Провадження № 1-кс/686/81/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 січня 2025 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника скаржника - ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду зі скаргою, поданою в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

В обґрунтування скарги вказує, що 22.11.2024 ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області із заявою про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України, однак відомості до ЄРДР внесено не було.

Просить: зобов`язати уповноважену особу Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області внести відомості до ЄРДР щодо скоєння ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

Представник скаржника у судовому засіданні вимоги скарги підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Пояснив, що ОСОБА_5 , шляхом обману та використання довіри сім`ї ОСОБА_6 , їх дружніх та товариських стосунків, знаючи, що об`єкти нерухомого майна по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 побудовані та в дійсності належать ОСОБА_6 , заволодів майном останньої, право на яке також має і ОСОБА_4 . При цьому звертає увагу, що рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року, яке в частині визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_3 ; 1/2 частину підземної автостоянки, розташованої по АДРЕСА_4 та 1/2 частину приміщення бізнес-центру, яке знаходиться по АДРЕСА_2 було залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.08.2024, немає преюдиційного значення для органу досудового розслідування в частині обов`язку розслідування ним відомостей про заволодіння ОСОБА_5 майном ОСОБА_6 , на яке також є право у ОСОБА_4 , шахрайським шляхом. Стверджує, що ОСОБА_5 не був учасником бізнесу ОСОБА_6 , а його доходів не вистачало для набуття права власності на майно, яке належить ОСОБА_6 та ОСОБА_4 . На підтвердження фінансової неспроможності ОСОБА_5 , на думку представника скаржника, указує факт заявлення останнім клопотання про відстрочення сплати судового збору за поданою ним позовною заявою до ОСОБА_6 про поділ нерухомого майна у натурі (справа №686/32854/24) та те, що оплата за платіжними документами, поданими в суд, проводилася насправді ОСОБА_4 із його рахунків. Повідомив, що ОСОБА_5 створює враження нібито він є співвласником магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1» з метою доведення таким чином отримання прибутку та використання відповідних доходів для купівлі нежитлового приміщення по АДРЕСА_2 , однак магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 » належить в дійсності ОСОБА_4 , який укладав договорів оренди з орендарем приміщення, мав фінансову можливість купити приміщення бізнес-центру по АДРЕСА_2 та саме з його картки відбувався відповідний платіж. ОСОБА_5 не займався підприємницькою діяльністю, яка би приносила йому дохід. Також уважає, що у ході розгляду справи № 686/15993/21, з вини представника ОСОБА_6 , не усі докази, які підтверджують зазначені вище обставини, були надані ОСОБА_6 та досліджені судами цивільної юрисдикції, ймовірно, у зв`язку із його змовою із представником відповідача. Пояснив, що стверджуючи про фальсифікацію документів, має на увазі підробку довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 від 14.09.2021, у якій зазначено про ОСОБА_5 як замовника проектної документації на житловий будинок по АДРЕСА_3 , що не відповідає дійсності. Про підробку та фальсифікацію інших документів, окрім довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 від 14.09.2021, у заяві про вчинення кримінального правопорушення не йдеться.

Слідчий, будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, відповідно до ст. 306 ч.3 КПК України це не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали справи та матеріали перевірки, приходжу до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів скарги слідує, що 22.11.2024 ОСОБА_3 звернувся до Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області із заявою про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 190 КК України.

У заяві вказав, що сім`я у складі трьох осіб (мати ОСОБА_6 , син ОСОБА_4 та донька ОСОБА_8 ) займаються сімейним бізнесом із продажу промислових товарів загального споживання, в тому числі дитячого асортименту. Окремий період ними на офіційній основі залучалися наймані працівники, що підтверджується відомостями із Хмельницької податкової інспекції. ОСОБА_5 , який перебував у трудових відносинах із вищезазначеними особами, були відомі особливості сімейного бізнесу, він підтримував дружні відносини із ОСОБА_6 , проводив спільно з нею час, разом відпочивали. Використовуючи обізнаність у структурі сімейного бізнесу, дружні стосунки із ОСОБА_6 , окремі сфальсифіковані ним документи, ОСОБА_5 незаконно заволодів 1/2 частиною нерухомого майна (житлового будинку, вбудованого приміщення бізнес-центру та підземного паркомісця). Зазначив, що ОСОБА_5 за своїм матеріальним становищем не мав можливості приймати участь в набутті права власності на зазначені вище об`єкти нерухомості, про що указує інформація, відображена у довідці про суми доходів ОСОБА_5 за період з 01.01.2010 по 14.04.2017, виданій начальником Хмельницької державної податкової інспекції. Крім того, у заяві вказав, що сплата єдиного податку та страхових внесків до Пенсійного фонду України за ОСОБА_5 здійснювалася із платіжних карток, належних ОСОБА_4 , що на переконання заявника підтверджує той факт, що ОСОБА_5 був найманим працівником ОСОБА_6 , а не учасником її бізнесу.

Крім того, ОСОБА_4 є власником магазину дитячих та юнацьких товарів «ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташовувався у приміщенні по АДРЕСА_5 , який належить на праві власності фізичній особі-підприємцю ОСОБА_9 та згідно довідки останнього, орендарем зазначеного вище приміщення під магазин «ІНФОРМАЦІЯ_1» був ОСОБА_4 . Натомість, ОСОБА_5 розповсюдив фото, де він спільно із ОСОБА_6 виступали співвласниками магазину «ІНФОРМАЦІЯ_1», що на переконання заявника, було здійснено ОСОБА_5 задля того, щоб довести факт ведення ним спільної підприємницької діяльності разом із ОСОБА_6 та отримання таким чином ним прибутку, намагаючись вказаним шляхом довести, те, що він був учасником купівлі нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 та заволодіти його частиною.

Також, заявник стверджує, що ОСОБА_5 та архітектор ОСОБА_7 підробили довідку про те, що ОСОБА_5 є замовником проектної документації на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_3 , тоді як у дійсності проектна документація на будинок, розташований за вищезазначеною адресою, виконувалася Хмельницьким кооперативом «Архітектор», а не ФОП ОСОБА_7 .

Заява ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 , про вчинення кримінального правопорушення була зареєстрована у ЖЄО Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області 25.11.2024 за № 23176.

Положеннями частини 1 ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Приписи ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

Із цими приписами Кримінального процесуального закону кореспондуються викладені у п.2 Розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора № 298 від 30.06.2020 норми, згідно з якими відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до висновку, що викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Наведене дає підстави для висновку про те, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

За приписом ч.1 ст.11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Отже, вирішальним чинником для внесення до ЄРДР відомостей за заявою є саме наявність у цій заяві обставин, що свідчать про кримінальне правопорушення, а не вказана автором назва поданого документу.

Верховний Суд у своїй постанові від 16.05.2019 у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «...положеннями ст. 3 КПК визначено, що кримінальне провадження це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.....».

Отже ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

На думку слідчого судді, заява ОСОБА_3 , подана ним в інтересах ОСОБА_4 , про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, не містить конкретних фактичних даних, які б свідчили про існування обставин, що дають підстави для кваліфікації дій за відповідною статтею Кримінального кодексу України, а обставини, викладені у ній, указують на існування між сторонами цивільно-правового спору.

Так, слідчою суддею встановлено, що на розгляді у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області перебувала цивільна справа № 686/15993/21 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно, визнання права власності на одну другу його частину та вселення.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року за ОСОБА_5 було визнано право власності на 1/2 частину домоволодіння по АДРЕСА_3 ; 1/2 частину підземної автостоянки, розташованої по АДРЕСА_4 та 1/2 частину приміщення бізнес-центру, яке знаходиться по АДРЕСА_2 . У цій частині зазначене судове рішення було залишено без змін ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.08.2024.

При цьому суд виснував, що матеріали справи містять достатньо доказів того, що сторони у вказаний період проживали як одна сім`я, зокрема, були повінчані та перебували у церковному шлюбі, проживали за однією адресою більше 15 років, мали взаємні права та обов`язки, притаманні подружжю, вели спільне господарство, за спільні кошти придбавали нерухоме майно, що є предметом спору, спільно займалися підприємницькою діяльністю, спільно працювали для будівництва житлового будинку, що у АДРЕСА_3 . Водночас, зазначено, що відповідач, заперечуючи відсутність коштів для придбання спірного комплексу нерухомого майна, не надала суду належних та допустимих доказів щодо використання її власних коштів, а не спільних коштів подружжя та їх зусиль. Доводи ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_5 працював у неї, допомагав будувати будинок, проводив з нею релігійний обряд вінчання, був присутній на святах в тому числі на одруженні її дітей як «весільний батько», проводив час на відпочинку, паломницьких поїздках до монастирів України, проживав у її помешканні, що у АДРЕСА_3 , з огляду на їх дружні відносини, колегія суддів визнала неспроможними.

Отже, між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 існував цивільно-правовий спір та за результатами його розгляду саме ОСОБА_5 було доведені факти спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 07.08.2020 року, а також правовий режим спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо домоволодіння, що по АДРЕСА_3 , підземної автостоянки, що по АДРЕСА_4 , та вбудованого приміщення бізнес-центру, що по АДРЕСА_2 .

З об`єктивної сторони шахрайство, відповідальність за яке передбачена ст. 190 КК України, полягає в протиправному заволодінні чужим майном, в набутті права на нього шляхом обману потерпілого чи зловживання його довірою.

