Справа № 574/119/24
Провадження № 1-в/577/53/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" листопада 2024 р.

Конотопський міськрайонний суд Сумської області

колегією суддів у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст. 80 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Вироком Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року ОСОБА_7 визнаний винним та засуджений за вчинення злочинів, передбачених п.п. 1, 6, 12 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч. 2 ст. 194; ч. 3 ст. 289; ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна. Визначено, що строк відбування ОСОБА_7 покарання слід рахувати з 30 вересня 2004 року (а.с. 25-38).

Ухвалою Верховного Суду України від 22 березня 2005 року касаційні скарги ОСОБА_7 та інших учасників кримінального провадження були залишені без задоволення, а вирок Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року - без зміни (а.с. 39-43).

Вирок Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року набрав законної сили 22 березня 2005 року (а.с. 47) та ОСОБА_7 направлений для відбування покарання до державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» Хмельницької області (аю.с. 51, 53).

На теперішній час засуджений ОСОБА_7 тимчасово переведений до державної установи «Сумський слідчий ізолятор» для розгляду скарг і клопотань, поданих ним в порядку виконання вироку.

ОСОБА_7 звернувся до суду із про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі відповідно до ст. 80 КК України заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ухвали Сумського апеляційного суду від 23 лютого 2024 року кримінальне провадження за заявою ОСОБА_7 про вирішення питання давності або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі передано до Конотопського міськрайонного суду Сумської області.

Засуджений ОСОБА_7 прохає суд встановити сплив строків давності виконання обвинувального вироку, яким він засуджений, тобто сприятливого спливу строку, протягом якого він не ухилявся від відбування покарання та не вчинив злочину, а також відсутність передбачених ч. 6 ст. 80 КК України, які б виключали застосування давності; здійснити повний підрахунок відбутого ним покарання, з урахуванням часу його попереднього ув`язнення та з урахуванням ч. 5 ст. 72 Закону України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року; визнати за можливе, з урахуванням фактично відбутого ним строку покарання застосувати давність та звільнити його від відбування покарання на умовах, передбачених ст.ст. 80, 89 КК України; у разі, якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, то замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі.

Вимоги своєї заяви ОСОБА_7 обгрунтовує тим, що вирок Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року набрав законної сили 22 березня 2005 року. Станом на 22 березня 2020 року сплив 15-річний строк давності. Вказаний строк не зупинявся та не переривався. Відповідно до ч. 5 ст. 80 КК України до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, судом може бути вирішене питання про застосування давності. Злочини, за вчинення яких він був засуджений, не передбачені ч. 6 ст. 80 КК України як такі, що виключають застосування давності. Термін застосування давності означає, що звільнення засудженої особи як від відбування покарання, якщо вирок суду звертався до виконання, так і від подальшого покарання, якщо вирок суду не звертався до виконання, а також незалежно від того чи відбуває засуджений покарання, чи ні. На підтвердження зазначеного вказує і той факт, положення ст. 80 КК України, відповідають положенням Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, а відповідно до ст. 24 Конституції України всі громадяни є рівними перед законом.

Як зазначено у рішеннях Конституційного Суду України (Другий сенат) від від 16 вересня 2021 року № 6-р(II)/2021 та від 08 червня 2022 року № 3-р(ІІ)/21 у справі у справі № 3-20/2021(40/21) суди мають тлумачити юридичні норми так, щоб під час їх застосування це не завдавало шкоди людській гідності.

Таким чином, норми ст. 80 КК України підлягають застосуванню до осіб, які відбувають покарання, з урахуванням положень ст. 89 та ч. 2 ст. 90 КК України.

З урахуванням наведеного у разі наявності підстав для застосування давності на підставі ч. 5 ст. 80 КК України, суд ініціює провадження та створює склад суду, який має розглянути питання про застосування давності. При цьому суд повинен перерахувати на день вирішення питання про застосування давності повний строк фактично відбутого засудженим покарання, враховуючи час його попереднього ув`язнення.

Виходячи з того, що, відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України, довічне позбавлення волі застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк (до 15 років позбавлення волі), то будь-який строк, більший 15 років слід вважати довічним позбавленням волі, а на стадії вирішення питання про застосування давності вже відбутим засудженим довічним позбавленням волі.

Відповідно ч. 5 ст. 80 КК України, якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі, а тому, якщо суд не знайде підстав для застосування давності, то прохає замінити довічне позбавлення волі на позбавлення волі.

ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав свою заяву та прохає її задовольнити.

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 підтримує позицію свого підзахисного.

Прокурор вважає, що у задоволенні заяви ОСОБА_7 слід відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить висновку, що у задоволенні заяви ОСОБА_7 слід відмовити.

Згідно ст. 533 КПК України вирок суду, який набрав законної сили, обов`язковий для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягає виконанню на всій території України, а «виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави» (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/2012).

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого, має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 1-2 ст. 50 КК України).

Відповідно до ст. 5 КВК України, одним із принципів кримінально-виконавчого законодавства є принцип невідворотності виконання і відбування покарань.

Тобто у разі засудження особи до відповідного покарання, держава покладає на себе обов`язок щодо забезпечення виконання даного покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Такі строки визначені ч.1 ст. 80 КК України, яка передбачає, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у встановлені законом строки.

Згідно п. 5 ч. 1, ч. 5 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк п`ятнадцять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років за особливо тяжкий злочин. Питання про застосування давності до особи, засудженої до довічного позбавлення волі, вирішується судом. Якщо суд не визнає за можливе застосувати давність, довічне позбавлення волі заміняється позбавленням волі.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в КК України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

Як за КПК України у редакції 1960 року, так і за КПК України 2012 року вирок, що набрав законної сили, звертається до виконання судом, який постановив вирок, не пізніше як через три доби з дня набрання ним законної сили або повернення справи з апеляційної чи касаційної інстанції.

З огляду на викладене, відсутні законні підстави про звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбуття покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку, оскільки з дня набрання чинності обвинувальним вироком він був звернутий до виконання і виконується у передбачений кримінальним процесуальним законом строк і спосіб, що унеможливлює застосування до засудженого положень ст. 80 КК України, тобто застосування давності.

Що стосується вирішення питання про заміну довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання, здійснення повного підрахунку відбутого ОСОБА_7 покарання, з урахуванням часу його попереднього ув`язнення та з урахуванням ч. 5 ст. 72 Закону України в редакції Закону України № 838-VIII від 26 листопада 2015 року, то згідно ч. 1, 3, 5 ст. 82 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінене судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині КК для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, а згідно п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України - інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

З огляду на положення п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених п. п. 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України

Оскільки вирок Апеляційного суду Сумської області від 15 грудня 2004 року за яким ОСОБА_7 засуджений до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, вже набрав законної сили, ОСОБА_7 направлений для відбування покарання до державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)», на даний час засуджений перебуває у державній установі «Сумський слідчий ізолятор», який не є місцем відбування покарання, то в цій частині у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 також слід відмовити.

Керуючись ст. 80 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання давності або заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1