Справа № 738/2943/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/307/25
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Хабаровськ РФ, проживав до засудження за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого 21.02.2020 вироком Менського районного суду Чернігівської області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років,

відмовлено в задоволенні клопотання засудженого про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким видом покарання пробаційним наглядом.

Місцевий суд вказав на передчасність звернення ОСОБА_8 з клопотанням про заміну призначеного покарання більш м`яким, оскільки суд не вбачає в поведінці засудженого динаміки, яка б свідчила про його виправлення та перевиховання.

Не погодившись із рішенням суду, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання та замінити невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке пробаційний нагляд, на підставі ст.82 КК України. Послався на необґрунтованість рішення суду, оскільки він відбув відповідну частину покарання та став на шлях виправлення. Також зазначив, що місцевий суд не взяв до уваги дані, які характеризують ОСОБА_8 за час відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді; засудженого ОСОБА_8 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, котрий просив ухвалу місцевого суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

З матеріалів справи слідує, що вироком Менського районного суду Чернігівської області від 21 лютого 2020 року ОСОБА_8 засуджений за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Відповідно до ухвали Чернігівського апеляційного суду від 30 липня 2020 року, апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 було залишено без задоволення, а вирок Менського районного суду Чернігівської області від 21.02.2020 щодо ОСОБА_8 - без змін (а.с.п.23-24).

На підставі постанови Верховного Суду від 16 грудня 2020 року, вирок Менського районного суду Чернігівської області від 21.02.2020 та ухвала Чернігівського апеляційного суду від 30.07.2020 були залишені без змін, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_10 - без задоволення (а.с.п.25-26).

Згідно з розпорядженням про виконання вироку, що набрав законної сили, вищевказаний вирок Менського районного суду набрав законної сили 30 липня 2020 року (а.с.п.27).

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_8 обчислюється з 06 серпня 2019 року.

Відповідно до ст.82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення, і зокрема, фактично відбув не менше двох третин строку покарання за умисний особливо тяжкий злочин.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26 квітня 2002 року № 2 передбачено, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою для прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений став на шлях виправлення.

Як убачається з п.17 вищевказаної Постанови, під час судового розгляду справ про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким суди повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання. Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно-корисної праці.

Положення про те, що засуджений став на шлях виправлення, означає, що його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до виконання обов`язків в період відбування покарання засвідчили успішність процесу виправлення і можливість ефективного продовження його за умови застосування до засудженого більш м`якого виду покарання.

Ставлення особи на шлях виправлення - це прагнення засудженого до такого виправлення, позитивні зрушення в його поведінці і добросовісне ставлення до праці, які свідчать про сумлінне здійснення процесу виправлення, що може ефективно продовжуватись і в умовах відбування більш м`якого покарання. Підставою для заміни невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням є обставина, що засуджений не виправився, не довів своє виправлення, але став на шлях виправлення і для закріплення досягнутих результатів ще необхідний вплив на нього, але вже в умовах відбування більш м`якого виду покарання. Свідченням того, що засуджений став на шлях виправлення, є його зразкова поведінка і сумлінне ставлення до праці, додержання режиму відбування покарання, однак ефективність і гарантованість цього процесу можливі лише за умови застосування до нього більш м`якого покарання.

Зразкова поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання. Сумлінне ставлення до покладених обов`язків насамперед передбачає, що особа бере участь у суспільно-корисній праці та добросовісно виконує трудові обов`язки, покращує кількісні та якісні показники виконуваної роботи, підвищує виробничу кваліфікацію, бережно ставиться до обладнання та інструментів, дотримується правил охорони праці та техніки безпеки.

У місцях позбавлення волі ОСОБА_8 перебуває з 06 серпня 2019 року. Згідно з характеристикою, за час відбування покарання ОСОБА_8 не працевлаштований через вік і стан здоров`я. Разом з тим, має стягнення за невиконання законних вимог адміністрації установи. ОСОБА_8 , згідно з поданою письмовою заявою, залучений до програми диференційованого виховного впливу на засуджених «Духовне відродження», заходи якої намагається виконувати; заходи виховного та культурно-масового характеру, які проводяться у відділенні відвідує, реагує на них посередньо.

Згідно з Висновком щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_8 , останній має підсумковий (загальний бал) 59 з необхідних 64, що вказує на те, що засуджений не став на шлях виправлення та не може бути представлений до заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням, належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність відмови у його задоволенні, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на безпідставність відмови йому в заміні покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке - пробаційний нагляд, є непереконливими, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 06 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4