Номер провадження: 11-кп/813/512/25
Справа № 946/423/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2024 у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до ЄРДР 26.01.2024 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возький Удорського району Комі АРСР, громадянина України, освіта середня, неодруженого, осіб на піклуванні немає, мешканця АДРЕСА_1 , судимого Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області:

-18 серпня 1995 року за ст. 81 ч. 3 140 ч. 2, 3 КК України до 4 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

-09 жовтня 2000 року за ст. 229-6 ч. 1 КК України до 6 місяців позбавлення волі, застосовано примусове лікування від наркозалежності;

-09 жовтня 2001 року за ст. 229-6 ч.1, 140 ч. 2 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі, відстрочено виконання вироку на 1 рік;

-17 квітня 2002 року за ст. 185 ч. 3, 309 ч. 2 КК України до 5 років позбавлення волі;

-09 квітня 2009 року за ст. 185 ч. 3, 162 ч. 1 КК України до років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

-12 січня 2010 року за ст. 309 ч. 2 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

-25 червня 2015 року за ст. 185 ч. 2, 3 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 10 березня 2021 року;

-30 травня 2023 року за ст. 185 ч. 4, 369 ч. 1 КК України до п`яти років позбавлення волі;

12 липня 2023 року за ст.ст. 263 ч. 1 КК України із застосуванням ст. 70 ч. 4 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчинені кримінального проступку, передбаченого ст. 395 КК України

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України і призначено йому покарання у виді арешту строком на шість місяців.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року за ч. 1 ст. 263 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі та остаточним покаранням вважати шість років позбавлення волі.

Змінено засудженому запобіжний захід на тримання під вартою.

Строк відбування покарання вважати з часу фактичного виконання вироку.

Зазначеним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у тому, що за ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 січня 2023 року ОСОБА_8 встановлено адміністративний нагляд строком на один рік із застосуванням обмежень, передбачених Законом України «Про адміністративний нагляд за особами, звільненими з місць позбавлення волі» від 01 грудня 1994 року №264/94-ВР, а саме: заборона виходу з житла за адресою фактичного проживання з 22:00 години до 06:00 години ранку наступної доби; зобов`язано явкою для реєстрації до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області першу п`ятницю кожного місяця; заборона виїзду за межі м. Ізмаїла та Ізмаїльського району без дозволу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області; заборонено відвідування питних закладів, де здійснюється торгівля спиртними напоями на розлив.

Між тим ОСОБА_8 , будучи належним чином ознайомленим з ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 09 січня 2023 року про встановлення відносно нього адміністративного нагляду, обмежень та зобов`язань, маючи на меті ухилення від адміністративного нагляду, діючи умисно, без поважних причин, самовільно, без дозволу Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області, з 20 грудня 2023 року по 02 січня 2024 року залишив своє місце постійного проживання за адресою АДРЕСА_1 , та проживав у місті Києві до 01 січня 2024 року.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив самовільне залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, тобто кримінальний проступок, передбачений ст. 395 КК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, правильності кваліфікації його дій захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 , прокурор Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_8 подали апеляційні скарги на вирок.

Доводи своєї зміненої апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що 28.03.2024 набув чинності Закон України від 23.08.2023 №3342-IX «Про внесення i змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів в кримінальних покарань», яким замінено кримінальне покарання у виді арешту у санкціях, що його передбачають (крім кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями) на покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ст. 60 KK України в редакції вищевказаного Закону України, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті i встановлюються на строк від одного до шести місяців, тобто може бути застосовано виключно лише щодо військовослужбовця.

Санкцію ст. 395 KK України, зі змінами внесеними згідно із Законом №3342-IX від 23.08.2023, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 KK України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, мас зворотну дію у часі, тобто поширюються на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання a6o відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, обвинуваченому ОСОБА_8 мас бути призначено покарання у виді штрафу.

Просить вирок в частині призначення покарання змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 KK України повністю приєднати невідбуте покарання вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 12.07.2023, та остаточно визначити покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 KK України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник доводи своєї апеляційної скарги обґрунтовує тим, що районний суд у вироку зазначив, що до обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого суд відносить щире каяття і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставини, які відповідно до ст. 67 КК обтяжують покарання обвинуваченого відсутні.

За наведеного, при постановлені вироку суд повинен був керуватися ст. 69-1 ч. 1 КК України, де зазначено, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Просить вирок замінити та визнати ОСОБА_8 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України та з урахуванням ч. 1 ст. 69-1 КК України призначити покарання - арешт строком на один місяць.

У відповідності до вимог ст. 71 ч.1 КК України приєднати невідбуте покарання за вироком Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2023 року за ст. ст. 263 ч.1 КК України п`ять років шість місяців позбавлення волі та остаточним покаранням вважати п`ять років сім місяців позбавлення волі.

Обвинувачений ОСОБА_8 у апеляційній скарзі зазначає, що свою провину він повністю визнає, але вважає вирок занадто суворим.

Просить призначити покарання у виді штрафу.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та частково заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та змінену апеляційну скаргу прокурора, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги. апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно кримінального провадження та оскаржуваного вироку обвинувачений ОСОБА_8 винним себе у вчинені самовільного залишення особою місця проживання з метою ухилення від адміністративного нагляду, а саме за ознаками кримінального правопорушення ст. 395 КК України визнав у повному обсязі та підтвердив обставини вчинення злочину

За таких обставин суд першої інстанції за погодженням із учасниками судового провадження, у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження інших доказів, обмежившись лише допитом обвинуваченого відносно фактичних обставин кримінального правопорушення та дослідженням доказів, які характеризують особистість обвинуваченого.

У апеляційних скаргах прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, встановленого судом першої інстанції та доведеність його вини у вчинені злочину, у зв`язку з чим апеляційний суд не переглядає вирок у цій частині.

Таким чином, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення за ст. 395 КК України, за встановлених районним судом та викладених у вироку обставин.

Щодо доводів апеляційних скарг з приводу неправильного застосування районним судом закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання. передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України.

Зазначені вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України судом першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_8 дотримані не були.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом визначено обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст. 66 КК України - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та зазначено про відсутність обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_8 , передбачені ст. 67 КК України.

З врахуванням наявності у ОСОБА_8 пом`якшуючих обставин, визнанням своєї вини в повному обсязі, а також із відсутністю обтяжуючих обставин, судом мало бути вирішено при призначенні покарання, питання щодо застосування ст. 69-1 КК України та призначити покарання у виді арешту строком не більше 4 місяців.

В той же час, 28.03.2024 набув чинності Закон України від 23.08.2023 №3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», яким замінено кримінальне покарання у виді арешту у санкціях, що його передбачають (крім кримінальних правопорушень, вчинених військовослужбовцями) на покарання у виді пробаційного нагляду.

Відповідно до положень ст. 60 КК України в редакції вищевказаного Закону України, покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців, тобто може бути застосовано виключно лише щодо військовослужбовця.

Санкцією ст. 395 КК України, зі змінами внесеними згідно із Законом №3342-1X від 23.08.2023, передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до двох років.

Згідно ч. 1 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи зазначені обставини в їх сукупності ураховуючи принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, характер інкримінованих і доведених протиправних дій обвинуваченого та їх небезпечність, а також дані про його особу, апеляційний суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати меті покарання.

На підставі ч. 1 ст. 71 KK України повністю приєднати невідбуте покарання вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 12.07.2023, та остаточно визначити покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 KK України виконувати самостійно.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для зміни або скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну або скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційні скарги сторони захисту частковому задоволенню, вирок відносно обвинуваченого ОСОБА_8 є таким, що підлягає змінні в частині призначення покарання.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 413, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 26.01.2024 у кримінальному провадженні №0000001, внесеному до ЄРДР 26.01.2024, яким ОСОБА_8 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 395 КК України змінити в частині призначення покарання.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ст. 395 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн.

На підставі ч. 1 ст. 71 KK України повністю приєднати невідбуте покарання вироком Ізмаїльського міськрайонного суду від 12.07.2023, та остаточно визначити покарання ОСОБА_8 за сукупністю вироків у виді 5 (п`ять) років та 6 (шість) місяців позбавлення волі та штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який відповідно до ч. 3 ст. 72 KK України виконувати самостійно.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання її копії.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4