ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1289/25 Справа № 229/8768/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Кривому Розі Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 12 лютого 2025 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження, внесеного в ЄРДР за №0000013 від 02.01.2024 року у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської областівід 12 лютого 2025 року обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2025 року включно, визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Цією ж ухвалою обвинуваченому ОСОБА_9 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 12 квітня 2025 року включно, визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 181 680 (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) грн. 00 коп.

Із вказаним судовим рішенням не погодився обвинувачений ОСОБА_9 та обвинувачена ОСОБА_8 та оскаржили в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт. На обґрунтування своїх вимог вказує, що стороною обвинувачення не доведена реальність заявлених ризиків.

Вказує, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, також лише тяжкість покарання не може слугувати єдиною підставою для такого запобіжного заходу. При цьому, прокурор не надає жодного доказу на обґрунтування ризиків.

Наголошує, що матеріали кримінального провадження не узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Звертає увагу, що має на утриманні неповнолітню дитину, батьки якої померлі та мати, яка є пенсіонером.

Стверджує, що між нею та стороною обвинувачення укладена угода про визнання винуватості, що унеможливлює вплив на свідків, експертизи у кримінальному провадженні вже всі проведені. Рішення суду про продовження строку тримання під вартою є формальним та необґрунтованим.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати та змінити йому запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт. На обґрунтування своїх вимог вказує, що сторона обвинувачення не довела реальність заявлених ризиків. При цьому, абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Зазначає, що вказане прокурором обґрунтування доведеності ризиків є формальним, оскільки не підтверджено жодним доказом. Крім того, матеріали кримінального провадження не відповідають обвинувальному акту.

Наголошує, що тяжкість покарання в разі визнання особи винною, не може слугувати єдиною підставою для тримання його під вартою. Тиск на свідків нічим не підтверджується, матеріали провадження не містять відповідних заяв, про здійснення такого впливу.

Звертає увагу, що між ним та прокурором укладена угода про визнання винуватості, що виключає ймовірний вплив на свідків, по кримінальному провадженню проведені експертизи та він визнав свою вину.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинувачену ОСОБА_8 , які підтримали доводи апеляційних скарг, захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 , прокурора ОСОБА_6 , дослідивши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, зваживши доводи апеляційних скарг, колегією суддів зауважується про наступне.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути спів розмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова N 4 від 25.04.2003 р. "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства"), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ "Панченко проти Росії"). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ "Бекчиєв проти Молдови").

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ "W проти Швейцарії").

У справі "Москаленко проти України" ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі "Ілійков проти Болгарії" N 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Рішенням ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" визначено: "Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться".

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Наведених вимог закону місцевий суд дотримався.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачена ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.12 КК України, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

26 вересня 2024 року слідчим слідчого управління ГУНП в Донецькій області під час проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України ОСОБА_8 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та 26 вересня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.09.2024 року, застосовано в межах кримінального провадження №0000013 від 02.01.2024 року, відносно підозрюваної ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з триманням її в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строком до 24 листопада 2024 року включно. Визначено ОСОБА_8 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на неї обов`язків, у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок,

Обвинувачений ОСОБА_9 обвинувачується у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч.1 ст. 263 КК України, яке відноситься тяжкого злочину, відповідно до вимог ст.12 КК України, та за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до десяти років.

26 вересня 2024 року слідчим слідчого управління ГУНП в Донецькій області під час проведення досудового розслідування зазначеного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України ОСОБА_9 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та 26 вересня 2024 року повідомлено про підозру у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 27.09.2024 року, застосовано в межах кримінального провадження №0000013 від 02.01.2024 року, стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з триманням його в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)», строком до 24 листопада 2024 року включно. Визначено ОСОБА_9 розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок

В подальшому обраний запобіжний захід щодо ОСОБА_9 , та ОСОБА_8 продовжувався.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , та дані про особу обвинуваченої ОСОБА_8 , які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що останні можуть здійснити дії, передбачені п.п. 1,3.5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, як щодо обвинуваченого ОСОБА_9 так і щодо обвинуваченої ОСОБА_8 . Зазначив, що є дійсними ризики переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення та ризик впливу на свідків та експертів.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Прийняв до уваги обставини інкримінованого кримінального правопорушення, осіб обвинувачених та обставини на які посилаються самі обвинувачені та обґрунтовано зроблено висновок, що продовжують існувати ризики передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційного місця роботи та джерел доходу не має, що свідчить про фінансову неспроможність та неможливість забезпечувати себе у законний спосіб, не перебуває у шлюбі, на утриманні неповнолітніх дітей не має, мешкав у м. Дружківка Донецької області, де фіксується нестабільна військова ситуація через бойові дії та військовий стан, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, які б могли стримати останнього не покидати межі міста.

Обвинувачена ОСОБА_8 раніше не судима, офіційно не одружена, офіційно не працевлаштована, мешкала у м. Дружківка Донецької області, де фіксується нестабільна військова ситуація через бойові дії та військовий стан, отже покарання, що загрожує у разі визнання її винною, відсутність міцних соціальних зв`язків та місце проживання останньої, свідчить про неможливість її стримати покидати межі міста або України взагалі.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на час їх продовження не зменшилися та продовжували існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

На даний час у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Доводи обвинувачених не вказують про можливість, на даному етапі, застосування до них більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Доводи про неузгодженість матеріалів кримінального провадження з обвинувальним актом, не є предметом даного апеляційного перегляду, вказані твердження обвинувачених враховані судом першої інстанції під час судового розгляду та прийняття рішення по суті.

На даний час, таке обмеження права обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 лютого 2025 року якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 та обвинуваченому ОСОБА_9 в рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0000013 від 02.01.2024 року, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді