Справа № 446/2646/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.03.2025 м.Кам`янка-Бузька

Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Юма, Кемського району, Карельської республіки, рф, фін, громадянина України, одруженого, з повною середньою освітою, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє 25 листопада 2021 року Маневицьким районним судом Волинської області за ч.1 ст. 125, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі, 24.08.2023 звільнений умовно-достроково на 11 місяців 18 днів та 23.10.2024 Долинським районним судом Кіровоградської області за ч. 2 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

встановив:

ОСОБА_4 будучи раніше неодноразово судимим, 25.09.2023 приблизно в період з 8:00 год. до 13:00 год., більш точного часу судом не встановлено, ОСОБА_4 , в період дії воєнного стану в Україні, розуміючи, що відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення в Україні воєнного стану», Закону України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» на території України введено воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався, та Указу Президента України від 26 липня 2023 року № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» та Законом України від 26 липня 2023 року № 3275-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено строком на 90 діб, вумовах воєнного стану, знаходячись в приміщенні квартири за місцем проживання ОСОБА_6 , що в АДРЕСА_2 , побачив у керамічній шкатулці, яка знаходилась у серванті житлової кімнати, каблучку виготовлену зі сплаву золота 583 проби масою 4,79 грама, належну ОСОБА_6 , після чого у нього виник умисел спрямований на таємне викрадення вказаного майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , перебуваючи у вищевказаному місці та в той же час, діючи умисно, з корисливих мотивів, та переконавшись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, а відтак його протиправні дії не будуть помічені сторонніми особами, з метою власного протиправного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, таємно викрав згадану каблучку виготовлену зі сплаву золота 583 проби масою 4,79 грама. Після чого, ОСОБА_4 з викраденими майном залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв майнову шкоду потерпілій на суму 11274,46 гривень.

Таким чином, ОСОБА_4 , таємно викрав чуже майна повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у інкримінованому йому злочині визнав повністю. Надав покази, які у повній мірі відповідають фабулі обвинувачення та вищенаведеним встановленим судом обставинам. Вказав, що у обвинувальному акті вірно відображено те, що він в період часу з 25.09.2023 по 26.09.2023, перебуваючи у квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, таємно викрав золоте кільце вагою 4 грами,яке належить ОСОБА_6 ,яке здав у ломбарт та отримав за нього гроші. Вказав про те, що за отриманні кошти хотів виготовити собі паспорт та влаштуватись на роботу.

Пояснив, що події відбувались у період часу, у спосіб, за обставин, які зазначені в обвинувальному акті. Перелік викраденого майна, мотиви і мета скоєння ним злочину, а також спосіб його вчинення у обвинувальному акті відображені вірно.

У вчиненому щиро розкаюється, засуджує свою поведінку. Просить вибачення та суворо не карати.

Зважаючи на повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, оскільки цього не заперечили учасники судового провадження і такі ніким не оспорюються.

При цьому, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи покази обвинуваченого ОСОБА_4 , суд визнає їх правдивими і достовірними, оскільки вони є послідовними, об`єктивно і повно відображають обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, надані обвинуваченим безпосередньо у судовому засіданні, у присутності захисника, підстав для самообмови або обставин які ставлять під сумнів добровільність позиції обвинуваченого, судом не встановлено.

Оцінюючі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним, що обвинувачений ОСОБА_4 своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

В ході судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення злочину, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, дані про особу обвинуваченого, його спосіб життя, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на усі обставини кримінального провадження у їх сукупності.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує положення ст. 65 КК України, відповідно до яких, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частиницього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбаченихчастиною другоюстатті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положеньЗагальної частиницього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Також, суд враховує, що згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Отже, суд виходить з того, що положення Кримінального кодексу України наділяють його правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Таким чином, обираючи вид та міру покарання обвинуваченому, суд бере до уваги характер, стадію, спосіб та тяжкість вчиненого ним злочину, форму вини, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, кількість епізодів злочинної діяльності, відношення обвинуваченого до скоєного.

Суд враховує фактичні обставини справи і тяжкість заподіяних злочином наслідків, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, за місцем реєстрації характеризується посередньо.

Пом`якшуючими покарання ОСОБА_4 обставинами суд визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття обвинуваченого. Так, зокрема в ході судового розгляду обвинувачений надав в судовому засіданні визнавальні покази щодо обставин вчинення ним кримінальних правопорушень, зокрема фактів у справі, та засудив свою протиправну поведінку у присутності учасників процесу. При цьому суд виходить з того, що системне тлумачення законодавства та судової практики вказує на те, що щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому передбачених ст. 67 КК України судом не встановлено.

Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

При цьому,суд враховуєположення ч. ч. 1, 2 ст.50КК України, згідно яких,покарання єзаходом примусу,що застосовуєтьсявід іменідержави завироком судудо особи,визнаної винноюу вчиненнікримінального правопорушення,і полягаєв передбаченомузаконом обмеженніправ ісвобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Визначаючи вид та розмір покарання, суд також, виходить з того, що каральна функція, тобто акт покарання від імені держави, як засіб запобігання нових правопорушень, що є уособленням негативної реакції держави на скоєне правопорушення, не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства.

Отже, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки особи. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вказані обставини, а також дані про особу обвинуваченого, суд вважає, що його виправлення та перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, а тому обвинуваченому слід призначити покарання у виді позбавлення волі, тобто в межах санкції статті, за якою кваліфіковано його дії.

При призначенні покарання обвинуваченому, суд застосовує судову дискрецію (судовий розсуд), тобто поняття яке у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

На переконання суду, таке покарання для засудженого відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності. Таке покарання також перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Разом з тим, судом встановлено, що вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2024 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено із застосуванням ч.1 ст. 71 КК України покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Вирок Маневицького районного суду Волинської області від 25.11.2021, ОСОБА_4 засуджено до покарання із застосуванням ч.4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 3(три) роки 2 (два) місяці.

Відтак, відповідно до частини 1 та 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2024 ОСОБА_4 (за сукупністю кримінальних правопорушень) шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим слід призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять ) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України з урахуванням вироку Маневицького районного суду Волинської області від 25.11.2021 (за сукупністю вироків) слід частково приєднати не відбуту частину покарання та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п"ять ) років 1 (один) місяць.

Питання речових доказів по справі слід вирішити у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за необхідне продовжити до набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст.124 КПК України з обвинуваченого підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1, 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за вироком Долинського районного суду Кіровоградської області від 23.10.2024 більш суворим покаранням за даним вироком визначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п"яти) років позбавлення волі)

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до нового покарання призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Маневицького районного суду Волинської області від 25.11.2021 та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років 1(одного) місяця позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання з 26.09.2023, зарахувавши до загального строку покарання строк попереднього ув`язнення з вказаної дати і до набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Речові докази, після набрання вироком законної сили: 1 DVD-R диск залишити у матеріалах кримінального провадження; металеве кільце жовтого кольору,яке знаходиться на зберіганнів АТ КБ "Приватбанк"- повернути потерпілій ОСОБА_7 за належністю.

Стягнути з засудженого ОСОБА_4 витрати за проведення судовох дактилоскопічної експертизи в розмірі 2390 (дві тисячі триста девяносто) гривень; 46,56 (сорок шість гривень п`ятдесят шість копійок) за проведення експертизи виробів з дорогоцінних металів; 956,00 (девятсот пятдесят шість) гривень витр за проведення судової товарознавчої екчспертизи.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через кам`янка-Бузький районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1