Слід зауважити, що особливістю шахрайства є те, що винний заволодіває чужим майном шляхом спонукання самого потерпілого до передачі йому майна чи уступки права на майно. При шахрайстві потерпілий, будучи введеним в оману, сам добровільно передає винному майно чи право на нього. Обов`язковою ознакою шахрайства є добровільна передача потерпілим майна чи права на нього. Вказане відповідає висновку, викладеному у постанові ВС у справі № 545/1937/18 від 21 липня 2020 року.

Способами вчинення шахрайства є: 1) обман; 2) зловживання довірою.

Обман (повідомлення потерпілому неправдивих відомостей, повідомлення яких мало б суттєве значення для поведінки потерпілого, з метою введення в оману потерпілого або приховання певних обставин) чи зловживання довірою (недобросовісне використання довіри потерпілого) при шахрайстві застосовуються винною особою з метою викликати у потерпілого впевненість у вигідності чи обов`язковості передачі їй майна або права на нього. Відповідно, обов`язковою умовою визнання обману чи зловживання довірою ознакою об`єктивної сторони шахрайства є використання його для заволодіння майном чи придбання права на майно. Вказане відповідає висновку, викладеному постанові ВС у справі № 755/10138/16-к від 24 вересня 2020.

Слідча суддя не погоджується із аргументами скаржника про використання ОСОБА_5 обману з метою заволодіння ним майном ОСОБА_6 - 1/2 частиною домоволодіння по АДРЕСА_3 ; 1/2 частиною підземної автостоянки, розташованої по АДРЕСА_4 та 1/2 частиною приміщення бізнес-центру, яке знаходиться по АДРЕСА_2 , оскільки доведення у судовому порядку факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, спільного ведення підприємницької діяльності та режиму спільної сумісної власності щодо здобутого за цей період майна, на підставі зібраних у відповідній справі доказів, не може указувати на протиправне заволодіння чужим майном відповідною особою.

Саме у цивільно-правовому порядку і вирішуються подібні спори.

Подаючи заяву про вчинення кримінального правопорушення, скаржник тим самим прагне домогтися переоцінки доказів, здобутих у ході розгляду справи № 686/15993/21, вбачаючи обман у аргументах ОСОБА_5 щодо наявності у нього взаємних прав та обов`язків із ОСОБА_6 , притаманних подружжю, веденні ним спільного господарства із ОСОБА_6 , придбання спільним коштом нерухомого майно, спільного зайняття підприємницькою діяльністю, які суд уважав доведеним, що і стало підставою для задоволення позову.

При цьому фінансові можливості ОСОБА_5 та отримані ним доходи, їх реальність та достатність для набуття відповідного нерухомого майна та ступінь конкретної участі ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у набутті відповідних об`єктів нерухомого майна лежить у площині компетенції суду цивільної юрисдикції та не є предметом досудового розслідування.

Таким чином, доведення ОСОБА_5 у судовому порядку своїх позовних вимог не указує на протиправне заволодіння останнім чужим майном шляхом обману, оскільки по суті відбувся розподіл майна між особами, які, як установлено судом, проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в судовому порядку, добровільної передачі майна ОСОБА_6 у власність ОСОБА_5 внаслідок обману не було, тоді як це є обов`язковою ознакою шахрайства, а відтак об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, відсутня в даному випадку.

З огляду на викладене, представником органу досудового розслідування обґрунтовано не внесено відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, оскільки в поданій заяві не міститься достатніх відомостей про вчинення останнім шахрайства.

А тому у задоволенні скарги в частині вимог щодо зобов`язання слідчого внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, слід відмовити.

Разом з тим, заява ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_4 в частині підробки довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 від 14.09.2021, у якій зазначено про ОСОБА_5 як замовника проектної документації на житловий будинок по АДРЕСА_3 , є заявою про вчинене кримінальне правопорушення, оскільки містить виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а тому слідчий зобов`язаний був відповідно до частини 1 статті 214 КПК України невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання, внести відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Враховуючи викладене, приходжу до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Слід зобов`язати уповноважену особу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 у частині відомостей про підробку довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 від 14.09.2021, у якій зазначено про ОСОБА_5 як замовника проектної документації на житловий будинок по АДРЕСА_3 , яка була зареєстрована у Хмельницькому РУП ГУНП в Хмельницькій області 25.11.2024 за № 23176.

Керуючись ст.ст.214,303,306,307 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на бездіяльність уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП у Хмельницькій області, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення на підставі заяви ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 у частині відомостей про підробку довідки, виданої ФОП ОСОБА_7 від 14.09.2021, у якій зазначено про ОСОБА_5 як замовника проектної документації на житловий будинок по АДРЕСА_3 , яка була зареєстрована у Хмельницькому РУП ГУНП в Хмельницькій області 25.11.2024 за № 23176.

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_3 , поданої в інтересах ОСОБА_4 , в частині зобов`язання уповноваженої особи Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Ухвала в частині відмови у внесенні відомостей до ЄРДР може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя