Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/683/24
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/17082/24 за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.11.2024,

ВСТАНОВИВ :

зазначеною ухвалою задоволено клопотання прокурора відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на автобус марки «Neoplan 116», 1996 року випуску, н.з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , який перебуває в користуванні фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , та тимчасово позбавлення власника і третіх осіб права відчуження, розпорядження і користування ним.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно. При цьому, зазначає, що автобус марки «Neoplan 116», 1996 року випуску, н. з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , вилучено 11.11.2024, а клопотання про арешт подано лише 13.11.2024 року, тобто з порушенням строків передбачених ч.5 ст.171 КПК України, що залишено поза увагою слідчого судді. Звертає увагу, що ОСОБА_7 не є власником майна, при цьому підстав, передбачених ч.ч.3, 4 ст.170 КПК України для арешту майна третіх осіб за матеріалами судового провадження не вбачається. Наголошує, що прокурор в розумінні вимог ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення. Крім того, прокурор не довів необхідності у накладенні арешту на вказане майно, що відповідно до ч.1 ст.173 КПК України мало стати підставою для відмови у задоволенні клопотання, однак безпідставно не було зроблено слідчим суддею.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 в підтримку апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Як вважає апеляційний суд, прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 , обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст.132 КПК України, надав достатні і належні докази тих обставин, на які послалася у клопотанні, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст.94 КПК України, належним чином оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

В свою чергу, відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

З матеріалів провадження убачається, що ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримано.

Так, згідно клопотання про накладення арешту на майно (а.п.3-4), в провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому перебуває кримінальне провадження №0002643 від 12.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Як встановлено органом досудового розслідування, 11.11.2024 близько 23-55 год водій старший інспектор сектору протидії домашньому насильству ВП Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись другорядною дорогою по вулиці Шевченка з боку вулиці Князів Острозьких в бік вулиці Східної у місті Житомирі на службовому автомобілі марки «Skoda» моделі «Rapid», н.з. НОМЕР_4 , здійснюючи проїзд перехрестя нерівнозначних доріг вулиці Шевченка (другорядна) з вулицею Івана Мазепи (головна), не врахувавши дорожню обстановку, не впоравшись з керуванням та не надавши перевагу в русі автобусу марки «Neoplan 116», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 , допустив зіткнення з вказаним автобусом, внаслідок чого водій та пасажир автомобіля марки «Skoda» Rapid», н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_9 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження. Так, в період з 03-15 год по 06- 20 год 12.11.2024 слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого умісті Хмельницькому, проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя вулиці Шевченка з вулицею Івана Мазепи у м. Житомирі, вилучено: легковий автомобіль марки «Skoda Rapid», 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 на синьому фоні, номер шасі НОМЕР_5 , який належить на праві власності ГУНП в Житомирській області, розташованому за адресою: вул. Старий бульвар, 5/37, м. Житомир, який поміщено на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області у селищі Новогуйвинське Житомирського району, автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний ноОООІ 16000Т8915073, номер шасі НОМЕР_3 , власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_7 , зареєстрований у с. Соснівка Шумського району Тернопільської області, який поміщено на майданчик тимчасового зберігання транспортних засобів УЛМТЗ ГУНП в Житомирській області у селищі Новогуйвинське Житомирського району, чохол керма чорного кольору автомобіля «Skoda Rapid», 2019 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 на синьому фоні, номер шасі НОМЕР_5 , який поміщено у спеціальний пакет ДБР № L1002867, зберігатиметься у кімнаті зберігання речових доказів другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому.

Постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_12 від 12.12.2024 автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

13.11.2024 (отримано судом того ж дня - 13.11.2024, а.п.1) прокурор відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира із клопотанням, в якому просив накласти арешт в межах кримінального провадження №0002643 від 12.11.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на тимчасово вилучене 12.11.2024 майно, а саме на автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу є ОСОБА_7 , зареєстрований у с.Соснівка Шумського району Тернопільської області, фактичним власником якого є ОСОБА_13 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За результатам розгляду цього клопотання слідчим суддею постановлено оскаржуване рішення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на фактичні обставини ДТП, а саме час його вчинення 11.11.2024 о 23 год. 55 хв., як і час проведення органом досудового розслідування огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме перехрестя вулиці Шевченка з вулицею Івана Мазепи у м.Житомирі, який проведено у період з 03-15 год по 06- 20 год 12.11.2024, під час якого тимчасово вилучено майно, а саме автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , згідно протоколу цієї процесуальної дії від 12.11.2024 (а.п.7-16). Таким чином, апеляційні посилання представника власника майна на порушення органом досудового розслідування строків, передбачених ч.5 ст.171 КПК України, для звернення з клопотанням про арешт майна до слідчого судді (звернуто з клопотанням 13.11.2024), є об`єктивно безпідставними та надуманими.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про накладення арешту, та що майно (автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 ), на яке накладено арешт та зазначене в клопотанні, підпадає під ознаки майна, передбаченого статтею 98 КПК України, відповідно до тієї фабули, яка зазначена у витягу з ЄРДР у вказаному кримінальному провадженні і ці обставини доведено доданими до клопотання доказами, а відтак існували реальні підстави для накладення арешту на зазначене майно.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень прокурором та слідчим суддею норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду провадження, а зазначені в апеляційній скарзі обставини є необґрунтованими.

Як вважає апеляційний суд, слідчий суддя під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно (автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 ), на яке слід накласти арешт, відповідає вимогам ч.1, ч.2 ст.170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні прокурора, принаймні з огляду на початкову стадію кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею ретельно перевірено майно, на яке орган досудового розслідування просить накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, та зроблено правильний висновок про наявність правових підстав для задоволення клопотання органу досудового розслідування та накладення арешту на майно автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати щодо наявності існування ризиків, передбачених ч.11 ст.170 КПК України.

З огляду на зазначене, як вважає апеляційний суд, висновки слідчого судді про арешт майна (автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ідентифікаційний ноОООІ 16000Т8915073, номер шасі НОМЕР_3 ), викладені в оскаржуваному рішенні, цілком доведені матеріалами кримінального провадження та долученими до клопотання про накладення арешту документами на підтвердження того, що обмеження прав власника співвідносяться із обставинами кримінального провадження, а тому є передбачені кримінальним процесуальним законом підстави для їх арешту.

Таким чином, накладення арешту на майно у даному кримінальному провадженні, за наявності для цього підстав, відповідає вимогам КПК України.

При цьому, розгляд клопотання органу досудового розслідування, судом першої інстанції проведено у порядок та спосіб визначеним КПК України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси як власника майна, так і інших осіб.

Слідчий суддя дотримався вимог п.п.5, 6 ч.2 ст.173 КПК України, та врахував розумність, співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В даному випадку, матеріали судового провадження свідчать, що накладення арешту є виправданим і необхідним на даному етапі кримінального провадження, оскільки сприятиме досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування (проведення відповідних експертних досліджень, тощо), та потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання настанню негативних наслідків.

Одночасно, суд апеляційної інстанції враховує і те, що у відповідності до вимог ст.174 КПК України законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна, а також і те, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосування цього заходу відпала потреба

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно автобус марки «NEOPLAN 116», 1996 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_3 , діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, підстав для обґрунтованого сумніву в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 14.11.2024, якою накладено арешт на автобус марки «Neoplan 116», 1996 року випуску, н. з. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , номер шасі НОМЕР_3 , який перебуває в користуванні фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 , та тимчасово позбавити власника і третіх осіб права відчуження, розпорядження і користування ним, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :