Виноградівський районний суд Закарпатської області
_____________________________________________________________________
Справа № 299/1350/25
У Х В А Л А

07.03.2025 року м.Виноградів

Слідчий суддя Виноградівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , слідчого - ОСОБА_4 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_5 , підозрюваного - ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Виноградів клопотання т.в.о. начальника СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_4 , погодженого прокурором Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000173, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 достовірно знаючи, що Указом Президента України від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, у зв`язку з чим в Україні діють обмеження на виїзд за кордон чоловіків віком від 18 до 60 років, здійснив сприяння незаконному переправлення осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок та засобів, за попередньо домовленістю з невстановленими досудовим розслідування особами, з корисливих мотивів за наступних обставинах.

Так, ОСОБА_6 , у невстановлений до судовим розслідуванням час, діючи з корисливих мотивів, погодився на пропозицію невстановленої досудовим розслідуванням особи, сприяти в незаконному переправленні через державний кордон України, поза пунктом пропуску, за невстановлену досудовим розслідуванням суму грошових кошт, громадянину України призовного віку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцю АДРЕСА_2 .

В подальшому, ОСОБА_6 на виконання свого злочинного задуму, поєднано спільним умислом із невстановленими досудовим розслідуванням особами, близько 07 години 15 хвилин 06 березня 2025 року, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_1 , за попередньою домовленістю із невстановленою особою, зустрів ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в цей час за сприянням невстановленої особи, з метою безперешкодного обходу контрольних прикордонних постів, перетнув річку Тиса з м. Виноградів до Теково, Берегівського району, на надувному матраці. Після чого, ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, виконуючи вказівки невстановленої досудовим розслідуванням особи (осіб), розмістив в автомобілі яким керував, марки «ВАЗ- 21099», державний номерний знак НОМЕР_1 , з метою переховування та очікування слушно моменту для подальшого незаконного переправлення через державний кордон України ОСОБА_8 , якому в подальшому роз`яснив останньому про спосіб перетину державного кордону України, а саме: способу подолання, напрямку та відстані між ними і до державного кордону України, а також способу подолання інженерних споруд на кордоні, з метою успішного перетину поза пунктом пропуску державного кордону України з можливістю потрапити до Румунії.

Після цього, 06 березня 2025 року, близько 12 години 00 хвилин. ОСОБА_6 , разом з особою призовного віку ОСОБА_8 , прибули на ґрунтову дорогу на околиці с. Хижа, Берегівського району, що знаходиться в безпосередній близькості, від державного кордону України по напрямку 110 прикордонного знаку. Вичекавши настання слушного часу для його незаконного переправлення через державний кордон України, ОСОБА_6 , віддав усну вказівку та жестом продемонстрував напрямок руху, на що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вийшов з автомобіля та розпочав рух в швидкому темпі за вказівкою та по маршруту вказаного ОСОБА_6 в напрямку державного кордону України з Румунією, однак ОСОБА_8 був затриманий військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_3 на напрямку 110 прикордонного знаку на відстані 50 метрів від державного кордону України.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, тобто сприянні порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод незаконного переправленню осіб через державний кордон, за попередньою змовою групою осіб, та з корисливих мотивів.

06 березня 2025 року гр. ОСОБА_6 , затримано у відповідності до ст. 208 КПК України.

07 березня 2025 року т.в.о. начальника СВ відділення поліції №1 Берегівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 , повідомлено про підозру ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Вина ОСОБА_6 підтверджується зібраними по кримінальному провадженню доказами: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків, протоколами пред`явлення особи та т/з для впізнання за фотознімками, та іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Стаття 176 КПК України визначає, що до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та невчиненням ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_6 , вчинив умисний злочин, передбачений ч. 3 ст. 332 КК України, який, відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та за який передбачено покарання у вигляді позбавлення золі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні досади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам незаконно впливати на свідка, або іншим чином перешкоджати досудовому розслідуванню.

Відповідно до ст. 177 КПК України з метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також наявність ризиків щодо запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та інших учасників у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ураховуючи викладене, тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , дані про особу підозрюваного, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобіганням наведеним у клопотанні ризикам, до ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Існування зазначених ризиків обґрунтовується встановленими фактичними обставинами кримінального правопорушення зокрема, з матеріалів досудового розслідування вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину.

Більше того, існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_6 , може незаконно впливати на свідків даного кримінального правопорушення, без дозволу слідчого, прокурора та суду, з метою пошуку роботи, може виїхати з місця постійного проживання, переховуючись при цьому від органів слідства, прокурора, суду та враховуючи те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований, не має постійного джерела доходу, внаслідок чого не має соціальних чинників, які б прив`язували його до постійного місця проживання.

Вказані обставини свідчать про неможливість застосування особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, стосовно підозрюваного ОСОБА_6 , так як такі ним дотримані не будуть.

В свою чергу майновий стан та відсутність будь - яких відомостей про наявність в ОСОБА_6 постійного місця роботи, позбавляють можливості обрати щодо останнього, запобіжний захід у вигляді застави.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 183 КПК України встановлено, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених Кодексів.

Разом з цим, відповідно до ст.183 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава, у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Отже, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а також наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, дає підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стороною захисту суду подано заперечення, згідно якого просили у задоволенні клопотання прокурора відмовити та обрати відносно підозрюваного менш обтяжливий запобіжний західу у виді домашнього арешту.

Доводи поданого заперечення зводяться до того, що висунута підозра у вчиненні ОСОБА_6 діянь саме за ч.3 ст.332 КК нічим не обгрунтована.

Наявність організованої групи, в яку входить ОСОБА_9 фактами не підкріплена.

Ця група є уявною, оскільки існує в уяві авторів клопотання і підозри.

Підозрюваному/захисту не зрозуміло скільки суб`єктів злочину брали участь у попередній змові; час, місце її досягнення та зміст; склад суб`єктів; роль кожного співучасника і характер його дій для досягнення обумовленого/ спільного результату тощо.

Необхідною умовою формулювання чіткої та зрозумілої підозри, інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення у співучасті, є саме вказівка в ній на дані обставини, однак, підозра цього не містить.

Підозра не конкретна і на сьогоднішній момент з її змісту не видно, що слідство з`ясувало те, що повинно з`ясувати (мотив, час, характер, об`єм і наслідки дій ОСОБА_6 ), які б з точки зору стороннього спостерігача свідчили, що він причетний до інкримінованого йому злочину.

Також в підозрі не деталізовано, у яких актах поведінки підозрюваного виразилось сприяння незаконному переправленню особи через державний кордон та якими саме порадами, вказівками, наданням засобів, усуненням перешкод.

Сторона обвинувачення, без конкретики, обмежується загальними фразами: роз`яснив спосіб подолання, напрямку та відстані між ними і до державного кордону України, а також способу подолання інженерних споруд на кордоні», «віддав усну вказівку та жестом продемонстрував напрямок руху» і говорить про "вказівки" та "інструкції".

Це в свою чергу позбавляє захист можливості зрозуміти зміст підозри, а суд можливості прийняти законне рішення.

Відсутність в підозрі даних про місцезнаходження ОСОБА_6 в момент затримання ОСОБА_8 говорить про те, що слідство про всяк випадок включило його в коло підозрюваних і обрало частину 3 тільки для тяжкості покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні.

Ризиками у кримінальному провадженні можуть бути наступні:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Жодний із цих ризиків не існує, оскільки у суспільства/держави немає законних підстав вважати, що ОСОБА_6 буде переховуватися від слідства та суду, оскільки його поведінка та репутація в суспільстві говорить про інше; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, він не може, оскільки всі докази стороною обвинувачення вже зібрані.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджено належними доказами.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, він також не збирається, і протилежному немає жодних доказів.

Подане клопотання є необгрунтованим як з точки зору обгрунтованості підозри, так і з точки зору ризиків, наявність яких не підтверджено належними та достатніми доказами, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Майнові та соціальні зв`язки (центр життєвих інтересів) ОСОБА_6 пов`язані саме з його місцем проживання; виховує двох малолітніх дітей; жінка вагітна третьою дитиною; крім того здійснює опіку над двома неповнолітніми (сестрою та братом), які через смерть його батьків перебувають на його утриманні. Крім того ОСОБА_6 хворіє серйозним захворюванням - хвороба Бехтєрєва. ОСОБА_6 має позитивну характеристику за місцем проживання.

