КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/912/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/1744/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000001 від 01.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 рокузадоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України.

Накладено арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою спеціальної конфіскації, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, яке вилучене в ході проведення 08 січня 2025 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) телефон марки iPhone 6 S, ІМЕІ: НОМЕР_1 , білого кольору з SIM картою lifecell;

2) телефон марки iPhone 6, ІМЕІ: НОМЕР_2 , білого кольору з SIM картою Vodafone;

3) телефон марки iPhone ХS, ІМЕІ: НОМЕР_3 , темного кольору з SIM картою lifecell НОМЕР_6;

4) ноутбук Apple, серійний номер С1МS81JLH3QK із зарядним пристроєм;

5) грошові купюри, схожі на долари США: номіналом 100 доларів в кількості 31 купюра; номіналом 50 доларів в кількості 4 купюри; номіналом 20 доларів в кількості 3 купюри; номіналом 10 доларів в кількості 5 купюр; номіналом 5 доларів в кількості 6 купюр; номіналом 2 долари в кількості 1 купюра; номіналом 1 долар в кількості 33 купюри. Всього на суму 3 475 доларів США.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В апеляційній скарзі представник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою, прийнятою без врахування всіх обставин справи та з недотриманням норм кримінально-процесуального закону.

Зазначає, що з ухвали суду від 12.12.2024 року № 760/32020/24 за наслідками розгляду клопотання детективів про проведення обшуку вбачається, що судом було відмовлено в задоволенні клопотання в частині відшукування та вилучення комп`ютерної техніки, планшетів, мобільних терміналів, сім-карт, готівкових грошових коштів з огляду на те, що детективами не доведено необхідність відшукання та вилучення зазначеного майна, а також оскільки воно не містить індивідуальних ознак.

Апелянт вказує, що тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Таким чином, апелянт вважає, що у випадку відмови слідчим суддею у вилученні комп`ютерних систем та мобільних терміналів під час обшуку, та за умови надання їх власником доступу для зняття інформації, особи, що проводять обшук, мають право здійснити огляд відповідної техніки та здійснити фіксацію комп`ютерних даних, що на них міститься, виключно на місці проведення обшуку.

Як вбачається з протоколу обшуку, власником вилученого майна ОСОБА_6 під час огляду надавалась можливість слідчим детективам зняття з техніки інформації на портативні носії, при цьому ним були повідомлені паролі доступу, як до ноутбуку, так і до смартфонів.

Проте, в порушення вимог процесуального закону, вищенаведена комп`ютерна техніка та мобільні пристрої у ОСОБА_6 були вилучені.

Представник стверджує, що на момент розгляду клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна в матеріалах справи були відсутні будь-які докази того, що вилучені під час обшуку комп`ютерна техніка та мобільні пристрої отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення в кримінальній справі, що розслідується, та відповідно можуть бути речовими доказами.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_6 , як власник вилученого майна, на даний час не набув жодного процесуального статусу у кримінальному провадженні №0000001, що розслідується з травня 2023 року.

При цьому, ОСОБА_6 надав органам досудового слідства повні та достовірні покази, як свідок, що підтверджується протоколом допиту від 13.01.2025 року, під час обшуку добровільно надав доступ та можливість зняття інформації з комп`ютерної техніки та мобільних пристроїв.

На підтвердження законності походження вилучених грошових коштів, до заперечень на клопотання прокурора про арешт тимчасово вилученого майна було додано Декларацію про доходи фізичної особи - суб`єкта підприємницької діяльності ОСОБА_6 , з якої вбачається, що тільки за 2024 рік останнім було отримано офіційний дохід та сплачено з нього податки на суму більше 800 000,00 грн., що безумовно підтверджує можливість володіння вилученими під час обшуку грошовими коштами, комп`ютерною технікою та мобільними пристроями на законних підставах.

Апелянт вважає, що з урахуванням того, що вилучені предмети ніяким чином не підтверджують можливу участь ОСОБА_6 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 229 КК України, а також недоведеність того, що вилучене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні, накладення арешту на зазначене майно порушує принцип розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження.

Враховуючи, що слідчим та прокурором не надано суду жодних додаткових доказів, що арештоване майно має доказове значення у кримінальному провадженні №0000001 та відповідає ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України, досудове розслідування даного кримінального провадження здійснюється з травня 2023 року, а власник арештованого майна ОСОБА_6 не набув жодного процесуального статусу, свідчить, що позбавлення його права на володіння майном суперечить загальним засадам кримінального судочинства, зокрема принципу розумності строків, та істотно порушує його право власності на таке майно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, детективами Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000001 від 01.05.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України.

В ході проведення досудового розслідування, в період часу з 15 год. 08 хв. 08.01.2025 по 19 год. 10 хв. 08.01.2025 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено:

1) телефон марки iPhone 6 S, 1МЕТ: НОМЕР_1, білого кольору з SIM картою lifecell;

2) телефон марки iPhone 6, ТМЕІ: НОМЕР_2 , білого кольору з SIM картою Vodafone;

3) телефон марки iPhone XS, ІМЕІ: НОМЕР_3 , темного кольору з SIM картою lifecell НОМЕР_6;

4) ноутбук Apple, серійний номер C1MS81JLH3QK із зарядним пристроєм;

5) грошові купюри схожі на долари США: номіналом 100 доларів в кількості 31 купюра; номіналом 50 доларів в кількості 4 купюри; номіналом 20 доларів в кількості 3 купюри; номіналом 10 доларів в кількості 5 купюр; номіналом 5 доларів в кількості 6 купюр; номіналом 2 долари в кількості 1 купюра; номіналом 1 долар в кількості 33 купюри. Всього на суму 3 475 доларів США.

Постановою старшого детектива Територіального управління БЕБ у Київській області ОСОБА_9 від 09.01.2025 року вищезазначене майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.05.2023 року.

13.01.2025 року прокурор відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України, у якому просила накласти арешт з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою спеціальної конфіскації на майно, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, яке вилучене в ході проведення 08.01.2025 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) телефон марки iPhone 6 S, ІМЕІ: НОМЕР_1 , білого кольору з SIM картою lifecell;

2) телефон марки iPhone 6, ІМЕІ: НОМЕР_2 , білого кольору з SIM картою Vodafone;

3) телефон марки iPhone ХS, ІМЕІ: НОМЕР_3 , темного кольору з SIM картою lifecell НОМЕР_6;

4) ноутбук Apple, серійний номер С1МS81JLH3QK із зарядним пристроєм;

5) грошові купюри, схожі на долари США: номіналом 100 доларів в кількості 31 купюра; номіналом 50 доларів в кількості 4 купюри; номіналом 20 доларів в кількості 3 купюри; номіналом 10 доларів в кількості 5 купюр; номіналом 5 доларів в кількості 6 купюр; номіналом 2 долари в кількості 1 купюра; номіналом 1 долар в кількості 33 купюри. Всього на суму 3 475 доларів США.

В обґрунтування клопотання прокурор посилалась на те, що детективами Підрозділу детективів ТУ БЕБ у Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000001 від 01.05.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, ч.3 ст.229 КК України.

За твердженням сторони обвинувачення, на території м. Києва та Київської області група осіб, використовуючи інтернет ресурси, організувала незаконне виробництво, розповсюдження, рекламування, пропонування до продажу та продаж контрафактної продукції із незаконним використанням знаку для товарів, фірмового найменування торговельної марки «LAVAZZA», чим спричинює збитки компанії «Luigi Lavazza SРА».

Так звані «неналежні суб`єкти господарювання» через створені ними торгівельні мережі в інтернет-ресурсах Instagram, Telegram, Viber, OLX та інших, здійснюють активний продаж кави під брендом «Dallmayr», «LAVAZZA» та інші відомі світові бренди за заниженими цінами.

Продаж контрафактної продукції марок «Dallmayr», «LAVAZZA» та інших відомих світових брендів, здійснюється через інтернет магазини з подальшим надсиланням придбаного товару через ТОВ «Нова Пошта».

До вчинення зазначеного кримінального правопорушення ймовірно причетні наступні особи: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , організатор незаконної діяльності; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , співвиконавець; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , виконавець; ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , виконавець; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виконавець; ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , виконавець; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , виконавець; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , виконавець; ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , виконавець; ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , виконавець; ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , виконавець.

Так, усвідомлюючи, що на зайняття вищезазначеною діяльністю в Україні існує заборона, розуміючи протиправний характер своїх дій, направлений на незаконне використання знаку для товарів і послуг, фірмового найменування, чим завдають матеріальну шкоду в особливо великих розмірах правовласнику торгівельної марки «Dallmayr», а також завдають матеріальну шкоду правовласнику торгівельної марки «LAVAZZA» та іншим відомим світовим брендам, чим вчиняють кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України.

Прокурор зазначила, що в період часу з 08.01.2025 року по 09.01.2025 року проведено обшук за місцем виготовлення контрафактної кавової продукції, в будівлях, розташованих на земельній ділянці з кадастровим номером :06:002:0002, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Залізнична, 53, де вилучено готову контрафактну продукцію, заготовки для виготовлення контрафактної продукції, упакування для контрафактної продукції, виробничі лінії контрафактної продукції, виробничі цеха, де виготовлялась контрафактна продукція.

Також, на зазначеній території виявлено транспортні засоби, які там зберігаються та встановлено, що зазначеними транспортними засобами, які виявлені за адресою: АДРЕСА_2 , регулярно користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а вантажними транспортними засобами користуються наймані працівники для розвезення контрафактної продукції.

У ході обшуку автомобіля Nissan Armada, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , vin: НОМЕР_5 , який знаходився на зазначеній вище території, виявлено три спецпропуски для безперешкодного просування по місту Києву та Київській області під час дії комендантської години, заповнені на імена ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

У період часу з 15 год. 08 хв. 08.01.2025 року по 19 год. 10 хв. 08.01.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , де виявлено та вилучено майно, на яке прокурор просить накласти арешт.

