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може: змінити своє місце проживання, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде неможливим; знаючи міру покарання, передбачену ч.1 ст.286-1 КК України, може переховуватись від органів досудового розслідування для того, щоб уникнути його; може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, так як є військовослужбовцем та, використовуючи військовий стан та свій статус, може зловживати ним, зокрема не з`являтись або невчасно з`являтись до органів досудового розслідування або суду, тим самим затягуючи досудове розслідування.

Отже, за наведеного, слідчий вважав, що застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою (більш м`якого), не забезпечить належної поведінки підозрюваного в ході досудового розслідування та під час судового розгляду в кримінальному провадженні і більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти настанню перерахованих ним ризиків, тому лише обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 зможе запобігти вказаним ризикам.

В судовому засіданні слідчий підтримав заявлене клопотання та доводи на його обґрунтування, прокурор вважав клопотання обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Підозрюваний та його захисник - адвокат ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання, з огляду на те, що ризики є необгрунтованими і надуманими, а клопотання грунтується на припущеннях, натомість підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, хоче відшкодувати завдану шкоду й оплатити витрати на лікування потерпілих, є УБД, має нагороди, тому просили відмовити в задволенні клопотання й обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем служби підозрюваного в певний час доби.

Вважаю, що зазначені вище, встановлені під час досудового розслідування обставини є достатніми для підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме для підозри у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто підозра є обґрунтованою.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років, що, відповідно до п.3 ч.2 ст.183 КПК України, дозволяє застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на підставі ч.3 ст.183 КПК України.

Відповідно до положень ст.ст.177, 178 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При цьому, слідчий суддя, суд зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість можливого покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 року у справі «Гарькавий проти України» зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У відповідності до ст. 5 п. «С» Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє до Франції» від 26 червня 1991р. зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини в справі Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства, наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак, те що можна вважати обґрунтованим , залежить від обставин.

У справі Феррарі-Браво проти Італії Європейський суд з прав людини зазначив, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

У справі Мюррей проти Сполученого Королівства суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, її зв`язки з суспільством.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Санкція частини статті, за якою підозрюється ОСОБА_5 передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

За викладених обставин, не виключається можливість того, що ОСОБА_5 може змінити своє місце проживання, внаслідок чого подальше притягнення його до відповідальності буде неможливим. Знаючи міру покарання, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування, для того щоб уникнути його. Також існує ризик того, що ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки підозрюваний на даний час є військовослужбовцем та, використовуючи військовий стан та свій статус, може зловживати ним, зокрема не з`являтись або невчасно з`являтись до органів досудового розслідування або суду, тим самим затягуючи досудове розслідування.

З огляду на викладене, приходжу до висновку про неможливість запобігання вищезазначеним ризикам застосуванням більш м`яких запобіжних заходів.

Врахувавши вищевикладене, беручи до уваги, що ОСОБА_5 вчинив вказаний злочин, будучи військовослужбовцем, у стані алкогольного сп`яніння, у період воєнного стану, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.186 КК України й відбував покарання реально, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, вважаю за необхідне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 днів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Ч.4, ч.5 ст.182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину визначається у межах від 1 до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також ризики, передбачені ст.177 КПК України, застава визначається у розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 20 = 60560 грн.).

Крім цього, обираючи відносно підозрюваного альтернативну міру запобіжного заходу у вигляді застави, вважаю за необхідне, відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, покласти на нього такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та (або) суду; не відлучатися з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомити їх про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками у справі, окрім як з приводу відшкодування завданої шкоди та/або оплати витрат на лікування.

Керуючись ст.ст. 12, 111, 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 - задовольнити.

Застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Крутоярівка Білгород-Дністровського району Одеської області, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на шістдесят днів, до 30.05.2025 включно.

Одночасно визначається застава розміром 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в сумі 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) грн., для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, визначених в КПК України.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний, обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент на протязі дії ухвали внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , у випадку внесення застави, наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та (або) суду, не відлучатися з місця проходження військової служби у в/ч НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , без дозволу слідчого, прокурора або суду, повідомляти їх про зміну свого місця проживання та місця роботи, утримуватись від спілкування з потерпілою та свідками у справі, за виключенням спілкування з приводу відшкодування завданої шкоди та/або оплати витрат на лікування.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню Первомайським РВП ГУНП в Миколаївській області.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в цей же строк з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя: ОСОБА_9