ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/1099/24

Провадження № 11-кп/820/248/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого за ст.390-1КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 19.12.2024, у кримінальному провадженні №0000702,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Білогір`я Білогірського району Хмельницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовозобов`язаного, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, раніше судимого:

- 10 травня 2024 року Білогірським районним судом Хмельницької області за ст. 126-1 КК України до покарання у виді 150 годин громадських робіт,

- 27 серпня 2024 року Білогірським районним судом Хмельницької області за ст. 390-1, ст. 59-1 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк один рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 390-1 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк один рік.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Білогірського районного суду Хмельницької області від 27 серпня 2024 року, та, з урахуванням п. 5 ч. 1 ст. 72 КК України, остаточне покарання ОСОБА_6 визначено у виді обмеження волі на строк один рік два місяці.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 обчислюється з дня прибуття та постановки засудженого на облік у виправному центрі.

За вироком суду, ОСОБА_6 умисно не виконав обмежувальний припис, будучи особою, щодо якої такий захід застосований судом, за наступних обставин.

Так, Білогірським районним судом Хмельницької області від 14 червня 2024 року, в справі № 669/554/24, ухвалено рішення про видачу обмежувального припису строком на шість місяців, згідно з яким ОСОБА_6 заборонено: спілкуватися з дружиною ОСОБА_8 та дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ; заходити в кімнату дружини ОСОБА_8 та кімнату дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 в житловому будинку по АДРЕСА_1 ; вести листування, телефонні переговори з дружиною ОСОБА_8 та дітьми ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 або контактувати з ними через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; особисто і через третіх осіб розшукувати дружину ОСОБА_8 та дітей ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому ОСОБА_6 , переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними.

Разом з тим, ОСОБА_6 , будучи належним чином ознайомленим з вищевказаним судовим рішенням та покладеними на нього обмеженнями, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду, всупереч вимогам ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України, відповідно до яких видача обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання, діючи умисно, 03 листопада 2024 року біля 19 год 00 хв, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , розпочав зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 , яка згідно п. 2 ч. 2 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою від домашнього насильства, словесний конфлікт, чим умисно не виконав обмежувальний припис у виді заборони спілкуватися з останньою.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити. Звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, та встановити іспитовий строк на три роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вважає, що оскаржуваний вирок суду, в частині призначеного покарання, є незаконним через невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу на те, що обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, є його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку.

Крім того, судом першої інстанції не було досліджено медичний висновок стосовно ОСОБА_6 , який страждає епілепсією, що унеможливлює виконання покарання у виді реального обмеження волі.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги, прокурора, який вважає вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних причин.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено, та кваліфікація його дій за ст.390-1 КК України, при наведених в вироку обставинах, підтверджуються зібраними в справі та дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав вірну оцінку, з якою погоджується колегія суддів.

Дії ОСОБА_6 суд першої інстанції правильно кваліфікував за ст. 390-1 КК України, як умисне не виконання обмежувального припису, будучи особою, щодо якої такий захід застосований судом, а саме, умисно розпочав зі своєю колишньою дружиною ОСОБА_8 , яка згідно з п. 2 ч. 2 ст. Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є постраждалою від домашнього насильства, словесний конфлікт, чим порушив покладені на нього обмеженнями, нехтуючи обов`язковими приписами та обмеженнями суду, переслідуючи умисел, спрямований на порушення нормальної діяльності органів правосуддя по забезпеченню виконання рішення суду.

Відповідно до приписів ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах вимог поданої апеляційної скарги, тому судова колегія, при перевірці вироку суду першої інстанції, не наводить доводів на підтвердження висновків суду першої інстанції, в частині доведеності вини та правильності кваліфікації дій обвинувачених.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів.

Покарання обвинуваченому призначено у відповідності з вимогами ст. 65 КК України.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії проступки, врахував суспільну небезпечність вчиненого кримінального правоопрушення, характер та спосіб його вчинення, особу обвинуваченого, його поведінку, думку потерпілої. Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому суд визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального проступку. Обставинами, що обтяжують його покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо колишнього подружжя (дружини), так як рішенням Білогірського районного суду Хмельницької області від 14 жовтня 2024 року в справі № 669/664/24 шлюб між обвинуваченим та потерпілою розірвано.

При призначенні покарання суд, в повній мірі, врахував всі обставини, в тому числі і ті, на які посилається апелянт та його захисник.

Врахувавши вищевикладені обставини, суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання, достатнє для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Доводи захисника, що суд першої інстанції не врахував пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального проступку, не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції такі обставини були враховані, при цьому таких обставин недостатньо для пом`якшення покарання, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 вчинив інкримінуємий проступок під час відбування покарання за вироками:

- від 10 травня 2024 року Білогірського районного суду Хмельницької області за ст. 126-1 КК України,

- від 27 серпня 2024 року Білогірського районного суду Хмельницької області за ст. 390-1, ст. 59-1 КК України.

Наведене свідчить про схильність його до вчинення кримінальних правопорушень та що ОСОБА_6 є суспільно небезпечною особою.

Щодо апеляційних посилань захисника на те, що судом першої інстанції не був досліджений медичний висновок, відповідно до якого, ОСОБА_6 страждає на захворювання епілепсія, колегія суддів зазначає наступне.

Із досліджених колегією судів даних виписки із медичної карти стаціонарного хворого №ІХ-241211/28570 (а.с.111) слідує, що ОСОБА_6 з 11.12.2024 по 17.12.2024 перебув на лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «ХОЛ» ХОР Україна м.Хмельницький, клінічний діагноз S06.8, при виписці стан ближче до задовільного, при цьому посилань на наявність у ОСОБА_6 тяжких захворювань, які можуть бути підставою для пом`якшення останньому покарання, не встановлено. Інших будь-яких доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_6 тяжких захворювань ним та його захисником не надано та матеріали даного кримінального провадження не містять.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вирок ухвалений у відповідності до вимог ст.ст. 373, 374 КПК України, підстав для зміни чи скасування вироку в межах поданої апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 19.12.2024 стосовно ОСОБА_6 - залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника без задоволення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3