В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 р. м. Жмеринка

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 від 05 червня 2024 року за обвинуваченням: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жмеринка, Вінницької області, та мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, українця, громадянина України, не працюючого, одруженого, не судимого, солдата військової служби за призивом під час мобілізації призначеного на посаду старшого стрільця, 3 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 11 стрілецької роти 4 стрілецького батальйону, у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України;

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. З, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

22.05.2024 близько 16:00 год, ОСОБА_3 , перебуваючи в будинку за адресою АДРЕСА_2 , під приводом здійснення телефонного дзвінка отримав від ОСОБА_5 належний останньому мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «Redmi 10» з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , із яким вийшов із будинку.

Оглядаючи вищевказаний мобільний телефон у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на несанкціоноване втручання в роботу автоматизованих банківських систем інтернет-банкінгу «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк» та крадіжку грошових коштів.

Реалізовуючи свій злочинний намір ОСОБА_3 22.05.2024 близько 16:19 год. перебуваючи в АДРЕСА_2 , переслідуючи прямий умисел, спрямований на здійснення протиправних дій у сфері електронно-обчислювальних машин (комп`ютерів), усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки, у формі витоку та блокуванні інформації та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисних мотивів з використанням автоматизованої системи «Приват 24» який являється системою призначеною для дистанційного керування банківськими рахунками АТ КБ «ПриватБанк» у режимі реального часу (інтернет-банкінг), в тому числі електронними платежами, а також які згідно Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-IX від 30 червня 2021 року є програмно-технічним комплексом, та відповідно до Закону України «Про захист інформації в інформаційно-телекомунікаційних системах» є інформаційною (автоматизованою) системою, використовуючи мобільний телефон ОСОБА_5 марки «Xiaomi» моделі «Redmi 10» з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , шляхом введення в якості логіну фінансового номеру НОМЕР_1 та паролю, несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованої банківської системи «Приват24» АТ КБ «ПриватБанк», у результаті чого отримав несанкціонований доступ до банківських рахунків AT КБ «ПриватБанк» НОМЕР_2 картки НОМЕР_3 .

Зважаючи на вищезазначене, ОСОБА_3 несанкціоновано втрутився в роботу автоматизованих банківських систем інтернет-банкінгу «Приват24» AT КБ «ПриватБанк», що призвело до витоку інформації.

Крім того, ОСОБА_3 , 22.05.2024 в період часу з 16:19 год. по 16:26 год. перебуваючи в АДРЕСА_2 , діючи умисно, таємно, з метою власного незаконного збагачення, з корисливих спонукань, розуміючи протиправність своїх дій та суспільно небезпечних наслідків, в період дії воєнного стану (введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, та востаннє продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, який затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3684-ІХ від 08.05.2024), використовуючи мобільний телефон ОСОБА_5 марки «Xiaomi» моделі «Redmi 10» з номером стільникового оператора зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 , здійснивши несанкціонований вхід до особистого кабінету автоматизованої системи «Приват 24» на ім`я ОСОБА_5 , з метою заволодіння грошовими коштами з банківської картки НОМЕР_3 здійснив шість транзакцій переказів грошових коштів сумами 1000 грн. із комісією 5 грн., 3 000 грн. із комісією 15 грн., 5000 грн. із комісією 25 грн., 20000 грн. із комісією 100 грн., 25000 грн. із комісією 125 грн., 6000 грн. із комісією 30 грн., на банківський рахунок AT «КБ «Глобус» НОМЕР_4 картки НОМЕР_5 відкритий на ОСОБА_3 .

ОСОБА_3 своїми діями спричинив ОСОБА_5 майнової шкоди в загальній сумі 60300 грн.

Виходячи з аналізу норм ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст.8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 , будучи допитаним під час судового розгляду, в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому злочинах, які передбачені ч.1 ст.361 ч.4 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 20.09.2024 року, щиро розкаявся, просив його суворо не карати. Суду показав, що злочини вчинив за обставин, викладених вище, а саме 22.05.2024 біля 16.00 години у с.Леляки по вул.Квітнева у будинку 26 Жмеринського району, Вінницької області використовуючи мобільний телефон ОСОБА_5 , зайшов до його мобільного додатку «Приват 24», оскільки неодноразово допомагав останньому перераховувати кошти на різні рахунки, знаючи код доступу, вирішив заволодіти його коштами, які в подальшому перерахував на свій картковий рахунок і використав у власних цілях, на власні потреби, біля 60300 (шестидесяти тисяч триста) гривень. Коли про це дізнався потерпілий ОСОБА_5 та його побратими, частину коштів у сумі 12000 (дванадцять тисяч) гривень обвинувачений поверну, а інші гроші кошти витратив на потреби сім`ї.

Обвинувачений ОСОБА_3 виявляє жаль з приводу вчинених кримінальних правопорушень, запевнив суд, що готовий нести покарання за вчинені кримінальні правопорушення і в подальшому не вчинятиме злочини. Додатково вказав, що потерпілому частково відшкодував завдані ним збитки, та в подальшому має намір повність відшкодувати завдану шкоду.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_4 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, які передбачені ч.1 ст.361 та ч.4 ст.185 КК України і викладені в обвинувальному акті від 20.09.2024 року, та беручи до уваги думки прокурора ОСОБА_4 , показання обвинуваченого ОСОБА_3 , за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, чи правильно обвинувачений ОСОБА_3 розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив обвинуваченому ОСОБА_3 , що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної провадження за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

За таких обставин, виходячи з аналізу обвинувального акту, допитавши обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, що характеризують його особу, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

Слід зазначити, що у своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Так, суд, керуючись своїм внутрішнім переконанням, на підставі всебічного, повного й неупередженого з`ясування усіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи докази та надані суду відомості з точки зору належності, допустимості, достовірності, суд «поза розумним сумнівом» дійшов висновку про вчинення обвинуваченим ОСОБА_3 у несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем та у таємному викраденні чужого майна (крадіжці) вчиненої в умовах воєнного стану, а тому його дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.361 та ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до ст.65 КК України та роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з послідуючими змінами), суд призначає покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які є проступком та тяжким злочином, особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся, на обліку в психіатра та на обліку в нарколога не значиться, раніше не судимий, добровільно частково відшкодував завдані збитки потерпілому. Ці обставини суд відносить до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та з урахуванням особи ОСОБА_3 , загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, ставлення обвинуваченого до вчиненого діяння та наслідків діяння, а саме: що він щиро розкаявся у скоєному, раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, частково добровільно відшкодував завдані збитки, проходить службу в ЗСУ, суд приходить до переконання, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання й звільнення його на підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання з випробуванням, але за умови контролю за його поведінкою - встановленням йому іспитового строку з покладенням на нього обов`язків, визначених ст.76 КК України.

Цивільний позов у данному кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Крім того, відповідно до вимог ст.331 КПК України, враховуючи відсутність клопотань учасників судового розгляду про обрання обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу, підстав для його обрання - немає.

Керуючись статтями 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчинені кримінальних проступку та кримінального правопорушення, передбачених ч.1 ст.361, ч.4 ст.185, КК України та призначити покарання, а саме: за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років, за ч.1 ст.361 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_3 остаточне покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину.

Початок іспитового строку обчислювати з моменту проголошення вироку.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України, а саме: мобільний телефон марки «Хіаоmі» моделі «Redmi 7А», із корпусом червоного - чорного кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_6 , ІМЕІ 2: НОМЕР_7 , який зберігається у кімнаті зберігання речових доказів Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області повернути власнику, попереднього знявши з нього арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 18.06.2024 року.

Згідно зі ст.ст.376,392, 393, 395, 532 КПК України вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя Жмеринського

міськрайонного суду ОСОБА_1