Номер провадження:1-кп/521/1997/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Одеси угоду про визнання винуватості за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000677 від 17.09.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Узбекистан, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, розлучений, зі слів має двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на момент вчинення проходив військову службу за призовом під час мобілізації на посаді такелажника 1 такелажного відділення такелажного взводу роти матеріального забезпечення батальйону матеріального матеріально-технічного забезпечення в/ч НОМЕР_1 у військовому званні солдат, зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, суд

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшов обвинувальний акт з угодою про визнання винуватості у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000677 від 17.09.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді такелажника 1 такелажного відділення такелажного взводу роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , у військовому звані солдат.

Згідно ст. ст. 9, 11, 13, 16, 20-22, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, військовослужбовець повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Таким чином, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби військової служби призовом під час мобілізації на посаді такелажника 1 такелажного відділення такелажного взводу роти матеріального забезпечення батальйону матеріально-технічного забезпечення ВЧ НОМЕР_1 , у військовому звані солдат, 17.09.2024 приблизно о 15.00 годин (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено), знаходячись за місцем свого тимчасового проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , розпивав з товаришем ОСОБА_8 спиртні напої. В ході вживання спиртних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник конфлікт на побутовому ґрунті. Під час якого, у ОСОБА_5 , виник злочинний умисел, направлений на спричинення тяжких тілесних ушкоджень своєму товаришу ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до охоронюваних законом цінностей життя та здоров`я людини, переслідуючи свій прямий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень іншій особі, розуміючи противоправний характер своїх дій і передбачаючи наслідки їх настання, наніс ОСОБА_8 численні удари кулаком правої руки та ногами в область голови та обличчя, спричинивши потерпілому небезпечні для життя тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми: садна лобової ділянки справа в ділянці зовнішнього кінця надбрівної дуги, синця на верхньому повіці лівого ока, з переходом на нижнє повіко в ділянку його зовнішнього кута, синця спинки носа, синця в ділянці правої щоки з переходом в ділянку рота справа та на її червону кайму, підборіддя справа, синця в ділянці соскоподібного відростка правої скроневої кістки, з переходом в ділянку нижньої щелепи справа, синця в лобовій ділянці зліва з переходом в ліку виличну ділянку та ліву вушну раковину, садна лівої виличної ділянки, садна нижньої поверхні підборіддя, забійної рани в проекції 2-3-го правих зубів з крововиливом під слизову оболонку, крововиливів у м`які тканини голови, краєвого перелому кісток носа в ділянці хряща, крововиливів під м`яку мозкову оболонку правих добової, скроневої та тім`яної часток по випуклій поверхні, з переходом в ділянку міжпівкулевої щілини, крововиливу під м`яку мозкову оболонку по випуклій поверхні всієї лівої півкулі головного мозку з переходом в ділянку міжпівкулевої щілини, крововиливу під м`яку мозкову оболонку мозочка, закритої травми шиї: масивного синця передньої та бокових поверхонь шиї по всьому протязі з переходом в ділянку правої ключиці, синця бокової поверхні шиї зліва у нижній третині з переходом в ділянку лівої ключиці та ділянку лівого плечового суглобу по передній поверхні, багатоуламкового перелому під`язикової кістки, перснеподібного та щитоподібного хрящів з масивним крововиливом в м`які тканини шиї, закритої травми тулуба: синця грудної клітини справа по середньоключичній лінії в проекції 9-10-го ребр, синця в ділянці передньої поверхневої ості, правої клубової кістки, переломів 4-7-го лівих ребр поміж передньою та середньою пахвовими лініями, закритої травми кінцівок: синець, лівого передпліччя, двох синців правого плеча, скальпованої рани правого передпліччя, синця лівого стегна, двох синців лівої гомілки.

Ушкодження у вигляді закритої черепно-лицевої травми, виходячи з їх морфологічних характеристик складаю єдиний морфологічний комплекс закритої черепно-лицевої травми та оцінюються у сукупності, за критерієм небезпеки для життя, були небезпечними для життя згідно п. 2.1.1. (а), 2.1.3. (г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді закритої травми шиї складають собою єдиний морфологічний комплекс закритої травми шиї і оцінюються в сукупності, за критерієм небезпеки для життя, згідно п. 2.1.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень.

Ушкодження у вигляді переломів 4-7-го лівих ребр поміж передньою та середньою пахвовими лініями, виходячи з їх морфологічних характеристик, при звичайному своєму перебігу не було небезпечним для життя, згідно п.4.6 викликає тривалий розлад здоров`я (більше 21 дня), і таким чином згідно п.2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб має ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості.

Ушкодження у вигляді скальпованої різаної рани правого передпліччя при звичайному своєму перебігу призводить до короткочасного розладу здоров`я тривалістю понад 6 днів, але не більше ніж три тижні (21 день), таким чином згідно п.4.6 та п.2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Ушкодження у вигляді синця грудної клітки справа по середньоключичній лінії в проекції 9-10-го ребр, синця в ділянці передньої верхньої ості правої клубової кістки, синця лівого плеча, садна лівого передпліччя, довх синців правого плеча, синця лівого стегна, двох синців лівої гомілки, при звичайному своєму перебігу мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і таким чином, згідно з п.4.6. п.2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» по відношенню до живих осіб мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_8 перебуває у прямому причинному зв`язку з наявною у нього закритою травмою шиї у вигляді розтрощення під`язикової кістки, щитоподібного та перснеподібного хряща з масивними крововиливами в м`які тканини шиї та просочення слизової оболонки ділянки перснеподібного хряща зі звуженням просвіту даної ділянки. Безпосередньою причиною смерті з`явилось ускладнення травми - механічна асфіксія, що виникла внаслідок звуження просвіту дихальних шляхів з подальшим їх перекриттям.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 2 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

У відповідності до ст. 472 КПК України, між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , в присутності захисника ОСОБА_4 , 11.12.2024 року укладена угода про визнання винуватості, оскільки ОСОБА_5 беззаперечно визнав себе винним, у кримінальному правопорушенні та щиро розкаявся у скоєному.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав у скоєному в повному обсязі, не заперечує щодо обставин викладених стороною обвинувачення в обвинувальному акті, однак вказав що органом досудового розслідування на його думку застосовувався психологічний вплив, а саме що стосується кваліфікації його дій по даному кримінальному провадженню, що спонукало його до укладання даної угоди про визнання винуватості. Окрім того, додатково зазначив що, на його думку під час скоєння злочину був у неосудному стані оскільки у нього є психічні порушення та просить суд відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та призначити справу до розгляду у загальному провадженні з призначенням у подальшому додаткових психіатричних експертиз.

Захисник ОСОБА_4 підтримав думку обвинуваченого ОСОБА_5 просить суд відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та вважає за можливе продовжити судовий розгляд кримінального провадження у загальному порядку.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні за вищевикладеними обставини просила відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та призначити судовий розгляд кримінального провадження у загальному порядку.

Суд вислухавши думку учасників підготовчого судового засідання, приходить до наступних висновків:

Згідно з ст.314 ч.3 п.1 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні можуть бути укладені такі види угод: 1) угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим; 2) угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Статтею 474 ч.7 п. 3 КПК України передбачено, що суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб;

У п. 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод» зазначено, що прийняттю рішення про затвердження чи відмову у затвердженні угоди про визнання винуватості чи про примирення передує проведення перевірки судом на відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність. За наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має прийняти одне із таких рішень:

а) затвердити угоду про визнання винуватості чи про примирення, або

б) відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених ч. 7 ст.474 КПК, та: повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК України; або продовжити судовий розгляд у загальному порядку, якщо угоду було укладено під час його здійснення; або призначити судовий розгляд для проведення судового провадження в загальному порядку, якщо до суду надійшов обвинувальний акт, а угоду було укладено під час підготовчого провадження, а також у випадку подання прокурором відповідного клопотання, пов`язаного з відсутністю необхідності продовження досудового розслідування внаслідок його фактичного закінчення. При цьому, зокрема в останньому випадку, слід неухильно дотримуватися вимог закону щодо відкриття сторонами кримінального провадження одне одній додаткових матеріалів, отриманих до або під час судового розгляду.

Відповідно до ст.7 КПК України однією з загальних засад кримінального провадження є законність, яка відповідно до ст.9 КПК полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, Кримінального процесуального Кодексу України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Із п.4.1 Угоди про визнання винуватості, укладеної 11.12.2024 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , в присутності захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000677 від 17.09.2024 року вбачається, що сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 /восьми/ років позбавлення волі.

Відповідно до ч.6 ст.474 КПК України, суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 пояснив, що органом досудового розслідування на його думку застосовувався психологічний вплив, а саме що стосується кваліфікації його дій по даному кримінальному провадженню, що спонукало його до укладання даної угоди про визнання винуватості.

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що угода про визнання винуватості, укладена 11.12.2024 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , в присутності захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000677 від 17.09.2024 року не може бути затверджена, оскільки на думку суду існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, тому в її затвердженні слід відмовити та судове провадження продовжити в загальному порядку.

Окрім того, у підготовчому судовому засідання прокурор оголосив клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив його задовольнити без визначення розміру застави.

Обвинувачений та його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою.

Розглянувши клопотання та вивчивши матеріали які обґрунтовують його доводи, заслухавши думку учасників процесу, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

За визначенням ЕСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у пп. с п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

З наданих до суду матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

При вирішенні питання щодо продовження строку тримання під вартою, відносно підозрюваного, слідчий суддя приймає до уваги те що він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке є тяжким злочином, разом з цим суд враховує підвищений ступінь суспільної небезпеки злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , оскільки він спричинив загибель людини.

Також суд вважає доведеними в ході розгляду клопотання наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема можливість переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, так як ОСОБА_5 будучи освідомленим про передбачене кримінальне покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, з метою уникнення та ухилення від кримінальної відповідальності та покарання за кримінальне правопорушення у скоєнні якого останній обґрунтовано підозрюється, суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, що дає підстави вважати, що знаходячись на свободі ОСОБА_5 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Крім того під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_5 отримає відомості, щодо свідків у даному провадженні, враховуючи вказане суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, що дає підстави вважати що знаходячись на свободі ОСОБА_5 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх до надання неправдивих або зміні свідчень, як на даному етапі, так і у подальшому, та може іншим шляхом перешкоджати кримінальному провадженню, чим може негативно вплинути повному, об`єктивному, всебічному та неупередженому досудовому розслідуванню.

Крім того з наданих матеріалів вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено із застосування фізичного насилля відносно потерпілого, яке спричинило загибель останнього, враховуючи вказане суд приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, що дає підстави вважати що знаходячись на свободі ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, чим може негативно вплинути повному, об`єктивному, всебічному та неупередженому досудовому розслідуванню.

Також встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєні тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило загибель потерпілого, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, що дає підстави вважати що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Стороною захисту не доведено, що встановлені судом ризики, передбачені п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на цей час припинили існування або зменшились.

Також судом взяті до уваги відомості про вік і сімейний стан підозрюваного, які не перешкоджають перебуванню в слідчому ізоляторі, відсутність членів сім`ї чи утриманців, які потребують догляду за ними виключно підозрюваною.

Зазначені обставини свідчать про недостатність будь-яких інших запобіжних засобів для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виправдовують продовження дії застосованого запобіжного заходу щодо нього.

Крім того, ризики, які дають підстави вважати, що обвинувачений може не виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, є реальними, вони виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо підозрюваного на більш м`який.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному є забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, не встановлено.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду клопотання обставини, враховуючи неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та враховуючи передбачені ст.177 КПК України вимоги процесуального законодавства, які визначають мету і підстави застосування запобіжних заходів, суд приходить до висновку про те, що строк дії обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає продовженню.

Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув?язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України та гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України.

Для узятих під варту військовослужбовців додатком 12 «Про гауптвахту» до Статуту гарнізонної та вартової служби Збройних Сил України та Порядком тримання засуджених, узятих під варту, заарештованих та затриманих військовослужбовців, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 03.11.2020 №394 (далі - Порядок), визначено окремий порядок та умови їх тримання у спеціальному приміщенні - гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, що є установою військового типу.

Відтак, дослідивши матеріали клопотання, суд враховує ту обставину, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, який є військовослужбовцем, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з поміщенням його до гаупвахти Військової служби правопорядку у Збройних силах України. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено.

Крім того, відповідно до п.2 ч.4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави.

Керуючись ст.ст. 27, 31, 32, 33, 179, 194, 314-316, 468-474 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у затверджені угоди про визнання винуватості, укладеної 11.12.2024 року між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_9 , в присутності захисника ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні зареєстрованому у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0000677 від 17.09.2024 року.

Розгляд судового провадження продовжити.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Строк дії ухвали суду щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , становить 60 /шістдесят днів/ і обчислюється з моменту ухвалення, тобто з 17.12.2024 року.

Ухвала суду про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 14.02.2025 року.

На підставі ч. 4 ст. 183 КПК розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК не визначати.

Ухвала суду щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу суду, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Копію ухвали направити для виконання співробітникам ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Суддя: ОСОБА_1