ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/13251/22

Провадження № 11-кп/820/177/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, апеляційну скаргу захисника обвинуваченої за ч. 3 ст. 110 КК України ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2024, у кримінальному провадженні №0000107 від 05.05.2022,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Калінінград РРФСР, СРСР, громадянку Російської Ферерації, місце проживання невідоме, депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Ферерації, робоча адреса: Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, 1, раніше несудиму,

визнано винуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 110 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять років) з конфіскацією усього належного їй майна.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_8 рахуєтьсяз дня її затримання на виконання вироку.

Обраний ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду стосовно ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою залишено без змін до вирішення судом питання про його застосування, але не довше ніж до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування основного покарання у виді позбавлення волі рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 на виконання цього вироку суду.

За вироком суду, ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів РФ восьмого скликання, яка вступила у повноваження 19 вересня 2021 року, будучи представником влади РФ, уповноваженим приймати участь у засіданнях палати і голосувати за прийняття поставлених на голосування актів та інших питань, серед яких питання ратифікації міжнародних договорів Російської Федерації, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з іншими депутатами та представниками влади і ЗС Російської Федерації, усвідомлюючи явну злочинність власних дій та передбачаючи можливість настання тяжких наслідків, у тому числі загибелі людей, зокрема й цивільного населення, розуміючи, що вона порушує встановлений ст.ст. 1-3, 68 Конституції України державний устрій та порядок, посягає на суверенітет та територіальну цілісність України, з метою зміни меж її території та розширення впливу РФ, з мотивів перешкоджання Євроінтеграційному курсу розвитку України, відновлення контролю Російської Федерації над політичними та економічними процесами в Україні, усвідомлюючи, що інші співучасники діють всупереч вимогам пунктів 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року, порушують принципи Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року та вимоги частини 4 статті 2 Статуту ООН та Декларації Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХIХ), ст. 1-3, 68 Конституції України, 15 лютого 2022 року, за адресою Російська Федерація, м. Москва, вул. Охотний ряд, буд. 1, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримала постанову із зверненням до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав, а також 22 лютого 2022 року, за тією ж адресою, прийняла участь у засіданні Державної Думи Федеральних Зборів РФ, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Донецькою народною республікою та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою Луганською народною республікою.

З метою створення приводів для ескалації воєнного конфлікту і здійснення спроби виправдання своєї агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою, представниками влади та ЗС РФ розроблено окремий план, який передбачав вчинення дій, спрямованих на введення в оману і залякування громадян РФ та мешканців тимчасово окупованих територій України, а також вчинення провокацій, які полягали у імітації нападів і вогневих ударів, вчинених нібито підрозділами ЗС України по території РФ та тимчасово окупованим територіям України.

Одночасно із зазначеним передбачалося визнання керівництвом РФ «Донецької народної республіки» і «Луганської народної республіки» незалежними державами та отримання від них звернення з запитом про надання військової підтримки, яка викликана нібито агресією Збройних Сил України.

На виконання зазначених намірів 15.02.2022 Державна Дума Російської Федерації, в складі якої перебувала депутатка ОСОБА_7 , звернулася до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність «самопроголошених Донецької та Луганської народних республік».

18.02.2022 керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей повідомлено про проведення евакуації місцевого населення на тимчасово окупованих територіях України до Ростовської області, що пояснювалося вигаданими застереженнями про те, що Збройні Сили України мають намір атакувати тимчасово окуповані території та здійснити їх силове повернення під контроль України.

19.02.2022 вказаними особами було оголошено так звану загальну мобілізацію жителів тимчасово окупованих територій Донецької та Луганської областей.

21.02.2022 керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента Російської Федерації з проханням визнати незалежність так званих Донецької та Луганської народних республік. В цей же день, президент Російської Федерації скликав позачергове засідання Ради безпеки Російської Федерації, де було обговорено питання щодо доцільності визнання незалежності Донецької та Луганської народних республік.

Службові особи з числа вищого керівництва РФ, які входять до складу Ради безпеки РФ, публічно підтримали звернення державної думи РФ, до складу якої входила також депутатка ОСОБА_7 , та заявили про необхідність визнання президентом РФ незалежності «Донецької народної республіки» та «Луганської народної республіки». Цього ж дня президент РФ підписав указ про визнання незалежності Донецької народної республіки та Луганської народної республіки.

22.02.2022 президент Російської Федерації підписав з керівниками російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей договори про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу, які в той же день були ратифіковані Державною думою та Радою Федерації РФ. Як наслідок рішень прийнятих депутатами Державної Думи РФ, в цей же день, 22.02.2022 року, президент РФ з метою надання видимості законності дій по нападу на Україну направив до Ради федерації РФ звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено.

23.02.2022 керівники російських окупаційних адміністрацій на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей звернулися до президента РФ з проханням надати допомогу у відбитті надуманої ними воєнної агресії «українського режиму щодо населення» так званих Донецької та Луганської народних республік.

24.02.2022 о 5 годині президент РФ оголосив про своє рішення почати військову операцію в Україні. В подальшому, цього ж дня Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, віроломно було здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна.

Починаючи з 5 години 24.02.2022 підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

У зв`язку з військовою агресією Россійської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022. Натепер строк дії воєнного стану не скасовано.

Визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки» у межах міжнародно визнаних кордонів України на її території є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 року договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, Російська Федерація під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» РФ здійснила 24.02.2022 року повномаштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки, а отже у такий спосіб ОСОБА_7 будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії, які виразились у посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, за що підлягає кримінальній відповідальності за ч. 3 ст. 110 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченої ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, провадження закрити у зв`язку з недоведеністю вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110КК України.

Вважає оскаржуваний вирок суду необгрунтованим, оскільки не встановлені достатні докази для доведення винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Крім того, вирок суду, на думку апелянта, є незаконним, так як суд допустив істотне порушення кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на те, що місцевим судом допущено порушення права на захист ОСОБА_7 , оскільки відбулося опублікування оголошень про виклик обвинуваченої до суду, без відповідного підтвердження факту того, що обвинувачена прочитала ці виклики, оголошення (за відсутності зворотнього зв`язку).

Апелянт стверджує, що докази у даному кримінальному провадженні є недопустимими, так як отриманні не уповноваженими на те особами, яким незаконно було доручено провести досудове розслідування.

Недопустимість протоколів огляду інтернет ресурсу, як доказів, у даному кримінальному провадженні, апелянт аргументує тим, що вони не підтверджують обставин висунутого стороною обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті, а саме: ні попередньої змови, ні самого виступу чи інших дій обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника обвинуваченої, на підтримку доводів апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог захисника, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що в задоволенні, поданої апеляційної скарги слід відмовити, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів уважає, що вказаних вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції дотримався.

В суді першої та апеляційної інстанції судовий розгляд кримінального провадження стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 проведено у відсутності останньої, оскільки провадження за її обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК України про належне повідомлення її про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади, що відповідає положенням ч. 3ст.323КПК України та свідчить про належне повідомлення останньої про час та місце судового розгляду даного провадження.

Так, зважаючи на специфіку судового провадження (in absentia), колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були вжиті прямо передбачені кримінальним процесуальним законом заходи щодо інформування обвинуваченої особи про здійснення кримінального провадження шляхом публікації відповідної інформації в ЗМІ та мережі Інтернет, однак забезпечити явку обвинуваченої до суду, вжитими заходами не вдалося. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження обвинувачена вважається належним чином ознайомленою з її змістом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3ст.110КК України, а саме умисних дій, вчинених з метою зміни меж території та державного кордону України, на порушення порядку, встановленого Конституцією України, особою, яка є представником влади, за попередньою змовою групою осіб, які призвели до загибелі людей або інших тяжких наслідків, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст. 94 КПК України.

Вина ОСОБА_7 підтверджується дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме даними:

- протоколу огляду від 10.03.2022 року, з якого слідує, що в мережі Інтернет, на сайті «http://vote.duma.gov.ru/vote/117112», виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 15.02.2022, за звернення до президента російської федерації про визнання незалежності так званих «ДНР» і «ЛНР», відповідно до якого за вказане звернення проголосувало «за» 351 депутат з 368 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7

- протоколу огляду від 10.03.2022 року, з якого вбачається, що в мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», викладено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проект федерального закону №75578-8 «О ратификаци Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7

- протоколу огляду від 10.03.2022 року, з якого слідує, що в мережі Інтернет, а саме інформаційного ресурсу офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237»виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проєкт федерального закону№75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначена і ОСОБА_7

- протоколу огляду від 27.03.2022 року, з якого вбачається, що в мережі Інтернетінформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», на офіційному сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації.

- протоколу огляду від 29.03.2022 року, про те, що в мережі Інтернет інформаційний ресурс «http://duma.gov.ru», офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо результатів голосування ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 року за проект закону «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой».

- DVD диску, який є додатком до протоколів оглядів від 10.03.22 VIDEX EXCELLENTI DVD-R 16x, 4.7 GB, 120 MIN, на якому записано папки з назвами «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 15.02.2022 ДНР»; «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 ДНР»; «Результати голосування депутатів Державної Думи РФ від 22.02.2022 ДНР».

- протоколу огляду електронних документів, з додатками ( у тому числі оптичним диском), з якого слідує, що ресурси мережі Інтернет містять інформацію щодо реєстрації та руху: постанови №58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ к Президенту Росийской Федерации ОСОБА_10 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», федеральних законів рф «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой» №75577-8 від 22.02.2022 та №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой», та тексти проектів федеральних законів, відеозаписи, стенограми та результати голосувань депутатів у засіданнях Державної Думи Федерального Зібрання РФ по зазначеним законопроєктам та згідно з якими встановлено що ОСОБА_7 проголосувала «ЗА». У додатках до цього протоколу містяться паспортні дані проєкту постанови №58243-8 «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ К Президенту Росийской Федерации ОСОБА_10 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», текст проекту «Об обращении Государственной Думы Федерального Собрания РФ К Президенту Росийской Федерации ОСОБА_10 о необходимости признания Донецкой Народной Республики и Луганской народной Республики», у якому наголошується на тому, що: «Депутаты Гос. Думы считают обоснованным и морально оправданным признание ДНР и ЛНР», що вказує на пряму зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, окрім того в тексті зазначається, що «такое признание создаст обоснования для обеспечения гарантий безопасности и защиты народов от внешних угроз и обеспечит регулирование всех аспектов сотрудничества и взаимопомощи, включая вопросы безопасности. Також, в додатках містяться паспортні дані законопроекту №75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Луганской народной Республикой», та законопроекту №75578-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой», їх тексти, у яких прямо вказується ( у статтях 3, 4, 5, 7) на надання з боку РФ військової допомоги для «устранения угрозы». Саме ці статті вказують на початок військових дій на території України.

Дослідивши вказані докази, і даючи правову оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_7 , згідно з пред`явленим обвинуваченням, в посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України, суд врахував, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Обгрунтовуючи свій висновок, суд посилається на те, що об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним, суб`єктивна сторона характеризується виною у виді прямого умислу.

Суд врахував, що визначення поняття співучасті дане у статті 26 КК України. Згідно із зазначеним нормативним визначенням співучастю у кримінальному правопорушенні є умисна спільна участь декількох суб`єктів кримінального правопорушення у вчиненні умисного кримінального правопорушення. При цьому статтею 27 КК надане визначення видів співучасників, якими є: виконавець, організатор, підбурювач та пособник.

Суд також посилається на практику Верховного Суду (постанова від 14.11.2019 (справа № 710/439/17), постанова від 14.05.2020 (справа 405/2648/18), постанова від 10.12.2020 (справа 464/710/18), відповідно до якої вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає з частини другої статті 28 КК, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Про попередню змову групою осіб також свідчать виступи окремих депетатів Державної Думи Російської Федерації, безпосередньо перед самим голосуванням 22.02.2024 року, зокрема ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також офіційного представника президента Російської Федерації ОСОБА_15 , які позитивно оцінюють «прийняте рішення», як доконаний факт.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що вказані докази підтверджують в сукупності, що ОСОБА_7 є депутатом Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації, безпосередньо прийняла участь у засіданні Державної Думи 15.02.2022, на якому підтримала та проголосувала за постанову щодо звернення до Президента Російської Федерації з проханням розглянути питання про визнання Російською Федерацією самопроголошених Донецької та Луганської народних республік, як самостійних, суверенних і незалежних держав. У подальшому, 22.02.2022 депутат Державної Думи Федеральних зборів Російської Федерації ОСОБА_7 прийняла участь у засіданні Державної Думи, де підтримала ратифікацію Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ДНР» та Договору про дружбу, співробітництво та взаємну допомогу між РФ і так званою «ЛНР».

Такі рішення Державної думи Федеральних зборів Російської Федерації були частиною злочинного плану, так як самі факти їх існування використовувалися при створенні приводів для ескалації воєнного конфлікту і були спробою виправдання агресії перед громадянами Російської Федерації та світовою спільнотою.

У подальшому такі дії депутатів Державної Думи призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та інфраструктури.

Особливою кваліфікуючою ознакою вказаного діяння є настання в результаті його вчинення таких суспільно небезпечних наслідків, як загибель людей (під загибеллю людей необхідно розуміти загибель хоча б однієї людини), або інших тяжких наслідків (настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо).

Під іншими тяжкими наслідками у злочині, передбаченому статтею 110 КК України, треба розуміти настання великої матеріальної шкоди, зруйнування або пошкодження прикордонних інженерних споруд чи інших важливих об`єктів, виникнення масових безпорядків, розрив чи суттєве погіршення дипломатичних стосунків з іншою державою, заподіяння потерпілим тяжких тілесних ушкоджень тощо.

Відтак, дії обвинувачуваної, які призвели до тяжких наслідків правильно оцінені судом, як загальновідомий факт, що випливає з численних свідчень про загибель людей, спричинену незаконним вторгненням збройних сил РФ в Україну та факт настання тяжких наслідків, які настали в результаті такого вторгнення, а також окупація значної частини території України та додатково доводиться дослідженими у судовому засіданні вироками судів України, якими встановлено факти воєнних злочинів, вчинених військовослужбовцями ЗС РФ на території України, наслідком яких є загибель людей, у тому числі цивільних осіб, це зокрема: вирок Деснянського районного суду міста Чернігова від 13.06.2024 року, справа № 748/2095/23(дата набарання законної сили 11.10.2024 року); вирок Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31.05.2024 року, справа №748/1469/24 (дата набрання законної сили-02.07.2024року); вирок тростянецького районного суду Сумської області від 03.06.2024 року, справа №588/156/24 (дата набрання законної сили 04.07.2024 року);вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 05.08.2024 року, справа №766/1560/24 (дата набрання законної сили 05.09.2024 року.

Факт військового вторгнення РФ на територію України з 24 лютого 2022 року встановлено рішеннями міжнародних організацій (резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ЕБ-П/І від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 Наказу від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього» (Україна проти РФ).

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав загальновідомими факти того, що тимчасова окупація з боку РФ частини території України, яка розпочалася із збройного конфлікту, викликаного російською військовою агресією, починаючи з 20.02.2014 та повномасштабного вторгнення РФ на територію України 24.02.2022, а також анексія з боку РФ частини території України є за хронологією подій: а) констатовані нормативними, хоча і засудженими з точки зору міжнародного права, актами РФ, а також «нормативними актами» самопроголошених суб`єктів на території України, законність яких не визнається державою Україна, проте прийнятих судом у цьому випадку до уваги, оскільки вирішується питання про відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, внаслідок якого були прийняті такі акти; б) встановлені національними нормативно-правовими актами, які є обов`язковими для застосування на території України; в) засуджені міжнародними актами колективного реагування, - а відтак ці факти не потребують окремого судового доказування.

Вказані дії вочевидь стали можливими завдяки спільним злочинним діям (рішенням) депутатів Державної Думи Російської федерації, до складу яких входить обвинувачена ОСОБА_7 та які процедурно приймаються за наявності ряду умов (проведення зборів, наявності кворуму т.ін.).

За таких обставин, судом поза розумним сумнівом установлено, що ОСОБА_7 , будучи представником влади, за попередньою змовою групою осіб, вчинила умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110 КК України.

При цьому, судом першої інстанції проаналізовано кримінально-процесуальне законодавство на предмет наявності у ОСОБА_7 дипломатичного імунітету, який би унеможливлював розгляд вказаного кримінального провадження судом, однак такого не встановлено. В Україні питання дипломатичного імунітету регулюється Указом Президента України від 10.06.1993 року №198/93. Відповідно до цього нормативного акту депутати Держдуми РФ таким видом імунітету не наділені. Жодна із ратифікованих Україною конвенцій, зокрема: Віденська конвенція про консульські зносини 1961 року; Конвенція про спеціальні місії 1969 року; Конвенція про запобігання та покарання злочинів проти осіб, які користуються міжнародним захистом, у тому числі дипломатичних агентів 1973 року; Конвенція про представництво держав у відносинах з міжнародними організаціями універсального характеру; не наділяють депутатів Держдуми РФ дипломатичним імунітетом.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не встановлені достатні докази для доведення винуватості ОСОБА_7 і вичерпані можливості їх отримати, є безпідставними, так як зазначені докази отримані у порядку, встановленому КПК України, підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема подію кримінального правопорушення (час, місце, спосіб, наслідки його вчинення) та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а відтак в силу положень ст.ст. 84, 85, 86 КПК України, є належними, допустимими, достовірними, достатніми та взаємопов`язаними та у своїй сукупності доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом».

Апеляційні твердження захисника про те, що місцевим судом допущено порушення права на захист ОСОБА_7 , оскільки відбулося опублікування оголошень про виклик обвинуваченої до суду, без відповідного підтвердження факту того, що обвинувачена прочитала ці виклики, оголошення (за відсутності зворотнього зв`язку), колегія суддів відхиляє.

Необхідність застосування належної правової процедури, чого вимагають завдання кримінального провадження, зазначені у ст. 2 КПК України в частині охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, якими, зокрема, є підозрюваний, обвинувачений, безумовно, повинні дотримуватися і при здійсненні спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду (ч. 1 ст. 2971, ч. 3 ст. 323 КПК України).

Положенням ст. 2971 КПК України передбачена можливість здійснення спеціального досудового розслідування, в тому числі і щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України (який інкримінується обвинуваченій ОСОБА_7 ) стосовно підозрюваного, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Встановлено, що ОСОБА_7 є громадянином російської федерації та перебуває на території держави, визнаної Верховною Радою України державою агресором, а саме на території російської федерації.

В рамках досудового розслідування, вказаного кримінального провадження, ОСОБА_7 , у відповідності до вимог ч. 8 ст. 135, ч. 1 ст. 278 КПК України, 08.04.2022 року повідомлено про підозру у вчинені злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, шляхом направлення повідомлення про підозру на електронну адресу державної думи федеральних зборів російської федерації та повістки про виклик ОСОБА_7 до слідчого відділу УСБУ у Хмельницькій області для її допиту в якості підозрюваної.

Вказана інформація також була опублікована в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, в газеті «Урядовий кур`єр», однак підозрювана ОСОБА_7 до слідчого не з`явилася.

Також, з метою захисту та представлення у кримінальному процесі прав, свобод і законних інтересів підозрюваної ОСОБА_7 , у порядку ст. ст. 46, 48, 49, 52, 110 КПК України та п. 7 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», залучено захисника з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області адвоката ОСОБА_6 , якій, відповідно до ч. 2 ст. 2975 КПК України, вручено всі копії процесуальних документів, що підлягали врученню підозрюваній.

Постановою слідчого від 04.05.2022 року, на підставі ст. 281 КПК України, підозрювану ОСОБА_7 оголошено у державний та міждержавний розшук. Після цього, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 02.06.2022 року їй обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.06.2022 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, в порядку глави 24-1 КПК України, у зв`язку із тим, що остання, з метою ухилення від кримінальної відповідальності переховувалася від органів слідства на території російської федерації.

Відповідно до ч. 2 ст. 2975 КПК України повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

У газеті «Урядовий кур`єр» опубліковано повідомлення про здійснення стосовно ОСОБА_7 спеціального досудового розслідування та повістку про виклик до слідчого для проведення процесуальних дій, в тому числі ознайомлення із матеріалами кримінального провадження.

Систематичні виклики та повідомлення обвинуваченої ОСОБА_7 , у порядку ст. 135 КПК, про необхідність явки до органів досудового розслідування повністю підтверджується матеріалами кримінального провадження.

Таким чином, під час досудового розслідування були вжиті всі можливі способи інформування та виклику ОСОБА_7 до органів досудового розслідування.

Після надходження кримінального провадження до суду, судом також було вжито всіх заходів для інформування обвинуваченої про розгляд кримінального провадження відносно неї, шляхом розміщення повідомлень, як на офіційному веб-сайті Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, так і шляхом опублікування відповідної інформації у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, згідно з положеннями ст. 2975 КПК України.

Крім того, обвинувальний акт, перекладений на російську мову, був направлений на офіційну адресу Державної Думи російської федерації шляхом електронного звернення. Таке звернення було зареєстроване в Державній Думі, що підтверджується матеріалами кримінального провадження. Тобто ОСОБА_7 знала або мала знати про наявність щодо неї кримінального провадження.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 10.11.2022 року задоволено клопотання прокурора та постановлено у даному кримінальному провадженні здійснювати спеціальне судове провадження(in absentia) стосовно ОСОБА_7 . При цьому, судовий розгляд здійснювався за обов`язковою участю захисника ОСОБА_6 , яка була забезпечена державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Хмельницькій області. Їй відповідно до вимог ч. 2 ст. 2975 КПК України були вручені всі копії документів, що підлягали врученню ОСОБА_7 .

З наявних матеріалів справи (численні документи на підтвердження завчасних належних викликів обвинуваченої) вбачається, що ОСОБА_7 мала підстави усвідомлювати, що проти неї розпочато кримінальне провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що і під час досудового розслідування, і під час судового розгляду були вжиті всі можливі заходи для належного повідомлення обвинуваченої та для дотримання її прав на захист та доступ до правосуддя.

З огляду на те, що державою Україною вживались всі можливі заходи для повідомлення ОСОБА_7 , як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, під час здійснення даного кримінального провадження був присутній її захисник адвокат ОСОБА_6 , тому, колегія суддів вважає, що посилання сторони захисту на порушення права ОСОБА_7 на захист є безпідставним.

Доводи сторони захисту про те, що протоколи огляду інтернет-ресурсу не підтверджують вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, у тому числі попередньої змови, на увагу суду не заслуговують, виходячи з наступного.

Даючи правову оцінку діям обвинуваченої ОСОБА_7 згідно з пред`явленим обвинувачення, в посяганні на територіальну цілісність і недоторканість України, колегія суддів враховує, що основним безпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ч.3 ст.110 КК, є національна безпека у політичній сфері, яка полягає у відсутності загрози порушення встановлених Конституцією, законами України і міжнародними правовими актами територіальної цілісності України та порядку визначення її території. Його додатковим факультативним об`єктом може бути встановлений порядок виконання представниками влади своїх службових повноважень, особисті права та свободи людини і громадянина, життя та здоров`я особи, власність тощо.

Єдиним законним способом зміни територіальних меж нашої держави є Конституція України.

Об`єктивна сторона злочину характеризується активними діями, які можуть проявитися у таких формах: 1) дії, вчинені з метою зміни меж території або з метою зміни державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України; 2) публічні заклики до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України; 3) розповсюдження матеріалів із закликами до вчинення дій, метою яких є зміна меж території (державного кордону) України.

Зміна території це будь які дії, спрямовані на передачу частини території України під юрисдикцію іншої держави або зменшення території України шляхом утворення на території іншої суверенної держави. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який може бути призначений тільки Верховною Радою України.

Тобто, об`єктивна сторона цього злочину виявляється у конкретній формі - дії вчинені з метою зміни меж території або державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Суб`єкт вказаного злочину є загальним, суб`єктивна сторона характеризується виною у виді прямого умислу.

Сукупністю міжнародних актів беззаперечно підтверджено, що Україна є суверенною державою з міжнародно визнаними кордонами. Суверенітет України визнаний всіма країнами світу, в тому числі і РФ. Міжнародні кордони України визначені та визнані всіма країнами світу. Демаркація кордонів України та РФ здійснена.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та РФ про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований РФ 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м.Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Із матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації, повина була знати і достовірно знала про укладення такого договору державою, представником влади якої вона є, тобто РФ.

Вказане переконує, що ОСОБА_7 , будучи депутатом Державної Думи РФ та представником влади, достовірно знала про незаконність, протиправність зміни меж території та державного кордону України.

Разом з тим, із протоколів огляду від 10.03.2022 року слідує, що в мережі Інтернет, на сайті «http://vote.duma.gov.ru/vote/117112», виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 15.02.2022, за звернення до президента російської федерації про визнання незалежності так званих «ДНР» і «ЛНР», відповідно до якого за вказане звернення проголосувало «за» 351 депутат з 368 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117233», викладено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 за проєкт федерального закону №75578-8 «О ратификаци Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Донецкой Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутатів з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначено і ОСОБА_7 , на сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації «http://vote.duma.gov.ru/vote/117237»виявлено інформацію про аналіз результатів голосування депутатів Державної Думи Федеральних Зборів РосійськоїФедерації 22.02.2022 за проєкт федерального закону№75577-8 «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между Российской Федерацией и Луганской Народной Республикой», відповідно до якого за прийняття вказаного законопроєкту проголосувало «за» 400 депутат з 400 присутніх та відповідно до поіменного списку, серед тих хто голосував «за» зазначена і ОСОБА_7 .

Із протоколу огляду від 27.03.2022 року вбачається, що в мережі Інтернетінформаційного ресурсу «http://duma.gov.ru», на офіційному сайті вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації.

Протоколом огляду від 29.03.2022 року підтверджується, що в мережі Інтернет інформаційний ресурс «http://duma.gov.ru», офіційного сайту вищого законодавчого органу влади Російської Федерації, виявлено інформацію щодо результатів голосування ОСОБА_7 , депутата Державної Думи Федеральних Зборів Російської Федерації 22.02.2022 року за проект закону «О ратификации Договора о дружбе, сотрудничестве и взаимной помощи между РФ и Донецкой народной Республикой».

Вказане підтверджено даними з офіційного сайту держаної установи, що фіксує в автоматичному режимі позицію кожного з депутатів, що унеможливлює вчинення вказаного іншими особами.

Крім того, колегія суддів враховує, що маючи можливість голосувати по вказаних питаннях «проти» чи утриматись від голосування, адже наявні такі варіанти волевиявлення у інших депутатів, ОСОБА_7 проголосувала «за», здійснивши усвідомлений вольовий вибір і під час голосування розуміла, що діє всупереч встановленим національним та міжнародним правовим актам.

Визнання інших державних утворень так званих «Луганської народної республіки» та «Донецької народної республіки», у межах міжнародно визнаних кордонів України, на її території, є діями, спрямованими на зміну меж території та державного кордону України.

Внаслідок ратифікації 22.02.2022 р. договорів про дружбу, співпрацю і взаємну допомогу, РФ під приводом допомоги так званим «Донецькій народній республіці» і «Луганській народній республіці» здійснила 24.02.2022 р. повномасштабне військове вторгнення на територію України, розпочала бойові дії на території України з метою зміни меж території та державного кордону України, що мало наслідком загибель значної кількості людей, значні руйнування та інші тяжкі наслідки.

Отже, із даних протоколу огляду публікацій на офіційному сайті Державної Думи рф вбачається, що ОСОБА_7 вчинила умисні дії з метою зміни меж території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України, які призвели до загибелі людей та інших тяжких наслідків, що охоплюється складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Також апеляційний суд звертає увагу на те, що інформація, зазначена у вищевказаних протоколах оглядів сайту Державної Думи російської федерації є офіційною, що підтверджується інформацією, яка розміщена на порталі государственная дума федерального собрания российской федерации («http://duma.gov.ru/abaut/info/») у вкладці «о сайте» - «все материалы официального сайта госдумы федерального собрания российской федерации могут бить воспроизведены в любых средствах массовой информации, на серверах сети Интернет или на любых иных носителях без каких либо ограничений по обьему и срокам публикации. Это разрешение в равной степени распространяется на газеты, телеканалы, сайты и страницы Интернет. Единственным условием перепечатки и ретрансляции есть ссылка на первоисточник. Никакого предварительного согласия на перепечатку со стороны апарата государственной думы не требуется».

Отже, протоколи огляду інтернет - ресурсу, за якими був здійснений огляд публікацій на офіційному сайті Державної Думи рф, є належними та допустимими доказами, і були обґрунтовано покладені в основу доведеності вини обвинуваченої.

Щодо апеляційних тверджень про те, що докази у даному кримінальному провадженні є недопустимими, оскільки отриманні не уповноваженими на те особами, яким незаконно було доручено провести досудове розслідування, то вони спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав і свобод людини, зокрема, докази, що були отримані шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Отже, здійснення досудового розслідування не уповноваженими на те особами (органами) визнається істотним порушенням прав людини і основоположних свобод та має наслідком визнання отриманих доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 КК України Генеральний прокурор (особа, яка виконує його обов`язки), керівник обласної прокуратури, їх перші заступники та заступники своєю вмотивованою постановою мають право доручити здійснення досудового розслідування будь-якого кримінального правопорушення іншому органу досудового розслідування, у тому числі слідчому підрозділу вищого рівня в межах одного органу, у разі неефективного досудового розслідування або за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють функціонування відповідного органу досудового розслідування чи здійсненням ним досудового розслідування в умовах воєнного стану.

Отже, підставою для визначення підслідності кримінального провадження є неефективність досудового розслідування та інші обставини, обумовленні введення воєнного стану.

Згідно з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.05.2021 року у справі № 640/5023/19 (провадження № 51-2917кмо20), обов`язковою передумовою реалізації Генеральним прокурором повноважень, передбачених ч. 5 ст. 36 КПК України, є оцінка досудового розслідування органом досудового розслідування, встановленим ст. 216 КПК України, як неефективного та відображення такої оцінки у постанові з наведенням відповідного мотивування.

Із постанови Генерального прокурора ОСОБА_16 від 14.03.2022 року про доручення здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 Слідчому відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області, вбачається, що першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Хмельницькому) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Хмельницькому, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000083 за підозрою ОСОБА_17 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України.

Дане кримінальне провадження стосувалось 65 депутатів Державної Думи російської федерації.

Відповідно до указу Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан.

Враховуючи кількість осіб у кримінальному провадженні, введення воєнного стану, прокурор зазначила, що Територіальне управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницький не забезпечить у повній мірі виконання завдань кримінального провадження та ефективне досудове розслідування.

З метою досягнення цілей кримінального провадження та забезпечення ефективного досудового розслідування, проведення всіх необхідних слідчих (розшукових) дій для встановлення обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, виникла необхідність у зміні органу досудового розслідування.

На думку колегії суддів, постанова прокурора про зміну підслідності кримінального провадження відповідає правовій позиції Верховного суду Об`єднаної палати, у ній зазначено оцінку досудового розслідування органом досудового розслідування, мотиви, які стали підставою для зміни інстанційної підслідності кримінального провадження, зокрема, неефективність проведення досудового розслідування попереднім органом, постанова є обґрунтованою.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що порушень правил підслідності не допущено.

Що стосується підсудності даного кримінального провадження, то колегія суддів виходить з наступного.

У відповідності до абз. 1 ч. 9 ст. 615 КПК України під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

В аспекті застосування приписів ч. 9 ст. 615 КПК України щодо встановлення місця закінчення досудового розслідування необхідно виходити із положень Глави 24 КПК України, які визначають поняття і форми закінчення досудового розслідування.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 283 КПК України, якими визначаються загальні положення закінчення досудового розслідування, встановлено, що прокурор зобов`язаний у тому числі звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Як випливає зі змісту наведеної норми, певну форму закінчення досудового розслідування законодавець пов`язує з дією, яку зобов`язаний вчинити саме прокурор, а тому місцем закінчення досудового розслідування слід уважати місце вчинення прокурором відповідної дії.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в Україні введено воєнний стан у зв`язку з військовою агресією росії.

Кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 вчинене на території російської федерації.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000107 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, складений слідчим в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби Безпеки України у Хмельницькій області та затверджений начальником відділу нагляду за додержанням законів органами Служби Безпеки України та Державної прикордонної служби Хмельницької обласної прокуратури у приміщенні Хмельницької обласної прокуратури за адресою: місто Хмельницький, провулок Військоматський, 3.

Отже, досудове розслідування у даному кримінальному провадженні закінчено в межах територіальної юрисдикції Хмельницького міськрайонного суду. А тому, у відповідно до вимог ч. 9 ст. 615 КПК України таке було направлене для розгляду до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування Управління Служби безпеки України у Хмельницькій області, тобто з дотриманням правил підсудності в умовах воєнного стану.

З огляду на наведене, колегія суддів не вбачає порушень правил підсудності кримінального провадження. А тому, підстав визнавати зібрані докази недопустимими немає.

Підстави, визначені ст. 284 КПК для закриття даного кримінального провадження, на чому наполягає сторона захисту, на переконання апеляційного суду відсутні.

В апеляційній скарзі містяться також інші аргументи захисту, які не потребують детального аналізу суду та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні. При цьому колегія суддів виходить з усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі RuizTorija v. Spain від 09.12.1994, № 303-A, § 29; рішення у справі Серявін та інші проти України від 10.02.2010, заява № 4909/04, § 58).

На думку колегії суддів, у цьому провадженні надані відповіді на всі вагомі аргументи поданої апеляційної скарги.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Підстави для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 , за обставин, викладених нею у апеляційний скарзі, відсутні.

Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Також, судом враховано, що відповідно до ст.12 КК України, злочин передбачений ч. 3 ст. 110 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винної, її вік, тяжкі наслідки вчиненого нею злочину, що спричинив масову загибель людей, значні руйнування, знищення та пошкодження майна; відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин згідно ст.ст.66, 67 КК України.

З врахуванням того, що ОСОБА_7 вперше притягається до кримінальної відповідальності, тому суд обґрунтовано призначив їй покарання у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять років) з конфіскацією усього належного їй майна, оскільки таке покарання відповідає цілям покарання, передбаченим ч.2 ст.50 КК України, зокрема, є пропорційною карою за вчинений кримінальний злочин та є достатнім для виправлення обвинуваченої, а також буде запобігати вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 листопада 2024, у кримінальному провадженні №0000107 від 05.05.2022, стосовно обвинуваченої за ч. 3 ст. 110 КК України ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу її захисника без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3