Справа № 650/5930/24
провадження № 1-кс/650/1201/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2024 року слідчий суддя Великоолександрівського районного суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , захисника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в селищі Велика Олександрівка клопотання ОСОБА_3 , який звернувся в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту,

в с т а н о в и в :

Представник заявника звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням в якому просить скасувати арешт майна, накладений 28.11.2021 року ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області, а саме скасувати арешт на автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бензопилу «Tekhmann», в зв`язку із закриттям органом досудового розслідування кримінального провадження № 0000791 від 26.11.2024 року з-за відсутності в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України

В обґрунтування заявлених вимог представник заявника зазначив про безпідставність подальшого перебування вказаного майна під арештом, оскільки відповідне кримінальне провадження в межах якого накладено арешт закрито.

На судовому засіданні представник заявника клопотання підтримав та пояснив, що арешт майна було накладено в рамках кримінального провадження, яке тепер закрито через відсутність ознак кримінального правопорушення у діях ОСОБА_4 . Враховуючи, що провадження припинено, а підстави для арешту майна більше не існують, подальше перебування майна під арештом є безпідставним і порушує права заявника. Тому представник просить суд скасувати арешт на автомобіль та бензопилу, які були предметами арешту в рамках закритого кримінального провадження.

На судове засідання слідчий, який був належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання не з`явилися, що не перешкоджає проведенню судового розгляду у відповідності до статей 22, 26, 174 КПК України.

Відповідно до частини першої, пункту 7 частини другої статті 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, є арешт майна.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини десятої статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положення частини першої статті 174 КПК України закріплюють право власника майна, який не є учасником кримінального провадження звертатись до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту майна.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 174 КПК України встановлено, що одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження прокурор скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації, а суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна та скасує його також у випадку закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Відповідно до частини другої статті 214 та пункту 1 частини другої статті 283 КПК України досудове розслідування починається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та завершується закриттям кримінального провадження.

Відповідно до частини першої статті 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 квітня 2013 року № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК України. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках: визнання доводів особи, яка не була присутня при прийнятті рішення про накладення грошового стягнення, щодо безпідставності застосування такого заходу обґрунтованими. Рішення за результатами розгляду клопотання про скасування ухвали про накладення грошового стягнення оскарженню не підлягає; надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Аналіз наведених положень законодавства свідчить про те, що після вжиття слідчим суддею такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, за клопотанням власника майна або його володільця, в тому числі, який не є учасником кримінального провадження, слідчим суддею може бути ухвалено рішення про його скасування, в разі якщо його подальша дія не відповідає меті досягнення дієвості відповідного кримінального провадження.

Слідчий суддя встановив, що під час досудового розслідування перевірялися обставини щодо того, що 26.11.2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у лісовому насадженні яке знаходиться біля поля №15 на відстані 6 км. від с. Любимівка, Бериславського району, Херсонської області, перебуваючи на автомобілі ВАЗ 2101, д.н НОМЕР_1 , за допомогою бензопили «Tekhmann» здійснив незаконний спил трьох сиро ростучих дерев породи «Біла акація», діаметром 25, 27,43 см.

26.11.2024 року даний факт було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000791 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

26.11.2024 року в ході проведення огляду місця події було вилучено автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 білого кольору; стовбури дерев породи «Біла акація», об`ємом приблизно 1 куб, довжиною приблизно 1м кожний; бензинову пилу «Tekhmann», які у подальшому було визнано речовими доказами по справі.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору, належить ОСОБА_5 , проживаючому за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 28 листопада 2024 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , білого кольору; стовбури дерев породи «Біла акація», об`ємом приблизно 1 куб, довжиною приблизно 1м кожний; бензинову пилу «Tekhmann», які вилучені в ході огляду місця події від 26.11.2024 року у лісовому насадженні, яке знаходиться біля поля №15 на відстані 6 км. від с. Любимівка Бериславського району Херсонської області, у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказаний арешт було накладено з метою забезпечення збереження доказів у кримінальному провадженні.

11 грудня 2024 року постановою про закриття кримінального провадження винесену Слідчим СВ ВП №1 Бериславського РВП ГУНП в Херсонській області капітан поліції ОСОБА_6 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000791 від 26.11.2024 року, закрите у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року, де вказувалися порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Окрім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідїс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, SeriesА № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронгта Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, SeriesА №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, SeriesА №98).

Таким чином, зважаючи на те, що кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт на майно закрите, ухвала слідчого судді про накладення арешту у зв`язку з цим припинила свою дію, а отже в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба, враховуючи, що вказане майно більше не може розцінюватись як предмет або знаряддя злочину, щодо останнього не може бути застосовано спеціальну конфіскацію та щодо нього не ухвалювалося інших рішень з приводу відчуження в межах кримінального провадження, подальше перебування майна під обтяженням не відповідатиме інтересам законного та добросовісного власника, а отже клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 309, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в :

Клопотання ОСОБА_3 , який звернувся в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений 28.11.2021 року ухвалою слідчого судді Великоолександрівського районного суду Херсонської області, а саме скасувати арешт на автомобіль ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бензопилу «Tekhmann», в зв`язку із закриттям органом досудового розслідування кримінального провадження № 0000791 від 26.11.2024 року з-за відсутності в діях ОСОБА_4 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя __________________ ОСОБА_1