04.03.25
Провадження по справі 1-в/635/147/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2025 року с-ще Покотилівка Харківського району Харківської області

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Покотилівка Харківського району Харківської області подання начальника ДУ «Темнівська виправна колонія (№100) щодо вирішення питання щодо звільнення засудженого ОСОБА_3 , 1988 року народження, відповідно до вимог Закону України №3886- ІХ від 18.07.2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів»,-

ВСТАНОВИВ:

В.О начальника ДУ «Темнівська виправна колонія № 100» звернувся до суду із поданням, у якому просив вирішити питання щодо звільнення відносно засудженого ОСОБА_3 , 1988 року народження, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2020 та за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2016 у зв`язку з усуненням караності діяння відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886- ІХ.

Від засудженого ОСОБА_3 , 1988 до суду надійшла заява про розгляд клопотання без його участі.

Представник ДУ «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Прокурор подав заяву, в якій зазначив, що проти задоволення клопотання засудженого не заперечує, просив розглядати за його відсутності.

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року, а саме у 2024 році - 3028 грн, у 2023 - 2684 грн, у 2022 - 2481 грн, у 2021 році - 2270 грн, у 2020 році - 2102 грн., у 2019 1921 грн., у 2018 1762 грн. та віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Судовим розглядом встановлено, що засудженому ОСОБА_3 призначене покарання за вироком Автозаводського районного суду Полтавської області від 01.09.2020 за ст.. 185 ч. 3 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. Відповідно до ст.. 70 ч. 4 КК України до призначеного покарання частково приєднане за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2020 покарання у виді 7 місяців позбавлення волі і остаточно призначене покарання у виді 5 років 7 місяців позбавлення волі.

За вироком від 01.09.2020 вартість викраденого становить понад 33 000 грн., а покарання призначене за один злочин, передбачений ст.. 185 ч. 3 КК України. Кримінальну караність втрачають ті кримінальні правопорушення, в яких розмір вкраденого не перевищує суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 01.01.2019 року - 1921 грн.). Тобто, ОСОБА_3 не підлягає звільненню від покарання за основним кримінальним правопорушенням вироку.

За вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2020 ОСОБА_4 визнано винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України. Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України за вчинення сімнадцяти крадіжок з квартир багатоповерхових житлових будинків з умислом спрямованим на незаконне збагачення. Із вироку вбачається, що ОСОБА_4 сімнадцять разів у період з 29.06.2019 по 02.10.2022 реалізовував свій злочинний умисел спрямований на заволодіння чужим майном із корисливих мотивів. За ці дії йому було призначено єдине покарання за ч. 3 статті 185 КК України, а сума викраденого становить понад 300 000 грн., та суд вважає за непотрібне вираховувати її, оскільки вона в тисячі разів перевищує два мінімальних прожиткових мінімумів.

Покарання ОСОБА_4 призначене за сукупністю вироків від 01.09.2020 та 12.03.2020 на підставі ч.4 ст. 70 КК України.

У частині 4 ст. 70 КК передбачена ситуація, коли після ухвалення вироку, але до, під час чи після повного відбуття призначеного ним покарання встановлюється, що засуджений винен ще й в іншому (інших) злочинах, вчинених до постановлення попереднього вироку. Отже, і в даному випадку має місце сукупність злочинів, особливість якої полягає лише в тому, що усі злочини вчинені до засудження хоча б за один із них, але розкриті в різний час, у зв`язку з чим і покарання за їх сукупністю призначається не одним, а кількома вироками.

При застосуванні ч. 4 ст. 70 КК можуть виникнути ситуації, вирішення яких має певні особливості. Зокрема, якщо за попереднім вироком особу засуджено не за один, а за сукупністю злочинів, то при визначенні покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК суд ураховує покарання, призначене не за окремі злочини, а виходить із тієї остаточної (сукупної) їх міри, яка була визначена попереднім вироком за сукупністю цих злочинів.

Як зазначила ОП ККС, приписами ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів. При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окремий злочин. Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання в новому (другому) вироку. У цьому разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Отже, вирішуючи питання про «Декриміналізацію» призначеного ОСОБА_3 покарання, суд виходить із того, що покарання за вироком від 12.03.2020 щодо окремих епізодів або кримінальних правопорушень переглянуто бути не може.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Щодо вироку від 02.09.2016 суд зазначає, що призначене покарання за ним враховане у наступних вироках та переглядатися не може, на підставі вищевикладеного.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання про вирішення питання щодо звільнення відносно засудженого ОСОБА_3 , 1988 року народження, за вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 12.03.2020 та за вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука від 02.09.2016 у зв`язку з усуненням караності діяння відповідно до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 року №3886- ІХ - відхилити.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що ухвала суду не набрала законної сили.

Суддя ОСОБА_1