ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1129/25 Справа № 233/7868/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційної скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 258-3 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 24 лютого 2025 року включно.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд, врахувавши тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, посилався на те, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не припинили існувати та застосування менш обтяжливого запобіжного заходу не зможе їм запобігти.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить ухвалу скасувати та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на заставу у мінімальному розмірі, визначеному законом.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги обвинувачений посилається на недоведеність встановлених судом ризиків та обвинувачення в цілому. Обвинувачений вказує на відсутність беззаперечних доказів його винуватості та фабрикування матеріалів провадження. При цьому, обвинувачений зауважує, що наслідки його дій відсутні, що не утворює склад злочину. Разом із цим, обвинувачений звертає увагу на те, що суд не надав оцінки тим обставинам, що він захищав України у складі ЗСУ та приймав участь у бойових діях. Що стосується встановлених судом ризиків, то вони є недоведеними. Обвинувачений зауважує, що йому інкриміновано вчинення кримінального правопорушення у 2014 році, а вже з травня 2015 він воював за Україну. У 2016 році його було звільнено за станом здоров`я, проте 25 лютого 2022 року він добровільно мобілізувався до лав ЗСУ. Отже, обвинувачений акцентує увагу на тому, що з 2014 року до дня його затримання, маючи можливість переховуватись, він вів активний спосіб життя, мав сім`ю, одружився, вільно пересувався територією України, не чинив опору при затриманні та співпрацював зі слідством. Щодо ризиків впливу на свідків та вчинення нового злочину, то вони є лише припущенням суду, оскільки не підтверджуються жодними доказами. Окрім наведеного, обвинувачений вказує на помилковість твердження суду про його участь у терористичній операції. Обвинувачений зазначає, що йому інкриміновано цю участь у 2014 році, проте лнр та днр у 2014 році вказаного статусу не мали, а набули його лише у 2015 році. Серед іншого, обвинувачений вказує на те, що непрацевлаштований за станом здоров`я, яке він втратив захищаючи державу. Також обвинувачений вказує на неточність клопотання в частині відомостей про місце його розгляду, яка необґрунтовано не була враховано судом першої інстанції.

Перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Частиною другою цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

В силу вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як встановлено апеляційним судом у судовому засіданні та що знайшло своє підтвердження і у відповідних матеріалах контрольного провадження, 27 грудня 2024 року судом, на розгляді якого перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , в порядку ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою останнього.

Вирішуючи питання про продовження строку застосування запобіжного заходу суд першої інстанції дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість подальшого тримання ОСОБА_6 під вартою, та дійшов висновку про існування тих, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали. Судом встановлено, що процесуальні ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились і виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_6 та доводи захисту щодо зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Так, суд першої інстанції, відповідно до ст. 178 КПК України, врахував тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , який відноситься до категорії особливо тяжких, покарання, яке йому загрожує у разі визнання винуватим, обставини провадження, зокрема інкриміновану обвинуваченому участь у терористичній організації, сприяння її дільності та відповідно наявність передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не припинили існувати, тому дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою останнього та відсутність процесуальної необхідності застосування менш суворого виду запобіжного заходу.

Матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, та останнім не наведені.

Твердження обвинуваченого про недоведеність встановлених судом ризиків є необґрунтованими, оскільки спростовуються встановленими судом обставинами.

Суд вертає увагу на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти громадської безпеки, що з урахуванням обставин кримінального провадження та в умовах воєнного стану підвищує його суспільну небезпечність.

Доводи ОСОБА_6 про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та військового досвіду не заслуговують на увагу, оскільки не є стримуючим фактором його належної поведінки.

Твердження обвинуваченого про неточності клопотання прокурора також є необґрунтованими, оскільки вимог щодо зазначення у ньому відомостей про місце розгляду клопотання ст. 184 КПК України не містить.

Щодо доводів обвинуваченого про необґрунтованість обвинувачення, то ці обставини перевіряються судом під час ухвалення остаточного рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою було вирішено під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Що стосується вимог обвинуваченого про необхідність визначення йому розміру застави, то з огляду на обставини провадження, тяжкість злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , а також встановлені судом ризики, колегія суддів погоджується з тим, що застава не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2024 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. ч. 1 ст. 258-3 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3