Справа № 740/5756/24
Провадження № 1-кп/740/137/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2025 року м.Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000211 від 08.08.2024, за ознаками суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.1 ст.125 КК України відносно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина, Чернігівської області, громадянина України, маючого повну середню освіту, одруженого, непрацюючого, раніше несудимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5

особи, щодо якої передбачається застосування заходів медичного характеру - ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_6

встановив:

ОСОБА_3 , вчинив суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за наступних обставин.

Близько 21:00 години 06.08.2024 ОСОБА_3 , знаходячись у прихожій кімнаті будинку за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи у стані неосудності, не усвідомлюючи своїх дій і не маючи можливості ними керувати, вчинив суспільно небезпечне діяння, під час якого наніс один удар кулаком лівої руки в праву сторону обличчя своїй дружині ОСОБА_5 , в результаті чого завдав потерпілій тілесні ушкодження у вигляді забою та гематоми м'яких тканин обличчя справа, параорбітальної гематоми справа, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які не спричинили короткочасний розлад здоров'я.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.в ст.3 встановлює, що «домашне насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім'ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Своїми діями ОСОБА_3 згідно ст.ст. 1 і 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив насильство у формі фізичного насильства.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив суд застосувати до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Потерпіла ОСОБА_5 та особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_3 у судовому засіданні відмовились давати показання, пославшись на ст.63 Конституції України.

Захисник адвокат ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення клопотання та застосування до ОСОБА_3 примусових заходів медичного характеру з підстав не доведення вчинення останнім суспільно небезпечного діяння.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

У судовому засіданні стороною обвинувачення надані наступні письмові докази та документи, що стверджують допустимість доказів, здобутих у ході досудового розслідування:

- рапорт про отримання повідомлення зі служби 102 про те, що 08.08.2024 о 11:01 до Ніжинської міської лікарні звернулась ОСОБА_5 . Діагноз: забій, гематома м'яких тканин обличчя справа, параорбітальна гематома справа. Обставини: 06.08.2024 о 22:00 побив чоловік за адресою: АДРЕСА_1 ;

- протокол про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 08.08.2024, за змістом якої, ОСОБА_5 повідомила, що 06.08.2024 близько 21 год за адресою: АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 завдав тілесні ушкодження, а саме наніс один удар в область обличчя, з додатком у вигляді фотозображення потерпілої ОСОБА_5 з отриманими тілесними ушкодженнями;

- витяг з ЄРДР, згідно якого, відомості за заявою потерпілої ОСОБА_5 були внесені 08.08.2024 та визначено правову кваліфікацію за ч.1 ст.125 КК України;

- постанови про призначення дізнавача для здійснення досудового розслідування кримінального проступку від 08.08.2024 та про призначення групи прокурорів від 08.08.2024;

- постанова прокурора про визначення строку дізнання у кримінальному провадженні від 30.08.2024;

- постанова прокурора про продовження строків дізнання від 18.09.2024;

- постанова дізнавача про зміну порядку досудового розслідування від 20.09.2024;

- висновок експерта №115 від 14.08.2024, згідно якого, виявлені у потерпілої ОСОБА_5 тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров'я та не були небезпечими для життя, в тому числі і у момент їх спричинення. Тілесні ушкодження могли, в тому числі, виникнути в час і при обставинах зазначених у постанові дізнавача, тобто від удару кулаком. Могли виникнути не менше від однієї травматичної дії;

- протокол проведення слідчого експерименту від 17.08.2024 за участі потерпілої ОСОБА_5 з додатком відеозаписом слідчої дії, оглянутому у судовому засіданні, під час якого, остання розповіла обставини та продемонструвала механізм спричинення їй тілесних ушкоджень ОСОБА_3 ..

Дослідивши надані докази, суд вважає їх належними та допустимими, такими, що повністю узгоджуються між собою.

Посилання захисника на недопустимість доказу - протоколу слідчого експерименту за участі потерпілої, з підстав того, що він проведений не у формі відтворення, а формі допиту останньої та не на місці події, суд не приймає до уваги з огляду на наступне.

З відеозапису проведеного слідчого експерименту вбачається, що потерпілій були роз`яснені її процесуальні права, свої пояснення остання надає ініціативно, детально, демонструючи на манекені механізм нанесення їй тілесних ушкоджень.

Отже слідчий експеримент був проведений у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події.

При цьому, положення ст.240 КПК України не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а вимагає лише моделювання умов, наближених до тих, що існували на момент події і є важливими для мети експерименту.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №384 від 03.09.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляє ознаки психічного розладу в формі шизоафективного розладу, змішаного типу (F25.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду).

Наявний у нього психічний розлад виник в 2010 році і відноситься до категорії хронічних психічних розладів.

В період часу, до якого відноситься кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, мав місце психічний розлад в формі шизоафективного розладу, змішаного типу (F25.2 за Міжнародною Класифікацією Хвороб 10-го перегляду), внаслідок якого він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За своїм психічним станом ОСОБА_3 на теперішній час, не здатний правильно сприймати обставини, які мають значення для даного кримінального провадження та давати про них правильні свідчення.

ОСОБА_3 , за його психічним станом на теперішній час, показані примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної писихіатричної допомоги.

У ОСОБА_3 на теперішній час, не виявлено клінічих ознак психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю чи наркотичних речовин з синдромом залежності, тому відповідне лікування йому не показане.

Вказаний висновок не викликає у суду сумнівів про те, що ОСОБА_3 страждає на психічну хворобу, яка зумовлює його неосудність і викликає потребу в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру, оскільки є обґрунтованим та таким, що складений із врахуванням обставин даного кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд вважає доведеним, що інкриміноване ОСОБА_3 суспільно небезпечне діяння, підпадає під ознаки кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, і це діяння вчинено ОСОБА_3 у стані неосудності.

Вивченням особи ОСОБА_3 встановлено, що він не працює, перебуває у шлюбі з потерпілою ОСОБА_5 , скарги за місцем мешкання не надходили, разом з тим, надходило повідомлення про вчинення ним домашнього насильства у зв`язку з чим, здійснювалися відпрацювання мобільною бригадою ЦСССДМ, з 2010 року перебуває на обліку у лікаря-психіатра, на обліку у лікаря нарколога не перебуває, під опікою не перебуває.

Відповідно до ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа.

Згідно з ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Згідно зі ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Визнавши доведеним, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, у стані неосудності, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру, з підстав, передбачених ч.2 ст.513 КПК України.

Визначаючи тип психіатричного закладу у відповідності до ч.1 ст.94 КК України, суд виходить не тільки з психічного стану неосудного (характеру та тяжкості захворювання), а й ураховує тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічного хворого для себе та інших осіб.

Згідно ст.19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами.

Судом встановлено, що за своїм психічним станом ОСОБА_3 під час вчинення інкримінованого йому суспільно небезпечного діяння не був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, в даний час страждає хронічним психічним захворюванням - шизоафективний розлад, змішаний тип, не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, тож потребує застосування примусових заходів у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Водночас суд бере до уваги відсутність підстав вважати, що ОСОБА_3 на момент судового розгляду видужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба в застосуванні щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Речові докази та судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід не обирався і такого клопотання під час судового розгляду не надходило.

Керуючись ст.ст.92-94 КК України, ст.ст.128-129, 503, 513, 516 КПК України, суд

постановив:

клопотання прокурора задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Ніжина, Чернігівської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги.

Після набрання законної сили копію ухвали суду направити на виконання до КНП «Ніжинська центральна міська лікарня Імені Миколи Галицького» та Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня її оголошення.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1