УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно в межах кримінального провадження № 0012634 від 08.10.2016,

В С Т А Н О В И В :

в провадження Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно в межах кримінального провадження № 0012634 від 08.10.2016, накладеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Києва від 26.10.2016 (справа №761/37010/16-к), в частині арешту земельної ділянки стровий номер: :82:277:0176, розташовану на АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивовано, зокрема, тим, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2016 (справа №761/37010/16-к) у кримінальному провадженні № 0012634 від 08.10.2016 накладено арешт на ряд земельних ділянок, зокрема на земельну ділянку кадастровий номер: :82:277:0176, розташовану на АДРЕСА_1 , що на момент накладення арешту належали на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Так, власник майна ОСОБА_3 вказує на те, що вона є спадкоємцям за законом на спадкове майно ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку про скасування арешту якої порушується питання у даному клопотанні.

У зв?язку із оформленням спадщини ОСОБА_3 як спадкоємець, який проживав разом із спадкодавцем, прийняла спадщину шляхом подання 13.12.2021р. до нотаріуса заяви про прийняття спадщини.

Як виявилось у подальшому, вказана земельна ділянка в межах кримінального провадження № 0012634 від 08.10.2016 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2016 (справа №761/37010/16-к) накладено арешт на вказану земельну ділянку.

На даний час, власником вище зазначеної земельної ділянки, на яку накладено арешт являється ОСОБА_3 , при цьому, органом досудового розслідування не спростовано факту правомірності набуття останньою права власності на майно та підстави, які б виправдовували необхідність такого втручання в права власності особи, яка не має статусу підозрюваного та не є учасником кримінального провадження № 0012634 від 08.10.2016, як арешт майна.

А тому арешт підлягає скасуванню, так як фактично позбавляє спадкоємця змоги, належним чином оформити свої спадкові права у визначеному законом порядку та не виправдовує втручання у права власника.

В судове засідання представник власник майна не з`явилась, однак просила розглянути клопотання за її відсутності та задовольнити йог з мотивів у ньому наведених.

Прокурор про час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, однак його неявка в силу положень ч. 2 ст. 174 КПК України не є перешкодою для розгляду клопотання, при цьому, в розпорядженні слідчого судді наявні достатні матеріали для прийняття рішення.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, дійшла висновку, що клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, зокрема, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 КПК України, зокрема, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів убачається, що ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2016 (справа №761/37010/16-к) у кримінальному провадженні №0012634 накладено арешт на ряд земельних ділянок, зокрема на земельну ділянку кадастровий номер: :82:277:0176, розташовану на пров. Пирятинському, 9-б у Печерському районі м. Києва.

При цьому, як слідує з мотивувальної частини ухвали слідчого судді, підставою для накладення арешту на земельні ділянки стало те, що вони є речовим доказом, оскільки являються об`єктам протиправних дій, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Арешт у кримінальній справі накладався з метою унеможливити подальше відчуження Земельної ділянки та/або використання її у своїх цілях з боку благодійної організації «МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД «СВЄТОВИД», яка незаконно привласнила Земельну ділянку на підставі Рішення про державну реєстрацію Земельної ділянки.

Однак, з моменту скасування Рішення про державну реєстрацію Земельної ділянки та поновлення права власності ОСОБА_4 на Земельну ділянку необхідність у застосуванні цього заходу відпала.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна, для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, серед іншого, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт накладається для забезпечення збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися в клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Крім того, стороною обвинувачення не надано суду доказів, щодо необхідності подальшого зстосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна у органу досудового розслідування, а також не спростовані доводи адвоката.

Отже, аналіз наявних в розпорядженні слідчого судді матеріалів, свідчить про відсутність підстав для продовження такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт земельної ділянки кадастровий номер: :82:277:0176, розташовану на АДРЕСА_1 ., що на момент накладення арешту належали на праві приватної власності ОСОБА_4 , а також недоведеність факту використання вказаного майна як доказу фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в межах якого здійснюється досудове розслідування, оскільки не може свідчити про можливу причетність власника майна до кримінального правопорушення, та не може бути підставою для застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, у зв`язку із чим викликає сумнів в розумності і співрозмірності обмеження права власності з завданням кримінального провадження

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотанняпро скасування арешту майна.

Керуючись ст. ст. 131, 132, 170-173, 174, 309 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання ОСОБА_3 , про скасування арешту на майно в межах кримінального провадження № 0012634 від 08.10.2016, - задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 26.10.2016 (справа №761/37010/16-к), в частині арешту земельних ділянок: земельної ділянки :82:277:0176, розташовану на пров. Пирятинському, 9-б у Печерському районі м. Києва.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя