ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1091/25 Справа № 215/530/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст.185 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

В провадженні Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження №0000030 від 08.01.2024 року відносно ОСОБА_8 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 23 березня 2025 року.

Доводи апеляційної скарги:

Обвинувачений ОСОБА_8 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року про продовження йому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати йому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Зобов`язується виконувати покладенні на нього обов`язків судом.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що оскаржена ухвалу суду є незаконною та необґрунтованою, такою, що не відповідає нормам морального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що не погоджується з обвинуваченням у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки вважає, що потерпілий по справі ОСОБА_9 лише позичив йому гроші та надав відкритий доступ до телефона і гаманця. Вважає вірним кваліфікувати його дії як шахрайство чи привласнення чужих коштів, тобто за ст. 190 КК України. Звертає увагу, що гроші потерпілому були повернуті.

Просить врахувати, що відсутній ризик впливу на потерпілого, оскільки він не має наміру і ніколи не мав такої думки.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_7 просили апеляційну скаргу обвинуваченого задовольнити з підстав, наведених в ній. Обвинувачений ОСОБА_8 просив зменшити розмір застави.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме у вчинені таємного викрадення чугого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., та покладенням обов`язків.

Як вбачається із виділених матеріалів кримінального провадження, ухвалою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, фактичні обставини справи та стадію судового розгляду, особу обвинуваченого та характер пред`явленого обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у їх взаємозв`язку з можливими ризиками в справі.

Зокрема, суд виходив з того, що обставини, на які посилався суд при обранні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, продовженні строку його дії, та на які в своєму клопотанні посилається прокурор, не змінилися. Суд вважав, що інший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як він будучи судимим, обвинувачується в тому, що вчинив новий тяжкий злочин, за який передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі, йому раніше було вже повідомлено про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, провадження за яким на цей час перебуває на розгляді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, за яким йому було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, не є неповнолітнім або особою похилого віку, або інвалідом, не працював на момент взяття його під варту, тому він може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, чим може перешкоджати кримінальному провадженню, яке є суспільним інтересом, що незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Суд 1-ї інстанції, із врахуванням вищенавеного, не знайшов підстав для застосування інших запобіжних заходів альтернативних триманню під вартою, як таких, що не достатні для запобігання ризиків та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, з чим погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 КПК України з урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд при обранні запобіжного заходу ОСОБА_8 визначив заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., та покладенням обов`язків.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд 1-ї інстанції також врахував особу обвинуваченого, який будучи судимим, вчинив нове тяжке кримінальне правопорушення, не працює, суспільно- корисною працею не займається, що підтверджує наявність ризику вчинення ним нового чи іншого кримінального правопорушення. Суд також зважив на тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, відсутність належних гарантій та підтверджених соціальних зв`язків, які б переважали ризики ухилення від суду.

Наявність постійного місця проживання та міцних соціальних зав`язків, про що зазначила сторона захисту під час судового розгляду в апеляційному суді, не спростовують і не зменшують ризики, передбачені ст. 177 КПК України. Крім того, ці обставини існували і на час вчинення інкримінованого обвинуваченим злочину, та жодним чином не виступили стримуючим фактором в його поведінці.

Обвинуваченим та стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_8 під вартою. Отже, судом 1-ї інстанції вірно враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, особу обвинуваченого, в тому числі його стан здоров?я та відомості, які характеризують особу обвинуваченого.

Колегія суддів вважає,що суд 1-ї інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, той факт, що обставини, які були підставою для взяття ОСОБА_8 під варту на даний час не змінилися, та обґрунтовано прийшов до висновків про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення підозри та складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст.422-1 КПК України. Питанням доведеності обвинувачення суд 1-ї інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що виправданість подальшого тримання під вартою ОСОБА_8 , підтверджується наявністю ризиків, які передбачені ч. 1 ст. 177 КК України та той факт, що жоден із вказаних ризиків за час проведення судового розгляду не зменшився, що свідчить про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Доводи обвинуваченого щодо зменшення, визначеного розміру застави колегія суддів вважає необґрунтованими, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

Ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 січня 2024 року ОСОБА_8 по даному кримінальному провадженню було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60 560 грн., та покладенням обов`язків.

Враховуючи, що розмір застави як альтернативний запобіжний захід ОСОБА_8 було обрано у мінімальному розмірі, встановленому ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для його зменшення.

За таких обставин, апеляційний суд не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 січня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 23 березня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4