КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/609/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія- ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі :

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2024, якою стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, без утриманців, солдата військової частини НОМЕР_1 , хворіє на віл-інфекцію та гепатит «С», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

-12.05.2006 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки,

-19.10.2006 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням, встановлено іспитовий строк тривалістю 2 роки,

-24.12.2007 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 2 ст. 190 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць, звільнений на підставі постанови від 21.12.2009 умовно-достроково на 1 рік 9 місяців 27 днів,

-14.11.2016 вироком Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 38 днів з утриманням на гауптвахті, з 09 години 35 хвилин 20 листопада 2024 року до 09 години 35 хвилин 27 грудня 2024 року, із визначенням застави п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить сто п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень нуль копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Третім слідчим відділом (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000015 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення оголошено ОСОБА_8 .

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Всупереч Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п.п. 1-3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», починаючи з 01.01.2023 року, умисно без поважних причин залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 , тобто ухилявся від проходження військової служби, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

У межах даного кримінального провадження слідчий в особливо важливих справах Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Кропивницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді місцевого суду із клопотанням про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, розглянувши дане клопотання, прийшов до висновку про задоволення клопотання, постановив задовольнити клопотання та застосував щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, у межах досудового розслідування, на строк 38 днів із визначенням застави.

Слідчий суддя встановив обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином). При цьому, слідчий суддя послався на те, що підозрюваний перебував у розшуку.

Взято до уваги й тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Із судовим рішенням не погоджується сторона захисту.

Адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді,застосувавши щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги мотивує такими доводами.

Підозра ОСОБА_8 необґрунтована, а ризики не доведені доказово.

Слідчим суддею залишено поза увагою, що ОСОБА_8 має хронічні захворювання, перебуває на постійному лікуванні із діагнозом хронічний вірусний гепатит С, другої клінічної стадії.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , підозрюваного ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги захисту, думку прокурора на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що Третім слідчим відділом ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві, здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000015 від 22.02.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 19.09.2024 повідомлений ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 підозрюється у тому, що він, будучи 24.02.2022 призваним та направленим для проходження військової служби під час мобілізації до військової частини НОМЕР_2 , а у подальшому будучи призначеним на посаду стрільця 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог Статуту внутрішньої служби ЗСУ, Дисциплінарного статуту ЗСУ, умисно, з метою тимчасового ухилення від військової служби, не з`явився вчасно на службу без поважних причин. З 01.01.2023 і до теперішнього часу солдат ОСОБА_8 перебував за різними адресами його проживання, також в інших місцях, тобто, ухилявся від проходження військової служби, використовуючи вільний час на власний розсуд.

Підозра ОСОБА_8 обґрунтована, оскільки існують факти та інформація, які можуть переконати у тому, що ОСОБА_8 міг вчинити правопорушення, що підтверджується такими наданими прокурором інформацією та фактами, як от: наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 02.01.2023, акт службового розслідування, рапорт командира 2 стрілецької роти, пояснення ОСОБА_10 від 02.01.2023, ОСОБА_11 від 02.01.2023, ОСОБА_12 від 13.01.2023, доповідь командира військової частини про самовільне залишення військової частини.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, відноситься до категорії умисних, тяжких, карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини: підозрюваний ОСОБА_8 на обліках не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, без утриманців, сталих міцних соціальних зв`язків не має, хворіє на хронічні захворювання як ВІЛ ІІ стадії та вірусний гепатит С.

У даному кримінальному провадженні розпочате досудове розслідування, триває збирання доказів, проведення слідчих дій.

Можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину, можливо допустити, що підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, зважаючи на кримінальну історію минулого ОСОБА_8 , його судимості за вчинення корисливих умисних злочинів проти власності, зокрема, тяжких, є ризик, що ОСОБА_8 може вчинити нові (в тому числі аналогічні) кримінальні правопорушення або продовжити вчинення даного кримінального правопорушення.

До того ж, як вимагається положеннями ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 176 КПК України, п. 5), запобіжними заходами є тримання під вартою.

Станом на теперішній час у країні запроваджено воєнний час. Підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем і підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави. Обраний стосовно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи та зважаючи на вимоги кримінального процесуального закону, обумовлений процесуальною необхідністю у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Отже, колегія суддів залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін як законну і обґрунтовану.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.11.2024, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 38 днів з утриманням на гауптвахті, з 09 години 35 хвилин 20 листопада 2024 року до 09 години 35 хвилин 27 грудня 2024 року, із визначенням застави п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить сто п`ятдесят одна тисяча чотириста гривень нуль копійок, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3