УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2023 (справа № 761/26529/23) у кримінальному провадженні №0000004, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 ,

установив:

29.10.2024 до Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід. № 102996) клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2023 (справа № 761/26529/23) у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Адвокат у клопотанні зазначив, що ОСОБА_5 є добросовісним набувачем права власності на зазначений об`єкт нерухомого майна, зокрема квартира придбана останньою у ОСОБА_6 відповідно до договору купівлі-продажу від 02.07.2021, посвідченого приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_7 (номер запису у реєстрі 3267). Під час готування та вчинення зазначеного правочину досліджено документи на право власності продавця та відповідні відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за результатами чого підстав вважати перехід права власності на квартиру незаконним не встановлено.

Крім того, адвокат зазначив, що ОСОБА_5 не залучалася до жодних процесуальних дій у цьому кримінальному провадженні.

На думку адвоката, ухвала слідчого судді про арешт вищезазначеної квартири ґрунтується на неналежних та недостовірних доказах, чим порушена повнота судового розгляду, а також порушені вимоги приписів ст.ст. 8, 9, 170, 171, 173, 370 КПК України, що у сукупності й призвело до необґрунтованого арешту майна ОСОБА_5 .

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 07.11.2024, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 08.11.2024 клопотання передано з додатками слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 заперечував проти клопотання про скасування арешту майна, зазначивши, що досудове розслідування триває.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про таке.

Приписами статей 131, 132 КПК України передбачено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які вживаються за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування відповідного заходу забезпечення.

При цьому підлягає врахуванню, чи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи потреби досудового розслідування, а також, чи може бути виконане завдання, для виконання якого сторона обвинувачення звертається з відповідним клопотанням.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

У судовому засіданні встановлено, що слідчими Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 04.01.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється, зокрема прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2023 (справа № 761/26529/23) у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, накладено арешт, зокрема на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається зі змісту зазначеної ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на майно, послугувала наявність розумної підозри вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2023.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасований за клопотанням власника майна за умови, що останній доведе, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладений необґрунтовано.

Зазначена процесуальна норма покладає на учасника кримінального провадження, яким ініціюється скасування арешту, обов`язок доведення зазначених обставин.

У той же час, оцінюючи наведені заявником доводи, слідчий суддя не знаходить їх переконливими, оскільки вони не доводять наявність підстав для скасування рішення слідчого судді про накладення арешту.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, в рішенні у справі «Узан та інші проти Туреччини» ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п.195). Крім того, в п. 203 рішення у наведеній справі ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Таким чином, накладення арешту не має на меті позбавити особу належного їй на праві власності майна, а лише тимчасово обмежити її право користуватись та/або розпоряджатись ним, зокрема до завершення проведення експертного дослідження, завершення кримінального провадження тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 04.01.2023 наразі триває.

Твердження представника власника майна про неналежність та недопустимість долучених до клопотання прокурора про арешт майна доказів та відсутність доказів причетності ОСОБА_5 до обставин цього кримінального провадження, слідчий суддя вважає передчасними. Питання законності набуття права власності на арештовану квартиру, підлягають встановленню і перевірці у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Слід зазначити, що арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів, та не пов`язує процесуальний статус власника майна у кримінальному провадженні з можливістю арешту такого майна.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що адвокатом не доведено, що потреба у подальшому застосуванні арешту відпала, оскільки кримінальне провадження на теперішній час триває, арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів. Під час розгляду клопотання про скасування арешту не встановлено, що майно, на яке ухвалою слідчого судді накладено арешт, не відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши клопотання в межах питань, які винесені на його розгляд, та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного, дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2023 (справа № 761/26529/23) у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023.

Керуючись статтями 2, 7, 98, 170, 173-174, 309, 532 частиною другою статті 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2023 (справа № 761/26529/23) у кримінальному провадженні №0000004, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1