Справа № 308/1508/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2025 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління державного бюро розслідувань у місті Львові ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілим, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду, зі скаргою на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління державного бюро розслідувань у місті Львові ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілим за якою просить:

-скасувати постанову Слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові ОСОБА_4 від 02.12.2024 р. про відмову у визнанні його потерпілим у кримінальному провадженні №0000287 від 01.07.2024;

-зобов`язати Слідчих Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові повторно розглянути його заяву від 01.11.2024 р. про визнання потерпілим у кримінальному провадженні №0000287 від 01.07.2024, враховуючи матеріали викладені в заяві про кримінальне правопорушення від 19.02.2024 та 12.03.2024, засади кримінального права України та аргументи викладені в цій скарзі.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив наступне.

24.01.2025 р. о 19:00 скаржник отримав лист від ТУ ДБР у м. Львові з постановою про відмову у задоволенні заяви про залучення у якості потерпілого від 02.12.2024 р.

Відмову у визнанні потерпілим слідчий ТУ ДБР у м. Львові мотивує тим, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які можуть свідчити, що ОСОБА_3 як фізичній особі завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Скаржник звернув увагу Суду на тому, що він зазначив обставини за яких йому було завдано істотної шкоди як потерпілому у своїй заяві про кримінальне правопорушення. На даний момент у кримінальному провадженні він був визнаний лише заявником і не має прав подавати будь-які клопотання стосовно проведення досудового розслідування. Отже слідчий ТУ ДБР у м. Львові вбачає, що він має самостійно провести розрахунок завданої йому істотної шкоди, але йому як заявнику у кримінальному провадженні не надано таких прав. Ним, як заявником разом із заявою були подані докази вчинення кримінального правопорушення, які на даний момент не були прийняті до уваги слідчими ТУ ДБР у м. Львові.

Скаржник особисто подав заяву про вчинення щодо нього кримінального правопорушення Документ сформований в системі «Електронний суд» 29.01.2025 підписану електронним цифровим підписом на електронну адресу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові. Отже, на думку заявника, слідчими Шостого слідчого відділу(з дислокацією у м. Ужгород), ТУ ДБР, розташованого у м. Львові, була вчинена бездіяльність ще в момент прийняття заяви і внесенні відомостей в ЄРДР про кримінальне правопорушення, що й зумовило звернення до слідчого судді із цією скаргою.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 29.01.2025 року, дана скарга визначена для розгляду слідчій судді Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 .

За ухвалою від 29.01.2025 року слідчим суддею було відкрите провадження за скаргою, призначено скаргу до судового розгляду.

30.01.2025 року від скаржника до суду надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності.

Слідчий до слідчого судді також не прибув, жодних клопотань не подав.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого, дізнавача чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Проте, з урахуванням заяви скаржника від 30.01.2025 року слідчий суддя вважає за можливе розглянути скаргу по суті за його відсутності та відсутності слідчого, за наявними у справі доказами, оскільки жодних клопотань про витребування матеріалів кримінального провадження до суду скаржником подано не було.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не відбувалось на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали скарги, дійшов до наступних висновків.

Положеннями ст. 24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст. 303 КПК України.

Так, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Отже, законодавцем визначена наявність зв`язку між обов`язком слідчого чи прокурора вчинити визначені КПК України дії та строком, у межах якого зазначені особи зобов`язані їх вчинити.

Таким чином, в порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України може бути оскаржена рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Тому наведена норма дозволяє звернутися до слідчого судді зі скаргою не на будь-яку бездіяльність, а лише щодо обов`язків, строк виконання яких чітко регламентований кримінальним процесуальним законодавством.

Установлено, що в Шостим слідчим відділом (з дислокацією у м. Ужгороді) ТУ ДБР у м. Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні від 01.07.2024 року № 0000287, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 182 КК України.

За постановою від 02.12.2024 року слідчим було відмовлено у заяві ОСОБА_3 від 01.11.2024 року про залучення у якості потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

В обґрунтування постанови зазначено, що в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості, які можуть свідчити, що ОСОБА_3 як фізичній особі завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а тому на даний час відсутні підстави для визнання ОСОБА_3 потерпілим у цьому кримінальному провадженні.

Скаржник не спростував відомості зазначені у постанові жодними доказами.

Стаття 55 КПК України передбачає, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Проаналізувавши заяву від 12.03.2024 року ОСОБА_3 судом не виявлено у ній жодного посилання на завдану йому моральну, фізичну або майнову шкоду, а також обґрунтування в чому саме полягає завдана шкода та/або її грошову оцінку.

Відповідно до п. 5 ч. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

З урахуванням викладеного слідчий суддя дійшов висновку, що за відсутності у заяві від 12.03.2024 року посилання заявника ОСОБА_3 на завдану йому моральну, фізичну або майнову шкоду, а також обґрунтування в чому саме полягає завдана шкода та/або її грошову оцінку, слідчим обґрунтовано було відмовлено заявнику у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000287 від 01.07.2024 року.

Слідчий суддя також звертає увагу потерпілого на той факт, що він не позбавлений можливості у відповідності до ст. 55 КПК України повторно звернутися до слідчого із заяво про визнання потерпілим із належним обґрунтуванням виду шкоду та/або її грошової оцінки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 9, 22, 24, 303-307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити повністю у задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого Шостого слідчого відділу (з дислокацією у м. Ужгород) Територіального управління державного бюро розслідувань у місті Львові ОСОБА_4 , про відмову у визнанні потерпілим.

Ухвала оскарженню не підлягає. Інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя

Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1