Справа № 274/638/25
Провадження № 1-кс/0274/239/25

Ухвала
28.01.2025 р. м. Бердичів
Слідчий суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бердичева Житомирської області клопотання старшого слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному:
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Бердичів, Житомирської обл., українцю, громадянину України, маючому середню спеціальну освіту, не одруженому, військовослужбовцю, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,
в с т а н о в и в :
27.01.2025 р. ст.слідчий СВ Бердичівського РВП ОСОБА_6 за погодженням з прокурором звернувся з клопотанням, у якому просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№8)».
В клопотанні орган досудового слідства необхідність прийняття такого рішення аргументував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, а саме: нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Санкцією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Також в клопотанні орган досудового розслідування вказує на ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчиненого підозрюваним злочину та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, який без поважних причин протягом двох років не з`явився на службу до військової частини, майже рік про належність до військової служби органам державної влади та правоохоронним органам не повідомляв, тому перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Окрім того, слідчий у клопотанні зазначає, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
27.01.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з підстав, викладених у клопотанні. Зазначив, що наявна обґрунтована підозра у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, також існують наявні ризики, передбачені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, перебуваючи на волі, підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватись від слідства та суду, оскільки він мав реальну можливість з"явитися до військової частини, однак протягом двох років він не зробив цього, до військової служби не повернувся. Також існує ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки у 2023 році під час СЗЧ у підозрюваного ОСОБА_5 було виявлено наркотичні засоби. По даному факту внесено відомості до ЄРДР, триває досудове розслідування. Додатково зазначив, що з 01.01.2025 р. військова частина, до списків якої було зараховано підозрюваного, розформована.
Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обрати відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Пояснив, що проживає разом з батьками. Працює неофіційно при церкві. По факту вчинення ним правопорушення пояснив, що з 02.03.2022 р. був мобілізований ІНФОРМАЦІЯ_2 , проходив військову службу у в/ч НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Пізніше був переведений до в/ч НОМЕР_2 . Звідти був направлений на проходження ВЛК до ІНФОРМАЦІЯ_3 (В/ч НОМЕР_3 ). Однак в той день, 14.02.2023 р. він загубив обхідний лист в автобусі у м. Житомир, коли їхав додому. ВЛК не пройшов. По приїзду у м. Бердичів він також загубив свій мобільний телефон, паспорт та гаманець. Далі він залишався вдома. До військової частини не повертався. В РТЦК він не ходив, оскільки йому не була відома адреса його розташування. Вказав, що хворіє "Гепатитом С". В подальшому підозрюваний пояснив, що з 02.03.2022 р. пішов добровольцем на військову службу. Пройшов ВЛК. Служив в автобаті у в/ч НОМЕР_1 , що дислокувалась у АДРЕСА_1 . Згодом був переведений у в/ч НОМЕР_2 , яку було дислоковано у АДРЕСА_2 . Там він ніс військову службу. Після чого його знову направили на ВЛК. В лютому 2023 р. в Донецькій області під час проходження комісії у нього виявили " ОСОБА_7 . Звідти його направили на лікування у м. Житомир. Туди він не доїхав, бо загубив обхідний лист. Він залишався вдома. Нікого не повідомляв про це. В листопаді 2023 року до нього приїхали зі служби війського правопорядку та забрали його у м. Суми, де він пройшов ВЛК. Після чого, повернувся додому. Протягом двох років його ніхто не шукав. Виявлені у нього наркотичні речовини віддав добровільно. По факту того, що до нього часто приїздить поліція, зазначив, що конфліктує з сусідами. Просив звернути увагу, що хоче служити в ЗСУ.
Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що подане клопотання слідчого про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є занадто суворим. Просив обрати відносно нього домашній арешт. Вказав на те, що підозрюваний не перебував у розшуку. Наголосив, що він бажає нести військову службу в ЗСУ.
Заслухавши виступи учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, слідчий суддя встановив наступне.
Згідно статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Статтею 8 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Також Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 04.04.2013 № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» наголошує, що, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ).
27.01.2025 р. ОСОБА_5 повідомлено під розпис про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Як вбачається з матеріалів клопотання, 02.03.2022 р. ІНФОРМАЦІЯ_4 на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань ОСОБА_5 призвано на військову службу за призовом під час проведення загальної мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується у АДРЕСА_1 .
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 01.10.2022 р. № 162 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу частини на всі види забезпечення та зараховано в розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 . В подальшому наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 22.12.2022 р. № 162 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 .
У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.
У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.
Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.
У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.
В разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.
Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.
Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.
До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.
24.02.2022 р. у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 р., на всій території України введено воєнний стан з 05 год 30 хв 24.02.2022 р. строком на 30 діб.
Тобто, воєнний стан в Україні введено із 05 год 30 хв 24.02.2022 р. строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 р. № 2102-ІХ 24.02.2022 р. (з наступними змінами), та станом на 14.02.2023 р. воєнний стан припинений або скасований не був.
Так, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).
Відповідно до вимог ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.
Однак солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , в порушення вимог ст.ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, будучи направлений на проходження військово-лікарської комісії до ІНФОРМАЦІЯ_3 (В/ч НОМЕР_3 ), до його розташування не прибув, військово-лікарську комісію не пройшов, після чого 14.02.2023 р. не з`явився вчасно на службу до військової частини НОМЕР_2 , що дислокувалась у АДРЕСА_2 , та проводив час на власний розсуд до 28.11.2023 р., коли прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві, що за адресою: м. Суми, вул. Герасима Кондратьєва, 98А.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу до військової частини та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у нез`явленні вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Отже, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрювану особу з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування.
На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий посилається на зібрані органом досудового розслідування докази, які були досліджені в судовому засіданні, а саме:
- повідомлення про кримінальне правопорушення від 12.07.2023 р.;
- наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 07.06.2023 р. №273 про призначення службового розслідування;
- акт службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_2 , щодо нез`явлення на службу до військової частини НОМЕР_2 військовослужбовця ОСОБА_5 ;
- наказ командира військової частини НОМЕР_2 від 28.06.2023 р. №165-ОД про результати службового розслідування щодо нез`явлення на службу військовослужбовця ОСОБА_5 ;
- рапорт т.в.о. командира 2 стрілецької роти старшого лейтенанта ОСОБА_8 про факт нез`явлення на службу до військової частини військовослужбовця ОСОБА_5 ;
- наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 13.02.2023 р. № 44 про направлення на проходження військово-лікарської комісії;
- наказ командира військової частини НОМЕР_4 від 16.04.2024 р. № 110 про призупинення військової служби ОСОБА_5 ;
- довідку військово-лікарської комісії щодо стану здоров`я ОСОБА_5 ;
- протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 07.01.2024 р.;
- протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 10.01.2024 р.;
- протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 07.01.2024 р.;
- інші матеріали кримінального провадження у їх сукупності.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що докази та обставини, на які посилалися слідчий у клопотанні і прокурор в ході його розгляду, дають підстави вважати про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.
Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Згідно пп. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.
У відповідності до ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.
Відповідно до пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті ( ч. 2 ст. 177 КК України).
Згідно вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
За правилами ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).
Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109- 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437- 442 Кримінального кодексу України.
Оцінюючи наявні у справі матеріали та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, слідчий суддя вважає доведеними зазначені у клопотанні ризики, визначені пп. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.
Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» вказав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».
У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р. зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.
Ризиком у контексті кримінального процесуального законодавства є певна ступінь ймовірності того, що підозрюваний вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»§58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.
Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищує ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.
Так, слідчим суддею встановлено, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_5 , є тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.
Встановлено, що протягом двох років підозрюваний перебував за місцем свого проживання, проводив час на власний розсуд. Будучи мобілізованим у березні 2022 році, без поважних причин, під час дії воєнного стану, протягом двох років не з"являвся до військової частини, не проходив військову службу, хоча відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України це є його обов"язком, а не правом. Також протягом двох років не повідомляв про місце свого перебування військову частину та про належність до військової служби органи державної влади (зокрема, РТЦК) та правоохоронні органи.
Також встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має нестійкі та несформовані соціальні зв"язки за місцем свого проживання, оскільки він не має сім"ї, неодружений, не має утриманців.
Встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований.
Також в судовому засіданні було встановлено, що покази підозрюваного ОСОБА_5 різняться між собою, є брехливими, тому слідчий суддя ставиться до них критично.
Вказані та встановлені у судовому засіданні обставини доводять те, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органу досудового розслідування та/ або суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Окрім того, встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 має негативну характеристику: зловживає спиртними напоями, перебуває на обліку в Бердичівському РВП як "кривдник", схильний до конфліктних ситуацій, відносно якого неодноразово надходили скарги до Бердичівського РВП на його поведінку.
Разом з тим, слідчий суддя вважає, що при розгляді клопотання необхідно у повній мірі враховувати вимоги кримінального процесуального законодавства України, практики Європейського суду з прав людини, забезпечення не тільки прав підозрюваного, а й високих стандартів охорони загальносуспільних прав та інтересів.
Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
Таким чином, щоб вирішити питання про застосування запобіжного заходу у відповідності до вимог міжнародного та національного законодавства, необхідно належним чином оцінити характер справи, тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, та наслідки вчинення протиправних діянь.
Також відповідно до п. 3 абз. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства" від 25.04.2003 р. № 4, запобіжні заходи застосовується за наявності підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений буде намагатись ухилятися від слідства або суду, перешкоджати встановленню істини по кримінальній справі або продовжити злочинну діяльність, а також для забезпечення виконання процесуальних рішень. Разом з тим, взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом, у зв`язку з чим такий обирається лише за наявності підстав вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають норм КПК України, і його належної поведінки.
Разом з тим, в п. 13.3 вищевказаної Постанови роз`яснено, що обов`язковою умовою взяття під варту (виходячи з його правової природи) має бути обґрунтована впевненість судді в тому, що більш м`які запобіжні заходи можуть не забезпечити належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.
Виходячи із вищезазначених, доведених у ході розгляду клопотання обставин, слідчий суддя на підставі наданих матеріалів кримінального провадження переконується, що більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного ОСОБА_5 буде недостатнім для запобігання ризикам, які навели слідчий у клопотанні та прокурор в судовому засіданні.
Враховуючи наявність обґрунтованої підозри, доведеність зазначених вище ризиків, особу підозрюваного, характер та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів.
Доводи захисника ОСОБА_4 про обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не знайшли свого підтвердження, оскільки жодними належними доказами не доведені.
Слідчий суддя не визначає розмір застави в силу п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК та ч. 8 ст. 176 КПК України.
Слідчий суддя також не визначає конкретну установу, у якій підозрюваний має відбувати запобіжний захід, оскільки такими повноваженнями відповідно до норм КПК України не наділений.
На підставі викладеного, керуючись статтями 176, 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя
п о с т а н о в и в :
Клопотання старшого слідчого СВ Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.
Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку тримання під вартою, передбаченого ч. 1 ст. 197 КПК України, - 60 днів.
Строк тримання під вартою обраховувати з моменту взяття під варту ОСОБА_5 - з 12 години 50 хвилин 28 січня 2025 року до 12 години 50 хвилин 28 березня 2025 року.
Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого, в провадженні якого знаходиться кримінальне провадження, процесуального прокурора.
Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1