ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 532/2266/23 Номер провадження 11-кп/814/674/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0000261 від 06.07.2023 року за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 на вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком, ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Билбасівка Слов`янського району Донецької області, українця, громадянина України, мешкає за адресою АДРЕСА_1 , освіта середня спеціальна, розлученого, на момент мобілізації не працевлаштованого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, начальника групи штабних машин інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «сержант», раніше не судимого,:

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 залишити до набрання вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту фактичного затримання 10 жовтня 2023 року.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком суду, ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника групи штабних машин військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин 08 грудня 2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших держаних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, та перебував за межами військової частини до моменту його затримання 10 жовтня 2023 року об 11 годині 17 хвилин у м. Краматорськ.

Таким чином, ОСОБА_7 , проходячи військову службу у військовому званні «сержант», будучи військовослужбовцем, призваним під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника групи штабних машин військової частини НОМЕР_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних та поважних підстав для самовільного залишення військової частини, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст.ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин 08 грудня 2022 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка на той час дислокувалася у АДРЕСА_2 , час проводив на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину НОМЕР_1 або звернення до правоохоронних, інших держаних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього, та перебував за межами військової частини до моменту його затримання 10 жовтня 2023 року об 11 годині 17 хвилин у м. Краматорськ, чим вчинив кримінальне правопорушення - тяжкий злочин, передбачений ч.5 ст. 407 КК України, тобто, самовільне залишення військової частини без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

На вирок суду подані апеляційні скарги обвинуваченим та в його інтересах захисником.

В апеляційній скарзі обвинувачений зазначає, що не визнає вину, адже справа сфабрикована, він вимушено залишив ВЧ НОМЕР_2 , оскільки його побили військовослужбовці даної ВЧ, також йому не виплачували гроші в серпні вересні 2022 року , також за час перебування в ВЧ в АДРЕСА_2 у нього вирали військовий квиток, інші документи та особисті речі. Свідків, про яких він говорив адвокату ОСОБА_9 , суд не допитував, а свідчення військовослужбовців ВЧ НОМЕР_2 вважає неправдивими. Просить об`єктивно розглянути справу, зазначає, що він бажає продовжити військову службу, але в іншій військовій частині.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року змінити і призначити ОСОБА_7 покарання за скоєне ним кримінальне правопорушення за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. У відповідності до ст.75 Кримінального кодексу України звільнити від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробування, встановивши іспитовий строк, оскільки обвинувачений визнав вину, не заперечив той факт, що він дійсно залишив військову частину , але з поважних причин.

Також захисник зазначає, що кримінальне правопорушення ОСОБА_7 було вчинено 08 грудня 2022 року до змін у законодавстві, що передбачають посилання відповідальності для військових, зокрема і за самовільне залишення військової частини.

Позиція учасників провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали доводи апеляційних скарг та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних скарг захисника та обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені у судовому засіданні та отримали належну оцінку, є правильним та такими , що не спростовані в апеляційній скарзі.

Так, винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами та власними показаннями обвинуваченого:

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07 березня 2022 року № 53/1, яким сержанта ОСОБА_7 , начальника групи штабних машин військово частини НОМЕР_1 , з 07 березня 2022 року зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення і наказано вважати таким, що з 07 березня 2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 103).

- доповіддю № 1952 від 08 грудня 2022 року по факту самовільного залишення частини без зброї військовослужбовця ОСОБА_7 , відповідно до якої останній був відсутній при перевірці особового складу на ППД в с. Шенгури Полтавської області перед маршем для передислокації в АДРЕСА_3 (а.с. 104).

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 08 грудня 2022 року № 1286, яким наказано вважати таким, що вибув через самовільне залишення військової частини з 08 грудня 2022 року сержанта ОСОБА_7 (а.с. 105).

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 01 жовтня 2023 року № 282, згідно з яким наказано вважати таким, що вибув відповідно до ч.2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» сержанта ОСОБА_7 , колишнього начальника групи штабних машин інформаційно-телекомунікаційного вузла військової частини НОМЕР_1 з 06 липня 2023 року, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , у Збройних Силах із 07 березня 2022 року, самовільно залишив частину 08 грудня 2022 року (а.с. 92);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 08 грудня 2022 року № 625 про призначення службового розслідування стосовно ОСОБА_7 , який 08 грудня 2022 року самовільно залишив частину в умовах військового часу (а.с. 100-101).

- актом службового розслідування, затвердженим командиром військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_10 27 грудня 2022 року, яким встановлено, що військовослужбовець сержант ОСОБА_7 08 грудня 2022 року о 09:00 год. був відсутній при перевірці особового складу в пункті дислокації с. Шенгури Полтавської області, перед здійсненням маршу для передислокації в Сумську область. Підрозділ ІТВ здійснив передислокацію, але в с. Шенгури майже тиждень ще залишалися військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 , працювала столова, збиралися склади, але сержант ОСОБА_7 не з`явився і на той час його місцезнаходження не було встановлено. На телефонні дзвінки ОСОБА_7 не відповідав, стосунків з іншими військовослужбовцями частини не підтримував і про своє місце перебування нікого не повідомив. На час складення акту час перебування ОСОБА_7 поза межами частини складав понад 10 діб (а.с. 93-97).

- рапортом начальника ІТВ лейтенанта ОСОБА_11 від 08 грудня 2022 року на ім`я командира в/ч НОМЕР_1 , яким останній доповів про те, що під час ранкової перевірки о 09 годині 08 грудня 2022 року було виявлено, що начальник групи штабних машин сержант ОСОБА_7 самовільно залишив військову частину в АДРЕСА_2 без зброї (а.с. 102).

- показами свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що він у 2022 році був військовослужбовцем тієї ж частини, що й ОСОБА_7 та пам`ятає, що перед новим роком у 2022 році, десь у грудні, коли вони дислокувалися у с.Шенгури, надійшло розпорядження про передислокацію. Востаннє свідок бачив ОСОБА_7 напередодні маршу, після чого його не бачив і про нього нічого не чув. Вказував, що бачив кілька разів обвинуваченого у стані сп`яніння, але сам з ним не пив і «в розвідку з ним не пішов би». Свідок пояснював, що всі військовослужбовці перебували в однакових умовах, про стосунки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 йому не відомо й він ними не цікавився.

- показами свідка ОСОБА_13 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона є бойовим медиком і 08 грудня 2022 року, у її день народження, військова частина, де вони з ОСОБА_7 служили, повинна була переїжджати на нове місце. Свідок пояснювала, що вони з чоловіком деякий час проживали з ОСОБА_7 , однак за згодою командира переселилися до іншого приміщення через поведінку ОСОБА_7 у побуті. Свідок вказувала, що коли вони виїхали з с. Шенгури, у цьому населеному пункті ще лишалися військовослужбовці їхньої частини, у тому числі мати свідка, яка говорила, що бачила ОСОБА_7 у їдальні. ОСОБА_13 вказувала, що востаннє бачила ОСОБА_7 напередодні виїзду, 07 грудня 2022 року, коли останній був у наряді. Також свідок вказувала, що вона як бойовий медик впевнена, що не чула від ОСОБА_7 запаху алкоголю та не пам`ятає того, щоб на нього накладали стягнення. Також свідок повідомила, що з ОСОБА_7 телефонними номерами вони не обмінювалися і з ним не товаришували.

- показами свідка ОСОБА_14 , який у судовому засіданні пояснив, що він є радіомеханіком та у 2022 році ніс службу в тій же частині, що й обвинувачений. Під час перебування у с. Шенгури їхня частина отримала наказ збиратися, а тому він не слідкував, чи є ОСОБА_7 на місці. Потім свідок дізнався, що ОСОБА_7 зник, а свідок його після зміни дислокації не бачив. Також свідок пояснював, що з обвинуваченим він не спілкувався, ні хорошого, ні поганого сказати про нього не може, оскільки ОСОБА_7 вів себе, на думку свідка, так, ніби його не існує.

- показами свідка ОСОБА_15 , який у судовому засіданні пояснював, що є водієм, військовослужбовцем й у 2022 році ніс службу в тій же частині, що й обвинувачений, з ним у дуже тісних стосунках не перебував, оскільки вони постійно з обвинуваченим були у різних нарядах і майже не зустрічалися. Свідок вказував, що у грудні 2022 року їм дали наказ змінити місце дислокації і він з іншою особою залишив с. Шенгури, тож про зникнення ОСОБА_7 дізнався лише у місці нової дислокації. Свідок вказував, що він не помічав за ОСОБА_7 вживання алкоголю і бачив його востаннє на вечірній перевірці перед днем виїзду.

Зазначені вище докази є належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч. 5 ст. 407 КК України є правильною , оскільки він самовільно залишив місце служби, а також не з`явився вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 08 грудня 2022 року він самостійно, без відома та дозволу командира, залишив військову частину та дістався місця свого проживання, де й перебував понад десять місяців до жовтня 2023 року, не вживаючи будь-яких дій задля повернення до військової частини чи на військову службу взагалі.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем, достовірно знав, що передислокація буде відбуватися, достовірно знав про існування засобів зв`язку з частиною та її військовослужбовцями, всупереч обов`язкам військової служби самовільно, без поважних причин залишив місце несення військової служби та повернувся до місця свого проживання, де й перебував, не вживаючи будь-яких дій задля повернення на військову службу, що жодним чином не спростовано апелянтом.

Умисел обвинуваченого ОСОБА_7 на вчинення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КПК України, доводами апеляційної скарги не спростований, а тому твердження, що він був вимушений залишити військову частину, є неспроможними. Будь-яких доказів про застосування стосовно ОСОБА_7 фізиичного насилля під час несення служби не зафіксовано, і будь-яких заяв до правоохоронних органів він не направляв.

Захисник в апеляційній скарзі висловила свою незгоду в частині призначення обвинуваченому покарання, зокрема, на думку адвоката вирок суду потрібно змінити, призначивши покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

Під час апеляційного розгляду справи не встановлено достатніх підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ст. 75 КК України.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про його особу, який за місцем проходження служби характеризується посередньо, після самовільного залишення військової частини, яка виразилася у повній бездіяльності з метою не повертатися до військової служби, його стан здоров`я, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, відсутність обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання.

При цьому судом обґрунтовано не враховано як пом`якшуючу покарання обставину щире каяття обвинуваченого, про що зазначає захисник, оскільки в судовому засідання обвинувачений не визнав вину.

З урахуванням вказаного суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції статті за скоєний злочин, яке буде необхідним, достатнім, пропорційним та справедливим для виправлення та попередження вчинення нових злочинів, що на переконання суду відповідає тяжкості скоєного.

Будь-яких даних про не дотримання судом норм кримінального або кримінально-процесуального закону, апеляційним розглядом не встановлено.

Підстави для скасування законного, обґрунтованого та належно вмотивованого рішення суду першої інстанції відсутні, а тому апеляційні скарги сторони захисту необхідно залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кобеляцького районного суду Полтавської області від 22 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4