09.01.2025 року вищезазначене майно, вилучене під час обшуку, визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000001 від 01.05.2023.

У зв`язку з вищевикладеним, для забезпечення збереження речових доказів, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та є предметом його вчинення, а також з метою спеціальної конфіскації, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Незастосування такого заходу забезпечення як накладення арешту на майно, яке має ознаки предметів злочину, може призвести до їх знищення, приховання, у зв`язку із чим буде неможливо досягти мети дієвості кримінального провадження, установлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, та доведення вини у суді.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року задоволено клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000001 від 01.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України.

Накладено арешт на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою спеціальної конфіскації, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, яке вилучене в ході проведення 08 січня 2025 року обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

1) телефон марки iPhone 6 S, ІМЕІ: НОМЕР_1 , білого кольору з SIM картою lifecell;

2) телефон марки iPhone 6, ІМЕІ: НОМЕР_2 , білого кольору з SIM картою Vodafone;

3) телефон марки iPhone ХS, ІМЕІ: НОМЕР_3 , темного кольору з SIM картою lifecell НОМЕР_6;

4) ноутбук Apple, серійний номер С1МS81JLH3QK із зарядним пристроєм;

5) грошові купюри, схожі на долари США: номіналом 100 доларів в кількості 31 купюра; номіналом 50 доларів в кількості 4 купюри; номіналом 20 доларів в кількості 3 купюри; номіналом 10 доларів в кількості 5 купюр; номіналом 5 доларів в кількості 6 купюр; номіналом 2 долари в кількості 1 купюра; номіналом 1 долар в кількості 33 купюри. Всього на суму 3 475 доларів США.

Контроль за виконанням ухвали покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження №0000001 від 01.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення спеціальної конфіскації та збереження речових доказів.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно п.п. 1, 2 ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене 08.01.2025 року в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження №0000001 від 01.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України.

Крім того, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, передбачених ч. 4 ст. 170 КПК України, для арешту тимчасово вилученого майна з тих підстав, що воно може підлягати спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речових доказів та можливої спеціальної конфіскації.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучені речі та грошові кошти, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане чи знищене.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на вилучене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання прокурора та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 3 ст. 229 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, який може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Доводи апелянта про те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені органом досудового розслідування фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучені предмети та грошові кошти є предметом кримінального правопорушення, можуть бути набуті кримінально протиправним шляхом та можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для їх арешту як речового доказу з метою збереження.

Твердження апелянта про відсутність в матеріалах справи доказів того, що вилучені під час обшуку комп`ютерна техніка та мобільні пристрої отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення в кримінальній справі, що розслідується, та відповідно можуть бути речовими доказами, а ОСОБА_6 жодного процесуального статусу в рамках вказаного кримінального провадження не має, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а вилучені грошові кошти могли бути здобуті злочинним шляхом, відтак, висновок слідчого судді про накладення арешту на дане майно відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 , як власника арештованого майна, не порушує.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що вилучені грошові кошти належать ОСОБА_6 та мають законне походження, колегія суддів оцінює критично, оскільки дані обставини можуть бути підтверджені лише шляхом проведення перевірки під час досудового розслідування для спростування або підтвердження даних доводів. Належних та допустимих доказів, достатніх для висновку про те, що вилучені при обшуку грошові кошти мають законне походження, колегії суддів надано не було.

Досудове розслідування на даний час ще триває і ці обставини також підлягають перевірці при його проведенні, тому в такому випадку, вбачається за можливе застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Посилання представника в апеляційній скарзі на ту обставину, що ухвалою слідчого судді було надано дозвіл на зняття інформації з мобільного телефону та ноутбука, а не на їх вилучення, не є визначеною законом підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна з цих підстав.

Як убачається з положень ч. 7 ст. 236 КПК України, вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

У відповідності до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

З урахуванням наведеного, відсутність мобільних телефонів та ноутбука у переліку, щодо якого прямо було надано дозвіл на відшукання та вилучення в ухвалі слідчого судді про дозвіл на обшук не є перешкодою для тимчасового вилучення такого майна та звернення у подальшому з клопотанням про його арешт, тому доводи апеляційної скарги у цій частині є безпідставними.

Посилання представника власника майна на порушення органом досудового розслідування вимог ст. 168 КПК України до уваги колегією суддів не приймаються, враховуючи наступне.

Так, як убачається із клопотання прокурора, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що вилучене майно могло зберегти на собі сліди кримінального правопорушення або містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому, за умови доведеності прокурором наявності беззаперечних підстав для накладення арешту на вилучене майно, порушення органами слідства вимог ст. 168 КПК України не можуть бути безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді та відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Не спростовують висновків слідчого судді і доводи апеляційної скарги про неспівмірність обмеження прав власника майна ОСОБА_6 завданням кримінального провадження, оскільки на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно, дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, зважаючи на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України колегією судів не встановлено. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 січня 2025 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4