Захист вважає, що тримання під вартою підозрюваного під час воєнного стану, негативно вплине на життя його родини та призведе до погіршення здоров`я та матеріального стану його малолітніх дітей, вагітної дружини та опікаємих ним брата та сестри, адже завдяки праці підозрюваного відбувається їх утримання.

На погляд захисту клопотання слідчого слід задоволити частково, обравши запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час із покладенням на підозрюваного певних обов`язків: здати закордонний паспорт на зберігання, не спілкуватися з іншими особами вказаними у підозрі, не виїжджати за межі громади без дозволу слідчого, прибувати на виклик слідчого, прокурора та суду на першу вимогу.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи клопотання.

Захисник та підозрюваний щодо клопотання заперечили. Просили застосувати домашній арешт у нічний час доби.

Заслухавши доводи учасників процесу, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого погодженого з прокурором.

У відповідності до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, зокрема:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 року N 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.

Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Це можливо, коли особа немає постійного місця проживання, зловживає спиртними напоями чи вживає наркотичні засоби, продовжує вчиняти злочини, підтримує соціальні зв`язки негативного характеру, порушила умови запобіжного характеру, не пов`язаного з позбавленням волі, раніше ухилялася від слідства, суду чи виконання судових рішень.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 25 квітня 2003 року "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" розглядаючи подання, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину або обвинувачення останньої обґрунтованими, тобто чи є в розпорядженні органу дізнання, слідчого встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, явка з повинною, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

У відповідності до рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року N 14-рп/2003 тяжкість злочину законом не визначається як підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а тільки враховується поряд з іншими обставинами, передбаченими відповідними статтями КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором доведено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого, санкція за вчинення якого передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Однак, згідно статті 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом.

Згідно ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що в разі обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу підозрюваний, обвинувачений може ухилитися від слідства або суду, знищити речові докази, перешкоджати встановленню істини у справі або продовжувати злочинну діяльність. При цьому суд повинен врахувати обставини, які вказані в ст. 178 КПК України.

Крім того, не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Доказів того, що обвинувачений якимось чином впливатиме на свідків, переховуватиметься від слідства чи суду або вчинятиме інші злочини - не має.

Суд констатує, що не допускається застосування найбільш суворого запобіжного заходу лише з мотиву тяжкості вчиненого підозрюваним кримінального правопорушення.

Крім того, підозрюваний проживає за місцем реєстрації в АДРЕСА_1 , по місцю проживання характеризується позитивно, одружений на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має на утриманні двох малолітній дітей: доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дружина вагітна третьою дитиною.

Крім того, у зв`язку із смертю батьків (батько ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , мати ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_8 ) підозрюваний є опікуном молодних сестри та брата - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Окрім зазначених обставин в обвинуваченого діагностовано важке хронічне захворювання - Хвороба Бєхтєрєва.

Підозрюваний має тісні соціальні зв`язки. Раніше не судимий.

Так, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, санкція за вчинення якого дозволяє суду обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Разом з тим, приймаючи до уваги, що підозрюваний має постійне місце проживання, не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має на утримання двох малолітніх дітей та вагітну дружину та ще двох молодших сестру та брата, для яких є опікуном у зв`язку із смертю батьків, приймаючи до уваги наявність діагностованого захворювання - ОСОБА_16 , а також те, що прокурор не довів, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою статті 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слід відмовити та постановити ухвалу про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді домашнього арешту у нічний час доби та покладанням на нього обов`язків відповідно до вимог ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 182, 183, 194 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 - відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без засобів електронного контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 06.03.2025 року по 04.05.2025 року включно.

Заборонити ОСОБА_6 залишати житло за адресою АДРЕСА_1 у нічний час доби з 22.00 год по 06.00 год наступної доби.

Покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за першою вимогою;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

4) здати на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_6 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Ухвалу передати для виконання до ВП №1 Берегівського РВП Головного управління Національної поліції в Закарпатській області для негайного поставлення на облік ОСОБА_6 , до якого застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Працівники поліції з метою контролю за поведінкою мають право з`являтися в житло, в якому проживає ОСОБА_6 , вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Відповідно до ч.1 ст.202 КПК України звільнити підозрюваного ОСОБА_6 з-під варти негайно.

Копію ухвали суду вручити підозрюваному, прокурору та захиснику.

На ухвалу слідчого судді відповідно до п.2 ч.1, п.3 ч.2 ст.395 КПК України може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1