Справа № 753/8626/20 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1893/2025 Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

17 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004565 від 18.06.2019 рокуза апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16.10.2006 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ст. 304, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75, 76 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки; вироком апеляційного суду скасовано вирок Печерського районного суду міста Києва від 16.10.2006 року в частині призначеного покарання та призначено покарання за ч. 2 ст. 186, ст. 304, ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- 27.03.2008 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років;

- 24.11.2014 року Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 6 місяців; 19.11.2018 року звільненого з Бучанської ВК № 85 у зв`язку з відбуттям строку покарання,

засуджено за ч. 3 ст. 187 КК України до покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією майна;

цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди задоволено, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 300 000 (триста тисяч) гривень та матеріальну шкоду у сумі 9973 (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят три) гривні 32 копійки;

вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 18.06.2019 приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, керуючись корисливими мотивами, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, через балкон проник до квартири № 350 , розташованої на першому поверсі вказаного будинку та яка належить ОСОБА_9 .

B подальшому, увійшовши до кімнати квартири, ОСОБА_7 побачив неповнолітню ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є донькою ОСОБА_9 , та усвідомлюючи, що його дії носять вже відкритий характер, продовжив реалізацію свого злочинного умислу, направленого вже на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого та поєднане з проникненням у житло.

Так, ОСОБА_7 підійшов до неповнолітньої ОСОБА_10 та штовхнув останню на диван, після чого відкрито заволодів особистими речами ОСОБА_9 , які знаходились в кімнаті квартири, а саме: мобільним телефоном марки «Huawei Y-7» зеленого кольору, вартістю 2149 грн. 25 коп., у чохлі якого знаходились грошові кошти в сумі 500 грн.; мобільним телефоном марки «Huawei» чорного кольору, вартістю 1719 грн. 40 коп.; портативним зарядним пристроєм «Хіаоі ZMI» чорного кольору, вартістю 487 грн. 33 коп.; планшетом «Samsung Galaxy Note 10.1» сірого кольору, вартістю 2766 грн. 67 коп.; планшетом марки «Lenovo Tablet» чорного кольору, вартістю 1541 грн. 67 коп., а всього майна на загальну суму 9164 грн. 32 коп. та поклав вказані речі до поліетиленового пакета, який також взяв в кімнаті та який матеріальної цінності для потерпілої не становить.

В цей час до ОСОБА_7 підбігла ОСОБА_10 та намагалась припинити його злочинні дії та штовхнула його у плече, після чого ОСОБА_7 вдарив її по руках та кулаком правої руки наніс 3-4 удари в ділянку губи та 1 удар в ділянку лівого ока ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді синця лівої підочної ділянки та садно у ділянці нижньої губи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Від вказаних ударів ОСОБА_10 впала на диван, а ОСОБА_7 пішов на кухню вказаної квартири.

Після чого, ОСОБА_10 повторно намагалася перешкодити ОСОБА_7 заволодіти майном, на що останній схопив кухонного ножа, який знаходився на кухні, та шляхом його демонстрації, під погрозою його застосування, подолав таким чином волю ОСОБА_10 до опору, яка сприймала такі дії як небезпечні для свого життя та здоров`я, та заштовхав останню до ванної кімнати.

Після чого, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення втік через вікно кухні, розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій ОСОБА_9 матеріального збитку на загальну суму 9146 грн. 32 коп.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаним з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком через призначене судом покарання, а саме його невідповідності ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав про те, що судом першої інстанції при винесенні вироку щодо нього було порушено презумпцію невинуватості, оскільки взято до уваги його попередні судимості. Зазначив про те, що факт наявності судимостей у минулому не доводить його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення. Разом з тим вважає, що суд необґрунтовано застосував покарання у виді реального позбавлення волі, не застосувавши до нього звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України чи призначення більш м`якого покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України. Крім цього, вважає, що судом першої інстанції не було допитано всіх свідків, а тому не було доведено його причетності до вчинення кримінального правопорушення. За таких обставин, просив оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; пояснення обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; пояснення прокурора,який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаного з проникненням у житло, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, обґрунтовані, відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на повно та об`єктивно досліджених у судовому засіданні і належним чином оцінених та наведених у вироку доказах, а саме: показаннях потерпілої ОСОБА_10 , наданих в присутності законного представника та за участю перекладача жестової мови; показаннях свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; протоколах огляду місця події та долучених до них додатках; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.07.2019 з довідкою до протоколу, відповідно до якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 як особу, що вчинила кримінальне правопорушення; протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 24.06.2019 з довідками до протоколу, відповідно до якого свідок ОСОБА_13 та ОСОБА_14 впізнали ОСОБА_7 ; висновках експертиз, постановах про визнання речовими доказами та інших доказах.

Дослідивши вказані докази та надавши їм належну юридичну оцінку суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення та правильності кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 187 КК України, а тому доводи апеляційної скарги обвинуваченого про недоведеність його причетності до вчинення кримінального правопорушення колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки його винуватість підтверджується сукупністю досліджених судом першої інстанції доказів, які в повній мірі доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок суворості та наявність підстав для застосування положень ст. 69 та 75 КК України, то вони, на думку колегії суддів, не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах закону.

Так, за змістом ч. 1 ст. 69 КК України при наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Відповідно до мотивувальної частини вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином; конкретні обставини кримінального провадження; його ставлення до вчиненого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, наявність обставин, які обтяжують покарання, якими суд визнав рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю; дані про особу обвинуваченого, який має середню-спеціальну освіту, не працює, не одружений, характеризується посередньо, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше неодноразово судимий, в тому числі за злочини проти власності, поєднані з проникненням до житла.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та наявність обставин, які обтяжують покарання, дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією майна, яке є його власністю. З визначеним судом першої інстанції розміром та видом покарання колегія суддів також погоджується.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали кримінального провадження не містять будь-яких даних, які б указували на можливість призначення обвинуваченому покарання у меншому розмірі, ніж призначив суд першої інстанції. На підтвердження такого висновку, колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга обвинуваченого також не містить жодних доводів про наявність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають суду можливість застосувати положення ст. 69 КК України.

Доводи обвинуваченого щодо можливості застосування до нього положень ст. 75 КК України також не можуть бути взятими до уваги, адже вони не відповідають фактичним обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, який через нетривалий термін після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив умисний особливо тяжкий злочин. Крім того, апеляційна скарга обвинуваченого не містить жодних аргументів на підтвердження того, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, а застосування інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням можливе при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років. Таким чином, призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 187 КК України у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна виключає можливість застосування до нього положень ст. 75 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого про неможливість врахування судом першої інстанції при винесенні вироку наявності в нього попередніх судимостей, які не доводять його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що дійсно наявність в особи попередніх судимостей не доводять його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, однак така обставина є однією з ознак, що характеризують особу обвинуваченого та підлягає врахуванню судом першої інстанції при призначенні особі покарання, що відповідає положенням п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України. Як вбачаються з оскаржуваного вироку, наявність попередніх судимостей у ОСОБА_7 не враховано судом як доказ його винуватості за ч. 3 ст. 187 КК України, проте враховано при призначенні ОСОБА_7 покарання як обставина, що його характеризує, що цілком відповідає вимогам закону.

Апеляційна скарга обвинуваченого не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення та наявність визначених ст. 415 КПК України підстав для призначення нового розгляду, як про це просить в апеляційній скарзі обвинувачений.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги обвинуваченого та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи викладене, вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не встановлено, а тому колегія суддів вважає за необхідне вказаний вирок залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 21 червня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4