Справа № 461/9590/24
Провадження № 1-кс/461/1369/25
УХВАЛА

про відмову у скасуванні арешту на майно

03.03.2025 м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

слідчої судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

представника заявника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту на майно у межах кримінального провадження № 0000414 від 01 квітня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. ст. 307 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді зі вказаним клопотанням, у якому просить скасувати арешт на зіп пакети, мобільний телефон марки «iPhone» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Pocophone» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з номером НОМЕР_6 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року по справі № 461/10112/24 (провадження № 1- кс/461/7870/24)

В обґрунтування клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року по справі № 461/10112/24 (провадження № 1-кс/461/7870/24) у межах кримінального провадження № 0000414 від 01 квітня 2024 року накладено арешту на майно, а саме зіп пакети, мобільний телефон марки «iPhone» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Pocophone» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з номером НОМЕР_6 , які належні ОСОБА_4 .

Вказані предмети вилучені у останнього ході обшуку транспортного засобу марки «BMW» номерний знак НОМЕР_7 , який використовує ОСОБА_4 .

Також зазначає, що ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2024 року по справі № 461/10112/24 (провадження № 1- кс/461/7852/24) слідчому надано тимчасовий доступ до вищезгаданих мобільних телефонів та встановлено двомісячний строк дії ухвали.

Враховуючи зазначене, вказана ухвала станом на сьогодні реалізована, строк її дії сплив. За результатом здійснення тимчасового доступу до згаданих мобільних телефонів органом досудового розслідування ОСОБА_4 не було повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення, що підтверджується відповіддю № 670022025 від 26 лютого 2025 року.

У зв`язку з наведеним, вважають, що з вказаними вище мобільними телефонами проведені всі необхідні слідчі (розшукові) дії, а будь-яких значимих для кримінального провадження відомостей з вказаних речей органом досудового розслідування отримано не було.

Так, ОСОБА_4 не є стороною кримінального провадження, жодним чином не причетний до вчинення розслідуваного кримінального правопорушення, а будь-які підстави підозрювати його в причетності до вчинення злочину відсутні.

Невизначені результати досудового розслідування свідчать про відсутність підстав та необхідність в існуванні арешту вказаного майна, об`єктивна потреба у якому відпала, а також вказують на те, що повне скасування такого арешту не може будь-яким чином вплинути на результати кримінального провадження та з`ясування обставин вчинення кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, вважають, що наявні підстави для скасування арешту майна.

Окрім цього, зазначає, що обтяження у виді арешту належного ОСОБА_4 майна створює йому перешкоди у володінні, користуванні та розпорядження вказаними речами. ОСОБА_4 не має можливості користуватися своїми мобільними телефонами, у зв`язку з чим істотно обмежений у спілкуванні зі своїм колом оточення, рідними і близькими. Окрім того, він фактично позбавлений можливості отримувати актуальну інформацію про небезпеки воєнного часу, зокрема, не може своєчасно отримувати інформацію про повітряну тривогу, про найближче укриття тощо. У зв`язку з наведеним, подальше збереження арешту майна може негативно вплинути на його життя та побут.

З огляду на вказане, на думку сторони захисту, потреба у подальшому застосуванні арешту згаданого майна відпала, а обставини, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння та розпорядження власником своїм майном, а також обумовлювали б подальший арешт його майна, відсутні, у зв`язку з чим наявні достатні підстави для скасування арешту такого майна.

Представник заявника у судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, просив таке задовольнити.

Слідчий у судове засідання не з`явився, скерував до суду заяву, у якій просить проводити розгляд клопотання у його відсутності. Проти задоволення вказаного клопотання заперечив з огляду на те, що речі та предмети, на які заявник просить скасувати арешт, є речовими доказами у цьому кримінальному провадженні, та на них міститься інформація, яка має значення для кримінального провадження.

З`ясувавши думку учасників провадження, оглянувши матеріали справи, слідча суддя приходить до такого висновку.

Слідча суддя встановила, щослідчим управлінням ГУ НП у Львівській області за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 від 01 квітня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. ст. 307 КК України.

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ухвалою від 23 грудня 2024 року по справі № 461/10112/24 (провадження № 1-кс/461/7870/24) у межах кримінального провадження № 0000414 від 01 квітня 2024 року наклав арешт на зіп пакети, мобільний телефон марки «iPhone» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з номером НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Pocophone» IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , з номером НОМЕР_6 , які належать ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора (ст. 132 КПК України).

У пункті 7 частини другої статті 131 КПК України передбачений такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Як встановила слідча суддя, у кримінальному провадженні№ 0000414 від 01 квітня 2024 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. ст. 307 КК України, триває досудове слідство, а відтак клопотання про скасування арешту на вказані речі та предмети є передчасним, оскільки станом на момент розгляду клопотання підстави, з яких виходив слідчий суддя при накладенні арешту на спірне майно, не відпали, а тому у задоволенні клопотання слід відмовити.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

У статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. The United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Слідча суддя звертає увагу на те, що у зазначеній справі ступінь втручання у право власності є співмірним потребам досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 376, 131, 132, 170,174 КПК України, слідча суддя -

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання клопотання ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосереднього до Львівського апеляційного суду.

Слідча суддя ОСОБА_1