У Х В А Л А

Справа № 149/952/25

Провадження №1-кс/149/221/25

27.03.2025 р. м. Хмільник

Слідчий суддя Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_1 за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 , в кримінальному провадженні № 0000170 від 09.03.2025 року, кваліфікованому за ч. 1 ст. 194 КК України, про накладення арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області найшло вказане клопотання.

Клопотання мотивоване тим, що в провадженні СВ Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження № 0000170 за фактом того, що в період часу з близько 15:00 год. 08.03.2025 невідомі особи, перебуваючи на земельній ділянці із кадастровим номером :00:004:1591, яка розташована по по вул. Курортна в м. Хмільник Вінницької області та належить ФОП ОСОБА_4 , за допомогою спецтехніки екскаватора пошкодили шляхопровідні труби, які дають водопостачання санаторію "Поділля". 09.03.2025 в ході огляду місця події, а саме земельної ділянки з кадастровим номером :00:004:1591, було зафіксовано пошкоджену металеву трубу, яка знаходиться у траншеї на глибині близько одного метру, яка йде від насосної станції через вищезазначену земельну ділянку, яка належить ОСОБА_4 . Наслідком вчинення за дорученням власника земельних ділянок невстановленими особами дій, що полягають у пошкодженні майна, яке належить на праві власності ТОВ «САНАТОРІЙ «ПОДІЛЛЯ»», є припинення функціонування насосної станції ІІ підйому загальною площею 134,1 м. кв. та водопроводу, водопостачання Санаторію «ПОДІЛЛЯ» та припинення Санаторію «ПОДІЛЛЯ» господарської діяльності. При цьому, особа, якій належать земельні ділянки загальною площею 2,6807 га з кадастровим номером :00:004:1755, площею 0,1997 га з кадастровим номером :00:004:1754, площею 0,0452 га з кадастровим номером :00:004:1756 фізично не допускає працівників ТОВ «САНАТОРІЙ «ПОДІЛЛЯ»» та інших осіб для проведення ремонтних робіт на належному санаторію водопроводу з метою відновлення водопостачання Санаторію «ПОДІЛЯ» яке припинилось внаслідок протиправних дій власника земельних ділянок та осіб, що діють за її дорученням.

В зв`язку з викладеним, слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :00:004:1591 загальною площею 2,9256 га шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування (в тому числі і будівництва) на зазначеній земельній ділянці.

Слідчий в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити.

Власник майна - ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась, причини неявки не повідомила. Її неявка за цих обставин не перешкоджає розгляду клопотання.

Клопотання про арешт майна відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Слідчий просить накласти арешт на земельну ділянку із кадастровим номером :00:004:1591 загальною площею 2,9256 га шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування або будівництва на зазначеній земельній ділянці.

Власником вказаної земельної ділянки є ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Загальні вимоги щодо порядку застосування будь-яких заходів забезпечення визначені статтями 131 та 132 КПК України.

Стаття 170 КПК України встановлює, що арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно, зокрема, може бути об`єктом конфіскації майна як виду покарання, а також за рахунок нього може бути забезпечене відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

За змістом ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України), і цей перелік підстав є вичерпним.

У випадку накладення арешту з метою відшкодування шкоди, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

Також положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений, зокрема, на нерухоме майно, майнові права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Водночас, відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

До того ж, за змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити:

1) чи набула особа статусу підозрюваного;

2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна;

3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою;

4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких прокурор звертається із відповідним клопотанням;

6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

З матеріалів клопотання встановлено, що в межах кримінального провадження №000170 ТОВ "Санаторій "Поділля" було заявлено цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди.

Частина друга статті 61 Конституції України визначає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Зі змісту витягу з ЄРДР вбачається, що підставою для внесення відомостей про вчинене кримінальне правопорушення стало повідомлення про те, що невідомі особи, перебуваючи на земельній ділянці, що належить ФОП ОСОБА_4 пошкодили шляхопровідні труби, що надають водопостачання санаторію "Поділля". Як вбачається зі змісту доданих матеріалів, інженерні мережі насосної станції санаторію проходять через земельну ділянку, що належить ФОП ОСОБА_4 , та на яку прокурор просить накласти арешт.

Прокурор у поданому клопотанні посилається на мету накладення арешту, передбачену п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України - відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов). У випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом визначення, що міститься у ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні може бути пред`явлено до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

У ході розгляду клопотання встановлено, що про підозру у вказаному кримінальному провадженні жодній особі (в тому числі і власнику майна) не повідомлено, доказів того, що ОСОБА_4 є особою, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) третіх осіб, не надано. При цьому слідчий суддя враховує, що третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (якою на даний час є ОСОБА_4 ) згідно ст. 64-2 КПК України має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься, недоторканість права власності (ст. 16 КПК України).

Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції.

Враховуючи викладене, а також те, що ОСОБА_4 не має процесуального статусу підозрюваної в рамках даного кримінального провадження, а прокурором не доведено, що накладення арешту на належне їй нерухоме майно у спосіб, про який вказано у клопотанні (шляхом заборони відчуження, розпорядження, користування (в тому числі будівництва) на зазначеній земельній ділянці) буде пропорційним втручанням в її право на мирне володіння майном, та що за допомогою арешту майна буде досягнуто цілей кримінального провадження, на які вказується в клопотанні (відшкодування шкоди), слідча суддя приходить до висновку, що клопотання задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 про арешт майна третьої особи - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено і проголошено 01.04.2025 о 14:15

Слідчий суддя ОСОБА_1