Справа № 466/1235/25
Провадження № 1-кп/466/529/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2025 року м.Львів

Шевченківський районний суд м.Львова

у складі : головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові кримінальне провадження №0001664 від 26.11.2024 р. про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сасівка Свалявського району Закарпатської області, з освітою 9 класів, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимого Залізничним районним судом м.Львова 28.11.2022 р. за ч.1 ст.186 КК України на 1 рік позбавлення волі,

за ч.4 ст.185 КК України,

у с т а н о в и в :

Обвинувачений ОСОБА_4 26.11.2024 р. біля 10-00 год., перебуваючи у приміщенні комунальної міської дитячої клінічної лікарні м.Львова , що на вул. Пилипа Орлика, 4 у м.Львові, маючи умисел на викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, який введено Указом Президента України від 24.02.2022р. №64, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав майно потерпілої ОСОБА_5 - дитячу коляску вартістю 3983,33 грн., якою в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій майнової шкоди.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений вину свою у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та суду пояснив, що 26.11.2024 р. біля 10-00 год. зайшов у приміщення дитячої лікарні, думаючи, що це лікарня для дорослих, щоб записатись на прийом до лікаря. На першому поверсі лікарні зауважив дитячу коляску, яка стояла без нагляду і вирішив її викрасти. Вивіз коляску із приміщення лікарні, завіз у будинок, де тимчасово проживав, на АДРЕСА_3 , щоб пізніше її продати. У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, розяснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст. 349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав недоцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов переконання, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміноване, доведена повністю.

Кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.4 ст.185 КК України суд вважає вірною, оскільки обвинувачений вчинив таємне викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставини, які відповідно до вимог ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, відсутність матеріальних претензій потерпілої.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

У справі №205/7091/16-к від 17.10.2019 ВС розтлумачив судову дискрецію у кримінальному судочинстві та звернув увагу на міжнародно-правове регулювання зазначеного інституту. Так, поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду, принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, при яких воно вчинено, наявність попередньої судимості та вважає, що його виправлення та перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Суд із врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, сприяння слідству, обставини вчинення злочину, вартість викраденого майна та відсутність претензій з боку потерпілої, вважає за можливе застосувати ст. 69 КК України обрання покарання нижче нижчої межі, визначеної санкцією ч.4 ст.185 КК України.

Запобіжний захід слід залишити попередньо обраний - тримання під вартою.

Речові докази - цифрові носії відеозапису з камер спостереження АК «Ветеран», ОСББ « Високі Пагорби», МКМДЛ м.Львова - суд вважає за необхідне залишити при матеріалах кримінального провадження.

Окрім цього з обвинуваченого слід стягнути витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-24/28842-ТВ від 10.12.2024 р. в сумі 1591,80 грн. в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України.

Обрати покарання ОСОБА_4 за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 /одного / року позбавлення волі.

Запобіжний захід залишити попередньо обраний - тримання під вартою.

Строк відбування покарання рахувати з моменту затримання - з 28.11.2024 р.

Речові докази: цифрові носії відеозапису з камер спостереження АК «Ветеран», ОСББ «Високі Пагорби», МКМДЛ м.Львова - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/114-24/28842-ТВ від 10.12.2024 р. в сумі 1591/одну тисячу п`ятсот дев`яносто одну гривню / 80 коп.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Суддя ОСОБА_1