Справа № 638/189/25
Провадження № 1-кс/638/694/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001567 від 09 грудня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України,

У С Т А Н О В И В :

До суду надійшло вказане клопотання, в обґрунтування якого слідчий посилається на те, що в проваджені СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001567 від 09 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 грудня 2024 року, близько 00 години 40 хвилин невстановлена особа здійснила стрільбу за місцем мешкання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого пошкодила легковий автомобіль «ВАЗ 21112», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить останньому.

Під час подальшого проведення досудового розслідування було встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення (злочину), причетний військовослужбовець ВЧ НОМЕР_2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець с. Єгорівка Прилуцького району Чернігівської області, із повною середньою освітою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, було допитано у якості свідка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі слів якого стало відомо, що він є діючим офіцером Збройних сил України у званні молодшого лейтенанта, на посаді командира взводу ВЧ НОМЕР_2 . У зв`язку із повномасштабним вторгнення рф до суверенної Держави Україна, та введення воєнного стану по всій Державі, на даний час місце дислокації його підрозділу є Ізюмський район, Харківської області, де останній наразі проживає. У його підпорядкуванні знаходяться 37 чоловік, серед них і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є штурмовиком, та який наразі проживає за адресою: АДРЕСА_3 разом зі своїми побратимами. Приблизно тиждень тому, ОСОБА_7 стало відомо, що підпорядкованого йому військовослужбовця викликали до місцевого районного відділу поліції (Ізюмського РУП) для надання показів стосовно розстріляної у грудні 2024 року автівки у місті Ізюм. ОСОБА_7 , як командира взводу, було повідомлено про даний факт. Після того, як з ОСОБА_6 було проведено роботу у Ізюмському РУП, свідком було ініційовано розмову із останнім для встановлення всіх обставин події. Під час якої, ОСОБА_6 повідомив свідку, що: «у вересні 2024 року він познайомився з дівчиною на ім`я ОСОБА_8 , і з того часу почав із нею зустрічатись. В жовтні 2024 року ОСОБА_6 познайомився з батьками ОСОБА_8 , батьком ОСОБА_9 та матір?ю ОСОБА_10 , які проживають в районі «поворотка» в м. Ізюм. В грудні 2024 року, ОСОБА_6 їхав разом з ОСОБА_9 - батьком ОСОБА_8 на його автомобілі ВАЗ 2106, та ОСОБА_11 спитав чи є в нього якісь проблеми. ОСОБА_9 відповів йому, що недавно він взяв замовлення та виконав ремонт в одному з будинків, і власниця будинку не віддає йому кошти за ремонт в сумі 10000 доларів США. Також батько ОСОБА_12 , вказав на будинок, який розташований на одній з вуличок між залізничним ринком та районом «піски». Цього ж дня приблизно о 00 годин, ОСОБА_11 взяв свою трофейну зброю РКК калібру 5.45, яка була за місцем дислокації, після чого сів у взводний автомобіль Volkswagen Т4, та поїхав до домоволодіння, на яке йому вказав ОСОБА_9 . Приїхавши туди, ОСОБА_6 поставив автомобіль на сусідній вулиці, а сам взяв зброю та направився до вказаного домоволодіння. Прийшовши туди, побачив автомобіль ВАЗ 2111 червоного кольору та здійснив у нього автоматичну стрільбу. В результаті вистріляв 30 патронів із вказаного автомату у автомобіль, та в подальшому покинув місце. Після чого РКК спочатку привіз додому за місцем проживання, далі - перевіз його на позиції. Дізнавшись про всі обставини події, свідок вирішив забрати вказану зброю із позицій, по перше для того, щоб ОСОБА_6 , не наробив більших «проблем» для суспільства, а по друге, щоб в подальшому видати її працівникам поліції.

Так, 11.02.2025 року, в період часу з 14 години 15 хвилин по 14 годину 40 хвилин, на відкритій ділянці вулиці, розташованої за адресою: Харківська область, м. Ізюм, по площі Садовій, поблизу будинку № 18, свідком ОСОБА_7 на добровільній основі було видано:

- ручний кулемет Калашникова (РКК-74), калібру 5.45 мм, 1980 року випуску, серії НОМЕР_3 , (з якого ОСОБА_6 , 09 грудня 2024 року було здійснено автоматичну стрільбу та пошкоджено автомобіль, належний потерпілому ОСОБА_5 ), який в подальшому поміщено до полімерного мішку та опечатано біркою №В454412.

Так, постановою слідчого СВ Ізюмського РУП ОСОБА_3 від 11.02.2025 визнано речовим доказом вказаний ручний кулемет Калашникова (РКК-74), калібру 5.45 мм, 1980 року випуску, серії НОМЕР_3 .

Слідчим зазначено, що зазначений предмет, є матеріальним об`єктом, який був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Також в подальшому буде забезпечено проведення ряду судових експертиз (генетична, балістична та ін.), які будуть відігравати суттєву роль для встановлення об`єктивної істини у вищевказаному кримінальному провадженні. З метою забезпечення збереження речових доказів, виникла необхідність в накладені арешту на вказане майно.

Прокурор та слідчий в судове засідання не з`явилися, натомість з клопотання вбачається, що у зв`язку з великою навантаженістю на органи Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області та Спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони вказане клопотання просили розглянути за їх відсутності.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи, дійшов наступного.

Згідно ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Відповідно до ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

З аналізу норм п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом із тим, статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Як зазначено у клопотанні, вилучені речі мають вагоме значення для досягнення мети доказування у даному кримінальному провадженні, а саме, мають силу речових доказів та зберегли на собі сліди злочину.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що у разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки слідчим доведено необхідність накладення арешту на вилучене майно, оскільки воно містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Керуючись статтями 98, 167, 168, 170-173, 237 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Задовольнити клопотання слідчого СВ Ізюмського районного управління поліції ГУ Національної поліції в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Чугуївського відділу Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001567 від 09 грудня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України.

Накласти арешт шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження на майно, яке було вилучене під час проведення огляду місця події 11.02.2025 року за адресою: Харківська область, м. Ізюм, по площі Садовій, поблизу будинку № 18, а саме на ручний кулемет Калашникова (РКК-74), калібру 5.45 мм, 1980 року випуску, серії СО 6052.

Майно, на яке накладено арешт, зберігати у відповідності до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, дізнавачем або прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1