Справа № 559/3736/24
Провадження № 1-кп/559/69/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2025 року м. Дубно

Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі головуючої судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження №0000605 від 27.09.2024, на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м. Дубно Рівненської області, українцем, громадянином України, з середньою спеціальною освітою, який не працює, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , судимий, -

з участю сторін: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисниці ОСОБА_5 , за згодою потерпілого ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у період дії Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022, з наступними змінами та продовженнями, будучи судимим, належних висновків для себе не зробив і повторно вчинив нові умисні корисливі злочини. Так, 27.09.2024 о 14 год. 10 хв., перебуваючи поблизу магазину «Дзвінок» на вулиці Д. Галицького, 7, в м. Дубно, побачив на лавочці неподалік «фонтану» чорну чоловічу сумку, що належить ОСОБА_6 , де реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю нагляду за його діями з боку потерпілого та інших сторонніх осіб, умисно, таємно, повторно, викрав із вказаної чоловічої сумки грошові кошти в сумі 5000 гривень. Після чого ОСОБА_3 з викраденими грошовими коштами залишив місце події та отримав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд, внаслідок чого завдав потерпілому ОСОБА_6 , матеріальної шкоди на загальну суму 5000 гривень 00 копійок.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, вчинена в умовах воєнного стану.

Крім того, 27.09.2024 о 14 год. 10 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу магазину «Дзвінок» на вулиці Д. Галицького, м. Дубно, побачив на лавочці неподалік «фонтану» чорну чоловічу сумку, що належить ОСОБА_6 , де реалізовуючи свій раптово виниклий умисел на таємне викрадення чужого майна, користуючись відсутністю нагляду за його діями з боку потерпілого та інших сторонніх осіб, умисно, таємно, викрав із вказаної чоловічої сумки банківську картку № НОМЕР_1 (з безконтактною технологією проведення платежів), емітентом якої є АТ КБ "ПриватБанк" № НОМЕР_2 , та яка в силу вимог ст.1 Закону України "Про інформацію" № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п. 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України "Про платіжні системи коштів в Україні" № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч.4 ст.51 Закону України "Про банки та банківську діяльність" №2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, та примітки до ст.358 КК України, є офіційним документом. Викравши банківську картку, ОСОБА_3 покинув місце вчинення проступку та пішов у сторону найближчого магазину АТБ, по вул. Д. Галицького, 9, м. Дубно, де намагався придбати продукцію.

ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.357 КК України, а саме: викрадення офіційного документа, вчиненез корисливих мотивів.

В приміщенні Дубенскього міськрайонного суду Рівненської області 21.01.2024, за письмовою згодою потерпілого ОСОБА_6 , між прокурором Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 , з участю захисниці ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості. Згідно угоди обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в судовому провадженні та виконати призначене йому судом покарання. Сторони узгодили покарання в виді позбавлення волі строком на 5 років зі звільненням з випробуванням з іспитовим строком, в визначенні тривалості якого покладаються на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав вину в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, фактичні обставини справи не оспорює, щиро розкаюється у вчиненому. Пояснив суду, що угоду уклав добровільно, наслідки її укладання та затвердження зрозумілі, всі збитки потерпілому він відшкодував у повному обсязі. Так, він судимий і відбував реальний термін, звільнився, в квітні і тримався до кінця вересня, але потім щось найшло і взяв ті гроші. Він попросив у потерпілого підкурити, той відкрив сумочку, дав підкурити, а потім йому подзвонили і він відвернувся та став за лавочкою, а в цей час сумочка лишилась відкрита, там була пачка грошей у карточка і потягнув її. Одразу пішов у магазин хотів подивитись чи можна карточкою розрахуватись, купивши цигарок. Пішов додому, але гроші не витратив, бо одразу зрозумів, що вчинив неправильно, що в тюрму він не хоче і збирався ці гроші повернути потерпілому, поліція по камерам побачила, що це він і на випередження діяла, тому коли приїхала поліція, то він одразу видав всі гроші, щоб передали потерпілому і нічого не приховав, сприяв. Він раніше серіями крадіжки вчиняв, за що вже відбув покарання, але цього разу зупинився і хоч минуло вже досить багато часу більше нічого поганого не зробив. Вирішив повністю зав`язати і просить повірити, що ніколи не вчинить більше злочину. Дає слово. В нього сім`я повірила, батьки, сестра в києві живе і програмістом працює дає йому гроші і обіцяла допомогти з офіційним працевлаштуванням. Він ніколи офіційно не працював, але має такий намір, шукає роботу, хоче налагодити життя і завезти сім`ю. Йому треба і здоров`я своє в порядок привести після років за ґратами. Потерпілому усе відшкодував і той претензій не має, з прокурором узгодили покарання і розуміє, що повинен довести своє виправлення і відбути іспитовий строк. Просить у суду дати йому шанс.

Всі учасники просять затвердити угоду, укладену добровільно.

Потерпілий надав заяву, що йому збитки відшкодовано, претензій не має до обвинуваченого, учасником судового процесу бути не бажає, надав прокурору дозвіл на укладення угоди.

Згідно ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором і обвинуваченим може бути укладена в провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких чи тяжких злочинів. Кримінальні правопорушення, в вчиненні яких ОСОБА_3 беззастережно визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України є тяжким злочином і кримінальним проступком.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього в разі затвердження угоди судом.

На підставі вищевикладеного суд робить висновок, що мали місце діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам кримінального та кримінального процесуального законів України, діям обвинуваченого надана правильна правова кваліфікація за ч.4 ст.185, ч.1 ст. 357 КК України. Тому наявні правові підстави для затвердження угоди та призначення ОСОБА_3 узгодженої сторонами міри покарання, яка є достатньою для виправлення та перевиховання обвинуваченого та відповідає загальним засадам призначення покарання. Враховується характер, кількість і тяжкість кримінальних правопорушень, особа обвинуваченого, у якого судимості непогашені, адже він звільнився з місць позбавлення волі 05.04.2024, однак покарання відбуте і цього разу ОСОБА_3 зупинився після першої крадіжки і вперше відшкодував повністю всі збитки потерпілому (1), щиро покаявся (2) та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення (3), тобто є три пом`якшуючі обставини та одна обтяжуюча в виді рецидиву злочинів. На обліку в лікаря нарколога та психіатри не перебуває. Враховуючи все вищезазначене і також позицію потерпілого, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з іспитовим строком, тривалість якого визначає середнім терміном. Але з огляду на особливості життєдіяльності ОСОБА_3 , який ніколи не працював офіційно, суд вважає за необхідне покласти на нього додаткові обов`язки, що, з одного боку дозволить людині з досвідом відбування покарання в виді позбавлення волі краще соціалізуватись в житті без ізоляції, а з іншого примусить докладати зусиль, щоб довести суду своє виправлення. І таким чином мета покарання за ч.2 ст. 50 КК України може бути досягнута.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Судові витрати відсутні. Питання речових доказів вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.100, 314, 370, 374, 469, 473-475, ч.15 ст.615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

затвердити угоду про визнання винуватості від 21.01.2025, укладену між прокурором Дубенської окружної прокуратури ОСОБА_4 і обвинуваченим ОСОБА_3 , за участю захисниці ОСОБА_5 , в кримінальному провадженні №0000605 від 27.09.2024.

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.357 КК України, та призначити узгоджену міру покарання:

- за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання в виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75-76 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, поклавши на нього наступні обов`язки: 1) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; 2) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;4) працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу);5) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Речові докази: 1) банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , - повернути потерпілому ОСОБА_6 ; 2) DVD-R-диски з відеозаписами з камер спостереження магазинів «Дзвінок» та «АТБ», - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подано апеляцію до Рівненського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники справи мають право отримати копію вироку. Прокурору, обвинуваченому та його захисниці повний текст вироку вручається в день проголошення його резолютивної частини в умовах дії воєнного стану згідно ч.15 ст. 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1