Провадження № 1-кп/161/1662/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 20 грудня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000129 від 16.02.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м.Луцьк, Волинської області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта вища, не працює, неодружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, військовослужбовець, судимий вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2022 за ч.2 ст.309 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання із встановленням іспитового строку 1 рік,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 в серпні 2023 року, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , під приводом ремонтних робіт отримав від ОСОБА_8 транспортний засіб марки «BMW» моделі «523і» 1998 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 та вартість якого згідно висновку експерта №CE-19/103-24/10709-АВ від 14.08.2024 станом на серпень 2023 року складала 170 044,00 гривень.

В подальшому, ОСОБА_3 , керуючись прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме автомобілем марки BMW» моделі «523і» 1998 року випуску, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , VIN-код НОМЕР_4 , який на праві власності перебував у ОСОБА_6 , шляхом обману користувача ОСОБА_8 , під приводом ремонту вказаного транспортного засобу, завідомо не маючи наміру виконувати свої зобов?язання щодо повернення транспортного засобу, незаконно заволодів ним та з метою збагачення реалізував вказаний транспортний засіб ОСОБА_9 , тим самим протиправно вилучив його у власника ОСОБА_6 всупереч його волі, внаслідок чого спричинив йому майнової шкоди на суму 170 044,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 інкримінується незаконне заволодіння транспортним засобом, предметом якого є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.289 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.289 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно за обставин, викладених в обвинувальному акті незаконно заволодів транспортним засобом, пояснивши, що ОСОБА_8 пригнав автомобіль на ремонт, а згодом він його продав за 500 доларів США ОСОБА_9 , усвідомлював те, що вчинив злочин в період іспитового строку. У вчиненому щиро розкаявся, суму матеріальних збитків не оспорює, просив суд його суворо не карати. Цивільний позов у частині стягнення моральної шкоди визнав частково у сумі 5000 гривень.

Допитаний безпосередньо в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 підтвердив факт незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_3 , за обставин, які викладені в обвинувальному акті та повідомив, що автомобілем користувався у зв`язку із здійсненням підприємницької діяльності. Авто залишив у липні знайомому, у жовтні, коли виникло питання щодо продажу автомобіля, з`ясувалося, що автомобіль зник. Щодо призначення покарання поклався на розсуд суду. Цивільний позов підтримав в повному обсязі.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, та розміру цивільного позову в частині матеріальних збитків, які ніким не оспорюються.

Цивільний позов в частині стягнення моральної шкоди розглянутий судом в загальному порядку з повним дослідженням письмових доказів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у незаконному заволодінні транспортним засобом, предметом якого є транспортний засіб, вартість якого становить від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.289 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає рецидив злочинів.

Обвинувачений ОСОБА_3 судимий, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, має постійне місце проживання, де посередньо характеризується, на обліку у лікаря психіатра чи нарколога не перебуває.

На підставі викладеного, враховуючи наявність пом`якшуючих обставин, а також беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, позицію потерпілого, щодо міри покарання, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

В ході судового розгляду не встановлено обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а тому, на думку суду, відсутні достатні підстави для застосування в даному конкретному випадку положеньст.69 КК України.

Враховуючи наявність обтяжуючої обставини, а також те, що ОСОБА_3 вчинив злочин в період відбування іспитового строку,призначеного за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2022, знову вчинив умисний, корисливий злочин проти власності, тому на підставі ч.1 ст.71 КК України, суд вважає за необхідне до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Процесуальні витрати за проведення експертизи під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави у відповідності до ч.2 ст.124 КПК України.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу ОСОБА_3 необхідно залишити попередній тримання під вартою, з метою запобігання ризику, передбаченому ст.177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду.

Окрім того, суд зараховує в строк відбування покарання обвинуваченого термін його перебування під вартою у відповідності до вимог ст.72 КК України.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статті 1166 ЦК України регламентують підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.

Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Стаття 1167 ЦК України регламентує підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 звернувся з позовом до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 170044 гривень та моральної шкоди у сумі 30000 гривень. В судовому засіданні потерпілий повністю підтримав цивільний позов, просив його задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_3 цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнав повністю, а моральну шкоду визнав частково у розмірі 5000 гривень.

Оскільки в судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_6 завдано майнової шкоди діями обвинуваченого ОСОБА_3 , оскільки його винуватість доведена в судовому засіданні, потерпілому збитки не відшкодовані, враховуючи встановлений в судовому засіданні факт вчинення кримінального правопорушення та повне визнання обвинуваченим цивільного позову в частині матеріальної шкоди, цивільний позов про стягнення майнової шкоди підлягає до задоволення в повному обсязі.

В судовому засіданні доведено те, що потерпілому ОСОБА_6 завдано матеріальної шкоди, а тому, на думку суду, завдано і моральної шкоди, яку обвинувачений не намагався відшкодувати чи принаймні вжити заходів для такого відшкодування, а отже цивільний позов потерпілого є підставним.

Разом з тим, в судовому засіданні потерпілий не зміг належним чином обгрунтувати спричинення моральної шкоди саме на суму 30000 гривень, на обгрунтування цивільного позову в частині стягнення моральної шкоди судом був допитаний лише сам потерпілий.

Вирішуючи розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому, суд, з урахуванням принципів розумності та справедливості, враховуючи моральні страждання останнього від вчиненого кримінального правопорушення, порушення нормального способу життя, з огляду на конкретні обставини самої події, ступінь вини обвинуваченого, приходить до висновку, що цивільний позов потерпілого в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення та стягнення відшкодування в розмірі 20000 гривень.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньою та не буде такою, яка б сприяла потерпілому до збагачення, та буде відповідати позиції, викладеній у вищевказаному правовому висновку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2022, та остаточно визначити до відбуття ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 3 (три) місяці.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь держави витрати за проведення експертизи у сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили залишити попередній тримання під вартою.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 08.11.2024 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Цивільний позов представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 в інтересах потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь потерпілого ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 170044 (сто сімдесят тисяч сорок чотири) гривні та моральну шкоду в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень, а всього 190044 (сто дев`яносто тисяч сорок чотири) гривні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду учасниками судового провадження протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення через Луцький міськрайонний суд Волинської області, а особою, яка перебуває під вартою, з моменту отримання копії судового рішення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий