ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1916/23 Номер провадження 11-кп/814/1391/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000637, за апеляційною скаргою прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 березня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольськ (нині м. Горішні Плавні) Полтавської області, громадянин України, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

Звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Закрито кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, відомості щодо якого внесені в ЄРДР за № 0000637 від 16.08.2023.

Вирішено долю речових доказів.

Ухвалюючи вказане рішення, суд послався на те, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину у вчиненні інкримінованого проступку, перебуває на лікуванні (обліку) у лікаря-нарколога з 2019 року, що підтверджується листом КНП «ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» від 12.09.2023 № 01-12 та №3031/115/110/12-2023 від 06.09.2023, консультативний висновок спеціаліста виданий лікарем-психіатром КНП «ЛІЛ І рівня м. Горішні Плавні» від 19.02.2024 (встановлений діагноз синдром залежності) та відсутність будь-яких даних, які би свідчили, що ОСОБА_7 проходив лікування виключно з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що місцевим судом не взято до уваги наданий прокурором лист КНП «ДІЛ І рівня м. Горішні Плавні», відповідно до якого ОСОБА_7 знаходиться на лікуванні (обліку) у лікаря - нарколога з 2019 року. На лікуванні (обліку) у лікаря - психіатра не перебуває.

Вказує, що судом першої інстанції фактично залишено поза увагою той факт, що у наданому обвинуваченим ОСОБА_7 консультативному висновку спеціаліста, виданого лікарем-психіатром від 19.02.2024, зазначено діагноз «синдром залежності», однак, не вказано від чого саме залежність.

Крім вказаного зазначає, що жодних відомостей щодо того, що обвинувачений ОСОБА_7 добровільно звернувся до лікувального закладу та розпочав курс лікування від наркоманії ним не надано.

Також наголошує, що як вбачається із консультативного висновку спеціаліста, наданого обвинуваченим ОСОБА_7 , останній відвідує програму замісної підтримуючої терапії та отримує добову дозу метадону. У свою чергу, метадон відноситься до опіоїдів.

Однак, як вбачається з пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, у останнього під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання, виявлено та вилучено речовину рослинного походження, зеленого кольору, яка згідно висновків експерта містить тетрагідроканнабінол і є канабісом, який відноситься до - канабіноїдів.

Зазначає, що звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України, місцевий суд не взяв до уваги той факт, що останній фактично не проходив жодного курсу лікування внаслідок вживання канабіноїдів та перебуваючи з 2019 року на обліку у лікаря - нарколога, обвинувачений ОСОБА_7 , продовжив вчиняти нові кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції прокурор підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Обвинувачений та його захисник заперечили проти доводів скарги, просили ухвалу суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, у якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, не дотримався вказаних вимог Кримінально-процесуального законодавства, допустив істотне порушення вимог кримінально процесуального закону, які перешкодили йому ухвалити законне і обґрунтоване рішення.

Положеннями ч. 4 ст. 309 КК визначено, що особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Тобто приписи вказаної правової норми дають можливість судам застосовувати її за наявності таких умов:

1) добровільне звернення до лікувального закладу особи, яка хворіє на наркоманію;

2) особою розпочато лікування від наркоманії.

При цьому вказана норма права є імперативною та не дозволяє судам встановлювати додаткові, не визначені нею обставини для її застосування.

Таким чином, встановлення цих обставин є достатнім для ухвалення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК.

Разом з цим, для правильного застосування судом цієї норми права необхідно керуватися й положеннями Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР (далі-Закон), які містить дефініції таких понять:

добровільне лікування - лікування від наркоманії, яке здійснюється за згодою хворого або його законного представника;

наркоманія - психічний розлад, зумовлений залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини внаслідок зловживання цим засобом або цією речовиною;

зловживання наркотичними засобами або психотропними речовинами - умисне систематичне незаконне вживання наркотичних засобів або психотропних речовин;

особа, хвора на наркоманію, - особа, яка страждає на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу чи психотропної речовини, і якій за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до цього Закону, встановлено діагноз "наркоманія";

медичне обстеження - обстеження особи в стаціонарних умовах з метою встановлення діагнозу "наркоманія".

Законодавець, формулюючи умови для звільнення від кримінальної відповідальності за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту ставив ціль вилікувати особу від захворювання на наркоманію, яке є тяжчим у порівнянні, наприклад, із захворюванням на алкоголізм.

Тому звернення особи до лікувального закладу навіть під час судового розгляду досягає тих цілей, для яких конструювалася ця норма.

Покарання особи, яка хворіє на наркоманію, незалежно від того, чи звернулася вона для такого лікування вперше чи вже проходила курс лікування, перебувала на відповідному обліку до внесення відомостей до ЄРДР у цьому провадженні чи ні, не повинно бути пріоритетним та превалювати над ціллю вилікувати особу.

Крім того, законодавцем не обмежено застосування ч. 4 ст. 309 КК фактом перебування до вчинення цього кримінального правопорушення на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини.

Положення кримінального закону не виключають можливість застосування ч. 4 ст. 309 КК навіть у тому випадку, якщо особа добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, усвідомлюючи можливість ухвалення обвинувального вироку щодо неї.

Причини, які були визначальними для прийняття рішення про звернення до лікувального закладу з метою пройти лікування від наркоманії можуть бути різними. Однак ключовим є добровільне прийняття рішення особою, яка хворіє на наркоманію, щодо необхідності такого лікування.

Причини, які передували зверненню особи до лікувального закладу для лікування від наркоманії, не повинні перекреслювати сам факт такого звернення та ставити під сумнів добровільність як таку.

Законодавець визначає поняття та підстави примусового лікування осіб, хворих на наркоманію, у ст. 16 Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними". Будь-яке інше звернення для лікування від наркоманії є добровільним. Суд не може встановлювати додаткові умови для констатації факту добровільності.

Так само не має значення для застосування положень ч. 4 ст. 309 КК факт попереднього перебування особи на обліку. Той факт, що особа вперше звернулася для лікування може слугувати підставою для її звільнення від кримінальної відповідальності шляхом застосування вказаної правової норми, за наявністю інших підстав для цього.

Тобто захворювання на наркоманію може бути діагностовано вперше, і це не може бути перешкодою для використання положень ч. 4 ст. 309 КК.

Добровільним слід вважати таке звернення особи до лікувального закладу в контексті ч. 4 ст. 309 КК, яке здійснюється за її особистою згодою, або згодою законного представника, що мало місце до моменту виходу суду першої інстанції до нарадчої кімнати для ухвалення рішення у кримінальному провадженні. Для застосування цієї заохочувальної норми попередній факт перебування особи на обліку осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, не є визначальним, оскільки факт захворювання на наркоманію у такої особи може бути встановлено вперше. Такий первинний діагноз також констатує необхідність надання особі медичної допомоги у вигляді лікування від наркоманії.

Повертаючись до доводів апеляційної скарги прокурора, які зводяться до незгоди із звільненням ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Статтею 413 КПК передбачено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, окрім іншого, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

У цьому кримінальному провадженні для правильного застосування положень ч. 4 ст. 309 КК суду першої інстанції належало встановити чи страждав ОСОБА_7 на психічний розлад, що характеризується психічною та (або) фізичною залежністю від наркотичного засобу або психотропної речовини, та чи за результатами медичного обстеження, проведеного відповідно до Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними" обвинуваченому було встановлено діагноз "наркоманія".

Проте, звільняючи ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК, суд належним чином не перевірив наявність вказаних умов.

Зокрема судом для прийняття свого рішення було враховано лист КНП «ЛІЛ 1 рівня м. Горішні Плавні» від 12.09.2023 №01/12 на №303/115/110/12-2023 від 06.09.2023 про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , знаходиться на лікуванні (обліку) у лікаря нарколога з 2019 року.

Також судом враховано консультативний висновок спеціаліста лікаря-нарколога ОСОБА_10 від 19.02.2024 про встановлення діагнозу ОСОБА_7 ППРЕ 19.22. Синдром залежності. Відвідує програму замісної підтримуючої терапії з 2019 року.

Суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи дійсно ОСОБА_7 страждав на захворювання з діагнозом "наркоманія", який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження відповідно до Закону та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року за № 534/2338.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що в довідці вказано про перебування ОСОБА_7 на обліку та лікуванні у лікаря нарколога, а згідно висновку обвинувачений страждає на ППРЕ, при цьому у цих медичних документах не вказано про встановлення йому діагнозу "наркоманія" та лікування від нього, наявність якого є обов`язковою умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК.

Допитана в суді апеляційної інстанції лікар-нарколог ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_7 перебуває на обліку у кабінеті лікаря-нарколога з 2019 року та отримує замісну терапію. Раніше нею видавалося ОСОБА_7 направлення для поміщення до стаціонару, проте він відмовився лікуватися. Через що діагноз «наркоманія» в умовах стаціонару йому не було встановлено.

З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд дійшов безпідставного висновку про необхідність звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі положень ч. 4 ст. 309 КК, що свідчить про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягав застосуванню (п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК), у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Наведені висновки колегії суддів відповідають правовому висновку ОП ВС України у справі №357/11205/19 від 29.11.2021.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Горішньоплавнівського відділу Кременчуцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу Комсомольського міського суду Полтавської області від 01 березня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд обвинувального акту щодо нього в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3