УХВАЛА

18 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 761/46942/17

провадження № 51-555 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

перевіривши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року,

установила:

Захисник ОСОБА_4 звернулась із касаційною скаргою на згадані судові рішення, заявивши також клопотання про поновлення строку їх оскарження. На обґрунтування поважності причин пропуску процесуального строку скаржниця посилається на те, що апеляційний суд проголосив 17 вересня 2024 року резолютивну частину ухвали, її повний текст було отримано лише 18 грудня 2024 року; для складання касаційної скарги був необхідний час для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та узгодження правової позиції із засудженим, який тримається під вартою.

Перевіривши матеріали провадження за скаргою, колегія суддів дійшла такого висновку.

За правилами ч. 2 ст. 426 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) касаційна скарга на судові рішення може бути подана впродовж трьох місяців із дня проголошення рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк із дня вручення йому копії ухвали.

Як убачається з матеріалів провадження за скаргою, захисник ОСОБА_4 брала участь у суді апеляційної інстанції, ухвалене рішення цей суд оголосив 17 вересня 2024 року. Однак із касаційною скаргою ОСОБА_4 звернулась лише 11 лютого 2025 року (згідно зі штампом суду касаційної інстанції на скарзі), тобто більш ніж через півтора місяці після закінчення встановленого законом строку касаційного оскарження.

У силу приписів ч. 2 ст. 113 КПК процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у встановлений КПК строк також міститься у ст. 116 вказаного Кодексу.

Частиною 1 ст. 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Виходячи з норм процесуального права, під поважними причинами необхідно розуміти лише ті обставини, які були чи є об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами, труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до касаційного суду у строк, визначений законом. Такі обставини має бути підтверджено скаржником.

За практикою Європейського суду з прав людини поновлення строків оскарження судового рішення може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважним, об`єктивно незалежний від волі та поведінки скаржника; оцінка поважності причини пропуску здійснюється індивідуально у кожній справі з урахуванням принципу юридичної визначеності; вирішення питання про поновлення строку перебуває в межах дискреційних повноважень суду.

Однак у клопотанні не міститься аргументів, які б у розумінні законодавчих приписів свідчили про наявність обставин, що унеможливлювали письмове звернення захисника до суду касаційної інстанції в строк, визначений у ст. 426 КПК. Посилання ОСОБА_4 на отримання нею 18 грудня 2024 року копії оспорюваної ухвали не можна визнати прийнятними, адже закон пов`язує строк подання захисником касаційної скарги саме з моментом проголошення рішення судом апеляційної інстанції. Необхідність ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та відвідування засудженого для узгодження правової позиції не свідчить про існування непереборних обставин, оскільки ОСОБА_4 брала участь у справі при здійсненні судового й апеляційного провадження, що презюмує обізнаність із матеріалами справи та узгодженість позиції сторони захисту. У разі зацікавленості авторка клопотання не була позбавлена можливості ознайомитись із повним текстом ухвали апеляційного суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, загальний доступ до котрої забезпечено в межах строку, визначеного в ст. 426 КПК. Разом із цим варто зазначити, що засуджений є самостійним учасником кримінального провадження, котрий наділений правом подати касаційну скаргу в установленому законом порядку.

Таким чином наведені захисником причини пропущення процесуального строку касаційного оскарження не можна визнати поважними. Отже, у задоволенні клопотання ОСОБА_4 про поновлення вказаного строку необхідно відмовити.

Тому згідно з п. 3 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга захисника ОСОБА_4 підлягає поверненню особі, яка її подала.

Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів

постановила:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про поновлення строку касаційного оскарження вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року та ухвали Київського апеляційного суду від 17 вересня 2024 року відмовити, а касаційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3