Справа номер №303/607/25 Провадження №1-кс/303/109/25
УХВАЛА

Іменем України

про застосування запобіжного заходу

24 січня 2025 року м.Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчої СВ відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчої СВ відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2025 року за №0000063, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

в с т а н о в и в :

24 січня 2025 року слідча СВ відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання мотивує тим, що 20 січня 2025 року, близько 20 години, в АДРЕСА_1 , де проживав потерпілий ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_8 , в свою чергу ОСОБА_6 , знаходячись в алкогольному сп`янінні який гостював у своєї рідної матері, в ході сварки з вітчимом- потерпілим ОСОБА_7 , яка виникла на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, реалізуючи умисел на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень в спальній кімнаті вказаного будинку, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, в присутності свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , наніс множинні удари кулаками та озутими ногами в область обличчя та грудної клітини, а також тулуба потерпілого.

За наслідками спричинених тілесних ушкоджень, відповідно до наданої завідувачем Мукачівським СМЕ ОСОБА_10 довідки-діагноз, від 23 січня 2025 року ОСОБА_7 отримав наступні тілесні ушкодження: поєднана тупа травма грудної клітки та черева. Закрита травма грудної клітки. Двобічні переломи ребер по декількох анатомічних лініях. Забій обох легень. Розрив лівої легені. Забій органів середостіння. Гематома середостіння. Закрита травма черева. Крововилив у жирову капсулу лівої нирки. Крововилив у підшлункову залозу. Крововилив у діафрагму зліва. Множинні внутрішньо/м`язові крововиливи спини з розчавленням м`яких тканин. Травматичний та гіповолемічний шок. Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_7 помер на місці події.

Таким чином, дії ОСОБА_6 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до Єдино реєстру досудових розслідувань 21 січня 2025 року за №0000063- кваліфікація частина 2 статті 121 КК України.

В обґрунтування клопотання слідча зазначає, що 24 січня 2025 року підозрюваному ОСОБА_6 повідомлено про підозру за часиною 2 статті 121 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме переховуватися від органу досудового слідства, зокрема це підтверджується тим, що він вчинив тяжкий злочин, а тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. ОСОБА_6 раніше судимий, в останнє 13 лютого 2023 року за частиною 1,4, статті 185, частиною 1,2 статті 360 КК України до 5 років позбавлення волі, із застосуванням статті 75 КК України.

Зокрема, ОСОБА_6 може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, вчиняти погрози, умовляння до потерпілого та свідків даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати потерпілого та свідків даної події, чинити на них психологічний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показів, а також схиляти потерпілого та свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні покази зможуть призвести до притягнення її до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження; вчинити інше кримінальне правопорушення, так як наважившись на вчинення тяжкого злочину в умовах воєнного стану, та під час відбування покарання з іспитовим строком.

Вищенаведене не дає підстав органу досудового розслідування звертатися до суду із більш м`яким запобіжним заходом відносно підозрюваного ОСОБА_6 оскільки вони не забезпечать виконанням підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливість призначення міри покарання у вигляді позбавлення волі, обрати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не представляється можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що встановити осіб з оточення підозрюваного які викликають довіру в органу досудового розслідування не має, а тому відносно останнього не представляється обрати запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Враховуючи також той факт, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дає йому змогу в подальшому уникнути кримінальному переслідуванню, переховуванню від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності.

У судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання просили задоволити, мотивуючи тим, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Підстави для обрання підозрюваному більш м`якого запобіжного заходу, з урахуванням обставин вчиненого ним кримінального правопорушення відсутні, тому просили застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник в судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання та застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою. При цьому, підозрюваний підтвердив обставини спричинення ним потерпілому ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Свої доводи захисник мотивував тим, що ОСОБА_6 не має наміру переховуватися від органу досудового розслідування та су,ду, просила застосувати більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заслухавши доводи прокурора та слідчого про необхідність задоволення клопотання, думку підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, слід прийти до наступного.

Стаття 29 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Клопотання слідчого, яке надійшло до суду відповідає вимогам КПК України.

24 січня 2025 року прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000063 від 21 січня 2025 року погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_6 .

Підозрюваний копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують його обвинувачення отримав 24 січня 2025 року, що стверджується його особистим підписом, з участю захисника.

Надані стороною обвинувачення докази та матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 2 частини 2 статті 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років, виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що, перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.

Як зазначено вище, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статті 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Пунктами 3,4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, визначено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Слідчий, звертаючись з клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та при розгляді клопотання довів наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, наявність достатніх даних, що існує ризик перешкоджання кримінальному провадженню, ухилення від органів досудового розслідування, впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність та вчинити інше кримінальне правопорушення, та про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слід врахувати, що підозрюваний ОСОБА_6 працездатний, є військовослужбовцем, який самовільно залишив військову частину та перебуває у розшуку як особа СЗЧ, раніше судимий та те, що підозрюється у вчиненні даного кримінального правопорушення, перебуваючи під іспитовим строком, тяжкими захворюваннями, які б перешкоджали його утриманню під вартою, не страждає. Даних, які б вказували на неможливість застосування вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Позиція сторони захисту щодо можливості застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту є необґрунтованою, оскільки за місцем його реєстрації проживають безпосередні очевидці даної події. Крім того, наданими доказами підтверджується що ОСОБА_6 раніше вчиняв адміністративні правопорушення, пов`язані з насильством у сім`ї.

Слід зазначити, що відповідно до статті 176 КПК України до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливість призначення міри покарання у вигляді позбавлення волі, застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не представляється можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що встановити осіб з оточення підозрюваного, які викликають довіру в органу досудового розслідування не має, він є повнолітньою особою, а тому відносно останнього не представляється обрати запобіжний захід у вигляді особистої поруки. Також відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Таким чином, виходячи із вищезазначених доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя, на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_6 буде недостатнім для запобігання ризикам, які навів слідчий, тому слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Між тим, відповідно до частини 3 статті 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим кодексом.

Вирішуючи питання щодо можливості визначення розміру застави у даному кримінальному провадженні слід врахувати, що ОСОБА_6 раніше судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, під час іспитововго строку, а тому позиція органу досудового розслідування щодо неможливості застосування застави як альтернативного запобіжного заходу є прийнятною.

Керуючись статтями 131,132,182-184,194,196,206,372,395 КПК України слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання слідчої СВ відділу поліції №1 Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області майора поліції ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 січня 2025 року за №0000063, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити .

Обрати стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше судимого, громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 (шістдесят) днів.

Строк тримання під вартою відраховувати з 23 січня 2025 року (з моменту затримання).

Термін дії ухвали закінчується 23 березня 2025 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення, може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_11