Справа № 643/4675/25
Провадження № 1-кс/643/1575/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора Дергачівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000008 від 22.01.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 22.01.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 246 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з 31.07.2024 до 19.09.2024 ОСОБА_4 будучи директором ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція», (далі ДП «ХЛНДС») розробив злочинну схему з незаконної порубки деревини на території лісокористування ДП «ХЛНДС» з метою подальшої її реалізації на території Харківської області та привласнення грошових коштів отриманих від збуту вказаної деревини. До своєї злочинної діяльності ОСОБА_4 залучив ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .. З вищевказаною метою ОСОБА_4 пролобіював призначення ОСОБА_5 на посаду лісничого Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», ОСОБА_6 на посаду майстра лісу Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС», ОСОБА_7 на посаду старшого майстра лісу Дергачівського лісництва ДП «ХЛНДС». ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в свою чергу залучили до вказаного угрупування ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є цивільними особами.

В ході проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000008 від 22.01.2024, з метою викриття протиправної діяльності ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , проведено ряд слідчих дій, за результатами проведення яких, протиправна діяльність щодо незаконної порубки, перевезення, зберігання, збуту лісу знайшла своє підтвердження.

20.03.2025 в ході проведення обшуку автомобіля, який використовує ОСОБА_5 , а саме: автомобіль ВАЗ-21213-110-00, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , в результаті якого виявлено та вилучено: квитанцію про сплату за лісопродукцію № 3168 від 26.02.2025 ОСОБА_11 на суму 818 грн. 40 коп. на 1 (одному) арк.; квитанцію про сплату за лісопродукцію № 3176 від 26.02.2025 ОСОБА_11 на суму 4426 грн. 80 коп. на 1 (одному) арк.; ТТН (ЛІС) серія УНЗ № 651013 від 18.03.2025 на 1 арк. у 4 прим.; договір № 13 про надання послуг, пов`язаних з лісництвом від 01.03.2025, укладений між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на 2 арк.

На даний час встановлено, що виявлені та вилучені в ході проведення обшуку вищевказані речі, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, в якому посилаючись на те, що з метою збереження вилучених речей та документів в якості речових доказів та позбавлення можливості їх знищення або переховування, просив накласти арешт на майно.

До початку судового розгляду прокурор подав заяву, з проханням розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримав та просив задовольнити в повному обсязі.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, до його початку подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Слідчий суддя вважає, що строки для звернення з клопотанням про арешт майна прокурор не порушив.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Що стосується клопотання прокурора про визначення місця зберігання майна, слід зазначити, що вирішення цього питання знаходиться у виключній компетенції сторони обвинувачення. Більше того, розгляд даного питання не передбачений ч.5 ст.173 КПК України при задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, вилучене 20.03.2025 в ході проведення обшуку автомобіля ВАЗ-21213-110-00, зеленого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який використовує ОСОБА_5 , а саме: квитанцію про сплату за лісопродукцію № 3168 від 26.02.2025 ОСОБА_11 на суму 818 грн. 40 коп. на 1 (одному) арк.; квитанцію про сплату за лісопродукцію № 3176 від 26.02.2025 ОСОБА_11 на суму 4426 грн. 80 коп. на 1 (одному) арк.; ТТН (ЛІС) серія УНЗ № 651013 від 18.03.2025 на 1 арк. у 4 прим.; договір № 13 про надання послуг, пов`язаних з лісництвом від 01.03.2025, укладений між ФОП ОСОБА_12 та ОСОБА_9 на 2 арк.

У задоволенні клопотання стосовно визначення місця зберігання вилученого майна відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1