Справа № 686/6083/25
Провадження № 1-кп/686/865/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000440 від 13 лютого 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Хмельницького, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, працюючого

без оформлення трудових відносин з виконання робіт на будівництві, утриманців не має, зареєстрованого за місцем проживання адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України (ID-картка) № НОМЕР_1 , виданий 18.02.2022, Хмельницьким відділом №1 УДМС у Хмельницькій області, раніше не судимого, -

установив:

10 лютого 2025 року ОСОБА_4 близько 22:58 год.,перебуваючи з ОСОБА_6 поблизу будинку №79 по вулиці Проскурівській, що знаходиться на перехресті з вулицею Івана Франка в місті Хмельницькому, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, розпочали словесний конфлікт із незнайомим ОСОБА_5 . В ході даного конфлікту ОСОБА_6 , розпилив в обличчя ОСОБА_5 сльозогінний газ, після чого ОСОБА_5 , втративши рівновагу, впав на землю, а ОСОБА_6 попрямував в сторону вулиці Шевченка. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення особистого майна ОСОБА_5 .

Тоді ж, ОСОБА_4 , достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та в подальшому продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України №26/2025 від 14 січня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 4220-ІХ від 15 січня 2025 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» з 05 години 30 хвилин 8 лютого 2025 року строком на 90 діб, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та свідомо бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого незаконного збагачення, підійшов до ОСОБА_5 , який в цей час лежав на землі та усвідомлював вчинення відносно нього викрадення майна, схилившись над ним, шляхом вільного доступу, відкрито викрав з правої кишені куртки потерпілого належний ОСОБА_5 мобільний телефон марки «iPhone» моделі «11 Pro» із вбудованою пам`яттю 256 ГБ, зеленого кольору, вартістю 10 203 грн. 33 коп., у силіконовому чохлі зеленого кольору, із SIM-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «lifecell» № НОМЕР_2 , які майнової цінності для потерпілого не становлять, при цьому усвідомлюючи, що його дії помічені потерпілим, утримуючи при собі викрадене, покинув місце події, розпорядившись у подальшому ним на власний розсуд.

Вказаними умисними протиправними діями, ОСОБА_4 заподіяв потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 10 203 грн. 33 коп.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що 10 лютого 2025 року близько 22:58 повертався пішки додому та йшов біля стадіону «Поділля», повертаючись із клубу «Тарантіно», де він відпочивав з друзями та вживав алкогольні напої. Дійшовши до перехрестя із вулицею Франка, біля старої музичної школи побачив двох незнайомих йому осіб, які йшли навпроти нього, між ними виник словесний конфлікт та один із хлопців (як у подальшому з`ясувалося під час слідчого експерименту ОСОБА_6 розпилив у його бік сльозогінний газ, від чого він впав. Через кілька хвилин підійшов інший хлопець - ОСОБА_4 , на якого потерпілий вказав судовому засіданні та лежачи на боці, ОСОБА_7 відчув, як з його зачиненої на замок правої кишені куртки він у нього витягнув телефон iPhone» моделі «11 Pro» із вбудованою пам`яттю 256 ГБ, зеленого кольору.Жодного насильства до нього застосовано не було. Потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 попросив у нього пробачення та він немає до обвинуваченого жодний претензій матеріального чи морального характеру.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , не оспорюючи жодних фактичних обставин кримінального правопорушення, розміру шкоди свою вину визнав повністю та підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини. Також додав, що він разом із ОСОБА_6 прямували у сторону мікрорайону «Дубово», йдучи з вулиці Проскурівській у м.Хмельницькому біля старої музичної школи , наблизилися до хлопця - потерпілого ОСОБА_7 , який йшов навпроти та між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, під час якого ОСОБА_6 розпилив із балончика у сторону ОСОБА_7 сльозогінний газ, від чого ОСОБА_7 впав (ліг) на бік та ОСОБА_6 одразу відійшов від нього приблизно на три метри. Після цього ОСОБА_4 підійшов до потерпілого та витягнув у нього з кишені мобільний телефон iPhone» моделі «11 Pro» у чохлі, ОСОБА_6 про це не повідомляв та пішов у сторону мікрорайону «Дубово» до місця свого проживання . На наступний день ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 , що він забрав телефон у хлопця на котрого вчора той розпилив сльозогінний газ. ОСОБА_4 зазначив, що жодних дій із телефоном не вчиняв, він лежав у нього вдома на тумбі до подальшого добровільної видачі телефону працівникам поліції.

У вчиненому щиро кається,жалкує та зазначив, що попросив вибачення у потерплого ОСОБА_7 , який йому пробачив такий вчинок.

Також обвинувачений ОСОБА_4 не заперечив розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

З`ясувавши позицію учасників судового розгляду щодо визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню та порядку їх дослідження, згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюють ся, з`ясувавши при цьому, чи правильно розуміють обвинувачений та інші учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.

Кримінальне провадження розглянуте згідно з вимогами ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану,тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України, винуватість у якому доведена поза розумним сумнівом.

Обвинувачений на момент вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень досяг віку, з якого настає кримінальна відповідальність, будь-яким психічним захворюванням чи тимчасовим розладом психічної діяльності на той час не страждав, не страждає на такі і в теперішній час. Тому суд визнає його осудним.

При призначенні покарання суд згідно із ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.

Згідно з положеннями статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Як випливає із законодавчих приписів, значення заходу примусу для досягнення його мети визначається не лише його суворістю, а й справедливістю.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, те, що воно є тяжким злочином.

Суд ураховує особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, є особою молодого віку, неодружений, осіб, яких зобов`язаний утримувати не має, за місцем проживання характеризується посередньо, на профілактичному обліку не перебуває, під диспансерним наглядом у лікаря психіатра не перебуває, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря нарколога, раніше не судимий та вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставинами, що пом?якшують покарання обвинуваченому є щире каяття, при якому ОСОБА_4 продемонстрував готовність понести заслужене покарання та активне сприяння розкриттю злочину, яке полягало у активній поведінці обвинуваченого з повідомлення усіх відомих йому обставин кримінального правопорушення та участі у слідчих діях із самого початку розслідування, що прокурор не заперечила

Обставиною, що пом`якшує ОСОБА_4 покарання суд визнає також вибачення перед потерпілим ОСОБА_7 , який підтвердив, що таке вибачення прийняв.

Обставин, що обтяжують покарання обвинувачених, суд не встановив.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, згідно з якою частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі №722/594/22 вказала: виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу.

Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

З урахуванням викладених обставин, беручи до уваги характер діяння і спосіб його вчинення, особу винного, усі в сукупності обставини кримінального провадження та їх поєднання, обставини, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства, суд, вважає можливим застосувати положення статті 69 КК України, призначивши покарання у виді позбавленні волі, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 186 КК України,

Суд також зазначає, що звільнення від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК) може застосовуватися у випадках, коли у матеріалах кримінального провадження є дані, які є свідченням того, що зниження суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та самого засудженого зумовлює можливість його виправлення без ізоляції від суспільства.

Суд ураховує позитивну посткримінальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , до якого у кримінальному провадженні не застосовувався запобіжний захід та до належності процесуальної поведінки сторона обвинувачення претензій не мала.

Зважаючи на усі встановлені обставини, позицію ОСОБА_4 ,який бажає бути корисним суспільству, працювати та який під час судового розгляду продемонстрував усвідомлення негативності свого вчинку,розуміє необхідність спрямованості власної поведінки на підтримання цінностей суспільства, а не задля негативних проявів, дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України. Такий вид кримінально-правового примусу за конкретних обставин відповідатиме меті кримінального провадження та буде справедливим.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.174 КПК України арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року (справа № 686/4793/25) на мобільний телефон «iPhone 11 Pro», зеленого кольору, слід скасувати, оскільки потреба у застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у розмірі 1193, 85 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374-376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст..69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: шапку чорного кольору, куртку чорного кольору з капюшоном світлі штани, кросівки чорного кольору повернути за належністю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Мобільний телефон «iPhone 11 Pro», зеленого кольору, поміщений до сейф-пакету WAR1046759 повернути за належністю потерпілому ОСОБА_5 .

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 лютого 2025 року (справа № 686/4793/25) на мобільний телефон «iPhone 11 Pro», зеленого кольору скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 1193,85 грн. процесуальних витрат за залучення експерта.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку. Апеляційна скарга подається через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку, після його проголошення, негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_8