Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

20.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження № 11-сс/4806/802/24, за апеляційною скаргою прокурор Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на два місяці, а саме до 15 січня 2025 року.

На підозрюваного ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на першу їхню вимогу;

- повідомляти прокурора, слідчого про зміну місця свого проживання;

Строк дії зазначеної ухвали визначено до 15.01.2025 року.

Роз`яснено ОСОБА_6 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В ухвалі суду вказується на те, що у клопотанні слідчий ОСОБА_7 , просив: застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ужгород, Закарпатської області, українця за національністю, громадянина України, з вищою освітою, пенсіонера, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Свої вимоги мотивував тим, що 17 листопада 2024 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, керуючись хуліганським мотивом, з метою поширення неправдивих відомостей які утворюють обстановку загального страху, невпевненості та страху у суспільстві, достовірно знаючи, що інформація яку він збирається поширити є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху у населення, вирішив повідомити на спеціальну лінію «102» про замінування Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв, який знаходиться за адресою Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Івана Чендея, 12.

Реалізуючи свій злочинний намір, діючи з прямим умислом, ОСОБА_6 , точно та достовірно знаючи про те, що інформація, яку він збирається поширити є неправдивою, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку загального страху в населення та порушить громадську безпеку, тим самим усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді шкоди громадській безпеці, та бажаючи їх настання, 17 листопада 2024 року о 17 годині 18 хвилин з мобільного телефону марки «Redmi Note 10 PRO» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Водафон» НОМЕР_3 здійснив дзвінок на спеціалізовану лінію «102» та повідомив оператору завідомо неправдиві відомості про замінування Закарпатського академічного обласного українського музично-драматичного театру імені братів Юрія-Августина та ОСОБА_8 , який знаходиться за адресою Закарпатська область, місто Ужгород, вул. Івана Чендея, 12.

ОСОБА_6 своїми умисними діями, а саме неправдивим повідомленням про замінування, який загрожував загибеллю людей та іншими тяжкими наслідками, створив обстановку загального страху і невпевненості, породив паніку у відвідувачів та працівників театру, чим порушив безпеку суспільства.

Таким чином ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, тобто саме завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками.

Підозрюваним у кримінальному провадженні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Ужгород, Закарпатської області, українець за національністю, громадянин України, з вищою освітою, пенсіонер, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий.

Ухвалою суду встановлено, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність декількох ризиків, передбачених у ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою зміни їх показань на свою користь; знищити, сховати або спотворити будь-які із речей, чорнових записів, чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому ОСОБА_6 підозрюється. Слідчим суддею установлено, що 17 листопада 2024 року до ЄРДР внесені відомості, відносно ОСОБА_6 , про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 259 КК України. Дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що доцільність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні. Слідчим суддею враховується, вік підозрюваного, він вже є пенсіонером, на утриманні має неповнолітню дитину, займає посаду старшого лікаря з медицини невідкладних станів центральної оперативної диспетчерської, раніше несудимий. Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків визначених п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України є обґрунтованим, з огляду на установлені дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , визнання ним вини і є достатнім для досягнення мети визначеній у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що ухвала слідчого судді є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а отже такою, що винесена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а тому підлягає скасуванню. Стверджує, що наявність обґрунтованої підозри повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, тим самим встановлена достатність доказів для підозри ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України, яке відноситься до категорії тяжких кримінальних правопорушень, обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не надається можливим. Вищевикладене свідчить про наявність обґрунтованих ризиків, передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою. Зазначені обставини, на підставі яких зроблено висновок про необхідність застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться в вищезазначених матеріалах кримінального провадження, а також інших доказах, зібраних у ході досудового розслідування. Крім цього, слідчим суддею не в повній мірі враховано той факт, що скоєне підозрюваним ОСОБА_6 суспільно небезпечне діяння полягало у діях спрямованих, створення обстановки загального страху і невпевненості, яка породила паніку у відвідувачів та працівників театру, чим порушило безпеку суспільства у період воєнного стану, що в свою чергу свідчить про високий цинізм діяння зі сторони підозрюваного та перебуваючи на волі може продовжити кримінально-карані діяння спрямовані на порушення безпеки у суспільстві у період воєнного стану. Просить скасувати ухвалу та застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали слідчого судді, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності прокурора, захисника ОСОБА_9 та підозрюваного ОСОБА_6 , неявка яких, з огляду на положення ст. 405 цього Кодексу, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що: вказані особи належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; апеляційним судом не визнавалась обов`язковість їх явки на розгляд апеляційної скарги; прокурор ОСОБА_10 подав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі, одночасно вказавши, що обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 скеровано до місцевого суду для розгляду по суті.

Статтями 131-132 КПК України, передбачено, що запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжних заходів є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування чи/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно норм ч. 2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Дані вимоги закону при обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_6 слідчим суддею дотримані.

При цьому, колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

З оскарженої ухвали слідує що, відмовляючи у застосуванні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя правильно застосував вимоги ч. 4 ст. 194 КПК України, відповідно до якої, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, тобто наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків згідно ст.177 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, тобто недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, то слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З матеріалів провадження слідує, що сторона обвинувачення не довела наявності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а також те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти відповідним ризикам, а тому слідчий суддя прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання колегія суддів вважає обґрунтованим, оскільки при вирішенні питання про застосування щодо нього саме такого запобіжного заходу слідчим суддею вірно враховано: вік підозрюваного, він вже є пенсіонером, на утриманні має неповнолітню дитину, займає посаду старшого лікаря з медицини невідкладних станів центральної оперативної диспетчерської, раніше несудимий, а також те, що запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, з покладенням обов`язків визначених п. 1, 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК України є обґрунтованим, з огляду на установлені дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 , визнання ним вини і є достатнім для досягнення мети визначеній у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як доказів того, що застосування менш суворого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 , до клопотання слідчого надано не було, під час апеляційного перегляду їх також надано не було.

Апеляційний суд вважає, що застосований запобіжний захід до ОСОБА_11 з покладенням певних обов`язків забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

З огляду на викладене, слідчий суддя при розгляді клопотання повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, а тому зазначені в клопотанні слідчого підстави, в яких він просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі прокурора, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргупрокурора Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_5 , відхилити.

Ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України та застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, строком на два місяці, а саме до 15 січня 2025 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: