№ провадження 1-кс/208/2867/24
УХВАЛА

Іменем України

07 грудня 2024 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні по справі кримінального провадження № 0000408, за підозрою:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, розглянувши клопотання слідчого Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області про обрання запобіжного заходу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні СВ Маріупольського РУП ГУНП в Донецькій області перебувають матеріали зазначеного кримінального провадження.

Відповідно до клопотання слідчого, наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 03.09.2023 року № 248 солдата ОСОБА_7 призначено на посаду номера обслуги 1 протитанкового відділення взводу вогневої підтримки 15 аеромобільної роти 4 аеромобільного батальйону військової частини НОМЕР_1 , включено до списків особового складу вказаної військової частини та на усі види забезпечення, тобто він є суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про несення військової служби у час воєнного стану.

Являючись військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, ОСОБА_7 зобов`язаний сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

20.12.2023 року, солдат ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем з метою ухилення від військової служби, без наміру її проходження у майбутньому, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яке розташоване в АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, поза межами тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби.

Під час незаконного перебування поза межами підрозділу військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 до органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, органів військового управління, правоохоронних органів з питань подальшого проходження військової служби не звертався, приховував свою належність до Збройних Сил України, хоча мав об`єктивну можливість вчинити вказані дії та повернутись до виконання обов`язків з військової служби.

31.10.2024 року, слідчим відносно ОСОБА_7 винесено постанову про повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ст. 407 ч.5 КК України. В цей же день ОСОБА_7 оголошено у розшук.

07.12.2024 року ОСОБА_7 затримано, та підозра вручена безпосередньо.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, зокрема: наказами про зарахування ОСОБА_7 на військову службу, матеріалами службового розслідування про самовільне залишення останнім військової частини, допитами свідків.

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, яка обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися.

ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інші кримінальні правопорушення.

В судовому засіданні, прокурор аргументуючи свою позицію наведеними у клопотанні фактами, просив його задовольнити. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, просив не визначати розмір застави.

Підозрюваний не заперечував проти задоволення клопотання прокурора.

Адвокат зазначив, що будучі пов`язаним позицією підзахисного, її підтримує. Разом з тим зазначає, що на її думку ризики застосування найбільш суворого запобіжного заходу не підтверджені.

Розглянувши клопотання, вивчивши додані матеріали та вислухавши учасників судового засідання, слідчий суддя встановив наступне.

Згідно зі ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Частиною 1 ст. 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять, надані сторонами кримінального провадження, докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого може бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, (пп. «а» п.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод)

Відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ. Слідчий суддя бере до уваги, що згідно з рішенням Суду у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 на теперішній час обґрунтовано, а саме в достатній мірі для розгляду клопотання прокурора, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який чинним законодавством передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у скоєнні вказаного кримінального правопорушення, на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, оглянутими слідчим суддею в судовому засіданні.

ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу, сприяти якому має і тримання особи під вартою.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , факт його перебування у розшуку, суд вважає за існуючий ризик переховування підозрюваного від слідства та суду, вчинення військовослужбовцем іншого кримінального правопорушення.

Також, суд погоджується з доводами прокурора щодо наявного ризику незаконного впливу підозрюваного на свідків у справі.

При встановленні наявності цього ризику, враховується встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, згідно якої суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання.

Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення іншими показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, і за таких обставин, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом таких показань та дослідження їх судом.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику ЄСПЛ, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з врахуванням низки відповідних факторів, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може слугувати підставою для запобіжного ув`язнення.

В кожному випадку, як підкреслює ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Прокурором та слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, що перешкоджають органам досудового розслідування уникнути їх без взяття підозрюваного під варту.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, суд використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу поза всяким сумнівом порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак потребує встановлення реальної можливості допустити це в майбутньому.

Обираючи запобіжний захід, слідчий суддя враховує вік підозрюваного, його майновий та сімейний стан, а також інші характеризуючи дані, які підтверджені наявними у справі доказами.

Беручи до уваги вищенаведене, сукупність вказаних фактів, слідчий суддя доходить переконання, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, та згідно з практикою ЄСПЛ, повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав і інтересів.

Тримання на гауптвахтах узятих під варту військовослужбовців здійснюється відповідно до чинного законодавства , в тому числі Закону України «Про попереднє ув`язнення» Узяті під варту військовослужбовці розміщуються на гауптвахті на підставі ухвали суду, яка набрала законної сили.

Відповідно до ст. 183 КПК України, альтернативний запобіжний захід у виді застави, судом не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 186, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя, -

ухвалив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строком до 04.02.2025 року, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню органом досудового розслідування.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу слідчого судді про застосування запобіжного заходу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1