печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2025 року

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2 ,

за участю:

представника власника майна, адвоката: не з`явився,

прокурора: не з`явився,

розглянувши у судовому засіданні провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року у справі № 757/11084/25-к у кримінальному провадженні № 0000226 від 08.02.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року у справі № 757/11084/25-к у кримінальному провадженні № 0000226 від 08.02.2023 року.

В обґрунтування клопотання адвокат ОСОБА_3 зазначає, що 22.11.2024 року у рамках кримінального провадження № 0001823, на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова, у справі № 463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9167/24), слідчими СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 та вилучено майно, належне ОСОБА_4

27.11.2024 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9349/24) накладено арешт на тимчасово вилучене майно, належне ОСОБА_4

20 грудня 2024 року ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі № 463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9735/24) cкасовано арешт майна, що полягає у позбавленні права на відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 27.11.2024 у справі № 463/6203/24 (провадження № 1-кс/463/9349/24) в межах кримінального провадження №0001823 від 04.06.2024 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США, паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_2 .

Ззаначає, що слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова, вивчивши та надавши оцінку наданих слідчим у кримінальному провадженні № 0001823 доказів встановлено, що в ОСОБА_4 відсутній статус підозрюваного, обвинуваченого, засудженого. При цьому, наявність формально винесеної постанови про визнання речових доказів (яка містить опис установлених органом досудового розслідування обставин вчинення кримінального правопорушення та виклад дослівно змісту ст. 98 КПК України, без обґрунтування, за якими з критеріїв цієї норми вилучені речі та предмети визнано речовим доказом), не виправдовує мету накладення арешту. Тобто, вказана згадана постанова є лише процесуальним рішенням слідчого або прокурора та не є доказом у розумінні ст. 99 КПК України. Слідчим суддею також досліджено долучені документи на підтвердження зазначених обставин, з яких встановлено наступне. Так, з свідоцтва про державну реєстрацію особи-підприємця серії НОМЕР_3 , вбачається реєстрація ФОП ОСОБА_4 з 22.04.2005 року. Крім цього, з копії свідоцтва про реєстрацію юридичної особи серії НОМЕР_4 , підтверджується належність заявника до ТзОВ «Діамант». Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2023, дохід ОСОБА_4 за звітний період становив 5310683,00 грн. Відповідно до податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022, дохід ОСОБА_4 за звітний період становив 1324159,00 грн. З долучених стороною заявника заяв на видачу готівки № 608756, №3861, №38679, №43787 підтверджують отримання ОСОБА_4 з ПАТ «Банк Юнісот» готівкових коштів у сумі понад 5 млн. грн. Тобто, з долучених до клопотання доказів вбачається, що ОСОБА_4 надав документи про те, що його дохід та заощадження (з урахуванням часу отримання коштів, курсів та цін) значно перевищує суму вилучених коштів. А тому, вищенаведеними доказами підтверджуються доводи представника заявника про те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вилучених у нього грошових коштів та цінностей (золотих злитків).

Крім цього, під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що власнику вилученого майна ОСОБА_4 підозра не висунута, він лише допитаний один раз і інші слідчі дії з ним не проводяться.

При цьому, з оглянутого протоколу обшуку вбачається, що вказані купюри грошових коштів під час обшуку детально не описувалися, у постанові про визнання грошових коштів речовими доказами не зазначено, які сліди кримінального правопорушення на собі вони зберегли, адже ці кошти не були предметом правопорушення та не містили інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З протоколу обшуку також вбачається, що грошові кошти не були ідентифіковані шляхом позначення серії та номеру, разом з тим, саме так можливо встановити належність коштів до певного злочину. В той же час під час обшуку грошові кошти вилучені як грошова маса.

Також зазначає, що органом досудового розслідування не аргументовано, які саме факти та обставини, що мають значення для даного кримінального провадження та підлягають доказуванню, можуть доводитись за рахунок вилучених у ОСОБА_4 грошових коштів та дорогоцінних металів.

В подальшому, адвокат ОСОБА_6 , яка діє від імені та в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернулась до слідчого СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області у кримінальному провадженні № 0001823 з клопотанням про повернення майна, на підставі ухвали про скасування арешту, яке задоволено не було.

Постановою прокурора відділу Офісу Генерального прокурора від 15.01.2025, досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001823 та №0000226 об`єднані в одне , та присвоєно номер останнього.

17.01.2025 року адвокат ОСОБА_6 , яка діє від імені та в інтересах власника майна ОСОБА_4 , звернулась до старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України у кримінальному провадженні №0000226 з клопотанням про повернення майна, на підставі ухвали про скасування арешту. Станом на 23.01.2025 року жодної відповіді на клопотання та ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9735/24), яка повинна виконуватись негайно, не було.

Також, зазначає, що прокурор ОСОБА_7 17 січня 2025 року підписав аналогічне клопотання про арешт майна, яке подав до Печерського районного суду міста Києва 20.01.2025 року.

29.01.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/2242/25 (пр. 1-кс-1486/25) у задоволенні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000226 від 08.02.2023 - відмовлено.

02.02.2025 року судом скеровано в Офіс Генерального прокурора копію ухвали у справі №757/2242/25. Більше того, 30.01.2025 року слідчому у даному кримінальному провадженні скеровано клопотання про виконання ухвали слідчої судді Печерського районного суду м. Києва у справі №757/2242/25 (пр. 1-кс-1486/25) від 29.01.2025 року та ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова у справі №463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9735/24) і повернути майно власнику.

Також, зазначає, що прокурор ОСОБА_7 19.02.2025 року підписав аналогічне клопотання про арешт майна, яке подав до Печерського районного суду міста Києва того ж дня.

28.02.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/8109/25-к (пр. 1-кс-9175/25) у задоволенні клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000226 від 08.02.2023 - відмовлено.

06.03.2025 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/10073/25 (пр. 1-кс-10750/25), розглянувши клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000226 від 08.02.2023 встановлено, що сторона обвинувачення неодноразово зверталась із клопотанням про накладення арешту на одне й те саме майно, всупереч наявності нескасованих ухвал слідчих суддів, на підставі тих же доводів, що є порушенням процесуального законодавства та права власності та ухвалила клопотання прокурора залишити без розгляду.

Таким чином, враховуючи викладені вище доводи, адвокат зазначає, що арешт на майно ОСОБА_4 накладено необґрунтовано, оскільки останній є добросовісним власником майна, набутим у встановленому законом порядку. Зазначає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000226 здійснюється із 08.02.2023 року по теперішній час. За вказаний період досудового розслідування ОСОБА_4 не має процесуального статусу у кримінальному провадженні; до нього, як до добросовісного набувача права власності на вище вказане нерухоме майно, з боку правоохоронних органів немає жодних підозр. Подальший арешт є неспіврозмірним з завданням кримінального провадження та перешкоджає ОСОБА_4 у вільному законному розпорядженні належним йому майном.

Адвокат у судове засідання з розгляду клопотання про скасування арешту не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій підтримав клопотання з викладених у ньому підстав, просив задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився; про день, час, місце розгляду клопотання повідомлений належним чином; подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки арешт накладено обґрунтовано, а майно має значення речових доказів у кримінальному провадженні, досудове розслідування в якому триває.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя визнав можливим прийняти рішення по суті доводів та вимог клопотання за відсутності в судовому засіданні особи, яка подала клопотання, та прокурора, на підставі наявних матеріалів.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Головного слідчого управління відділу Національної поліції України знаходяться матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000226 за підозрою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та за фактом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 199, ст. 209 КК України.

Під час здійснення досудового розслідування у вказаному кримсінальному провадженні, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року № 757/11084/25-к задоволено клопотання прокурора та накладено арешт із забороною користування, розпорядження та відчуження на речові докази, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_11 та ОСОБА_4 в ході проведення обшуку 22.11.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 г, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г, 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США.

Згідно ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як визначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року вбачається, що при накладенні арешту на грошові кошти та золоті злитка слідчий суддя виходив з того, що вказане майно є предметом кримінального правопорушення та має значення речового доказу у кримінальному провадженні № 0000226 від 08.02.2023 року.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_4 є добросовісним власником майна, підстави та порядок набуття якого не скасовано чи визнано недійсним у встановленому законом порядку; органом досудового розслідування не встановлено та не надано доказів зворотного, а ухвалами від 20.12.2024 року у справі № 463/6203/24 (провадження 1-кс/463/9735/24) та від 28.02.2025 року у справі № 757/8109/25 (пр. 1-кс-9175/25) надано оцінку документам, які надавались власником в підтвердження походження та набуття коштів та золотих злитків і установлено, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вилучених у нього грошових коштів та цінностей (золотих злитків).

Прокурором та слідчим не проведено жодних слідчих дій або заходів забезпечення кримінального провадження для спростування законного набуття ОСОБА_4 арештованого майна, а також допустимих доказів, які підтверджують отримання у власність в незаконний спосіб.

Нормою ст. 41 Конституції України встановлюється непорушність права особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом з тим, як вбачається із наданих суду матеріалів, відсутні відомості вважати, що арештоване майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а прокурором не доведено зворотного, а відтак посилання на наявність правових підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, на думку слідчого судді, є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам кримінально процесуального законодавства. Тобто, у даному випадку, прокурором порушено права осіб на мирне володіння та користування своїм майном та не дотримано вимоги закону в частині підстав для звернення з клопотанням про накладення арешту на майно.

Статтями 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_4 , як власника майна, можливості розпоряджатися власністю, як захід забезпечення кримінального провадження, порушує права власності останнього та суперечить ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у кримінальному провадженні відсутні підстави, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном у контексті забезпечення "справедливого балансу" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту прав конкретної особи, у зв`язку з чим клопотання про скасування арешту майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 107, 170, 174, 307, 309, 532 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13.03.2025 року у справі № 757/11084/25-к у кримінальному провадженні № 0000226 від 08.02.2023 року, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 13.03.2025 року у справі № 757/11084/25-к у кримінальному провадженні № 0000226 від 08.02.2023 року, на 4 золоті злитки 999,9 проби марки Umicore вагою 100 гю, 4 золоті злитки 999,9 проби вагою 250 г., 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 100 г., 1 золотий злиток 999,9 проби вагою 1000 г.; 19 купюр номіналом 1000 рублів, 2 купюри номіналом 500 рублів, 6 купюр номіналом 5000 рублів, 1093 купюри номіналом 100 доларів США, 6 купюр номіналом 20 доларів США, 1 купюра номіналом 10 доларів США.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1