Справа № 402/442/19
Провадження № 1-кп/385/105/24
УХВАЛА

28.01.2025 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисників адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон при розгляді кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000337 від 26 жовтня 2018 року відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, клопотання прокурора про продовження строків дії запобіжних заходів та тимчасове залишення в слідчому ізоляторі,

в с т а н о в и в :

в провадженні Гайворонського районного суду Кіровоградської області перебуває дане кримінальне провадження, яке надійшло на підставі ухвали Кропивницького апеляційного суду від 14.06.2024 для розгляду.

В судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про продовження строків тримання під вартою щодо кожного з обвинувачених - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строком на 60 днів, визначити розмір застави в сумі 302800 грн, як альтернативного запобіжного заходу з покладанням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що визначені в ухвалі Маловисківського районного суду від 11.07.2023.

В обґрунтування продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 покликався на те, що кожен з них може переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, санкція якого передбачає по карання у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років, зможе вчинити інше подібне кримінальне правопорушення, пов`язане із злочином проти власності, вчиняти інші дії з метою перешкоджання всебічному, повному і неупередженому встановленню істини по справі. Зазначає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, які на даний час не зменшились, а закінчити судовий розгляд до спливу строку дії попередньої ухвали не є можливим. Вказав, що ОСОБА_7 також перебуваючи на волі вчинив тяжкий злочин проти власності за ч. 3 ст. 185 і за ч. 1 ст. 309 КК України, справа № 402/315/22 на даний час перебуває на розгляді в Уляновському районному суді Кіровоградської області. При цьому ухвалами від 03.02.2023 та 14.02.2023 Новоархангельського районного суду Кіровоградської області у даному кримінальному провадженні, в зв`язку з систематичною неявкою ОСОБА_7 було надано дозвіл на затримання та доставку в суд для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою і застосовано такий.

Обвинувачений ОСОБА_6 просив в клопотанні прокурора відмовити, посилався на тривалість перебування під вартою в даному кримінальному провадженні, просив застосувати цілодобовий домашній арешт.

Захисник обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_8 заперечила проти задоволення клопотання прокурора, вказала, що прокурором не доведено ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, звернула увагу на тривалий період перебування обвинувачених в справі під вартою. Вказала, що 12 грудня 2024 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «Раскін та інші проти України» у якому суд постановив, що скарги заявників, серед яких і обвинувачений ОСОБА_6 , свідчать про порушення статей 3 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту. Просила застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , який має постійне місце проживання про що в попередньому судовому засіданні нею було долучено довідку, цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_10 просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт покликаючись на те, що матір обвинуваченого на даний час перебуває в лікарні, вина у вчиненні злочинів не доведена.

Обвинувачений ОСОБА_5 , а також обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник адвокат ОСОБА_9 заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строків тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Крім того прокурор просив тимчасово залишити ОСОБА_4 , який засуджений вироком Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.01.2024 до 7 років 6 місяців позбавлення волі в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» на час розгляду судом даного кримінального провадження відповідно до ст. 537 КПК та ст. 90 КВК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, вважав таке безпідставним, покликався на стан здоров`я та вважав необхідним застосувати до нього домашній арешт.

Захисник ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_9 заперечив проти клопотання прокурора.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_10 просили відмовити в задоволені клопотання прокурора.

Суд, дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою, заслухавши пояснення учасників справи доходить таких висновків.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Абзацом другим цієї ж частини ст. 331 цього Кодексу, на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до вимог пункту 5 частини 2 статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Приписами частини 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно із частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 199 КПК України, регламентовано, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У відповідності до частини 5 статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Відповідно до вимог статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечити виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур глави 18 КПК України.

За змістом ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

ОСОБА_6 обвинувачується за частиною 5 статті 185 КК України, ОСОБА_7 за частиною 1 статті 263, частиною 5 статті 185 КК України. Тобто кожен з них обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину.

На підставі ухвали слідчого судді Уляновського районного суду Кіровоградської області від 28 січня 2019 року підозрюваному ОСОБА_6 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Надалі строки запобіжного заходу продовжувались, востаннє ухвалою Гайворонського районного суду від 14.12.2024, розмір застави було зменшено до 302800,00 грн.

Слід вказати, що ухвалою Кропивницького апеляційного суду скасовано ухвалу Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 04.12.2024 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , який утримувався під вартою в справі близько 6 років та застосовано запобіжний захід цілодобовий домашній арешт.

При розгляді клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд враховує вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Суд зазначає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження,- має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Суд оцінює суворість можливого покарання застосування до обвинувачених, у випадку визнання їх винними у вчиненні інкримінованих їм у провину злочинів, та визнає за реальну небезпеку можливість їхнього ухилення від правосуддя та виконання судового рішення у разі зміни, обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні клопотання щодо ОСОБА_6 суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, зокрема санкція ч. 5 ст. 185 КК передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 та суворість можливого покарання, яке може бути йому призначено у випадку визнання його винуватим, як за національним законодавством, так і за судовою практикою Європейського суду з прав людини, визнаються вагомими факторами при оцінці ризику переховування від суду.

При цьому ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Також суд бере до уваги, що ОСОБА_6 перебуває під вартою в даному кримінальному провадженні з 28.01.2019.

Проте, як зазначає у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного з часом зменшуються (справа «Ткачов проти України» від 13.12.2007 p., «Єлоєв проти України» від 06.11.2008р.).

Отже, з практики Європейського суду з прав людини випливає, що суд повинен уважно ставиться до того, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування і що сторона обвинувачення повинна надавати додаткові підстави щодо цього питання.

12 грудня 2024 року Європейським судом з прав людини було ухвалено рішення у справі «Раскін та інші проти України» у якому суд постановив, що скарги заявників, серед яких і обвинувачений ОСОБА_6 , свідчать про порушення статей 3 і 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у зв`язку з неналежними умовами тримання під вартою та відсутністю у національному законодавстві ефективного засобу юридичного захисту.

Так, ОСОБА_6 утримується під вартою 6 років та ризики, які були підставою для застосування та продовження стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зі сплином часу зменшуються, у зв`язку з чим продовження тримання обвинуваченого під вартою є недоцільним та невиправданим, оскільки запобігти даним ризикам наразі можливо шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на 2 місяці, який також пов`язаний з обмеженням свободи особи.

При цьому, суд відхиляє аргументи прокурора про те, що інший, більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе запобігти наявним ризикам щодо ОСОБА_6 за наведених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

В той же час, Європейський суд з прав людини у рішенні «Манчіні проти Італії» зробив висновок про те, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Враховуючи характер пред`явленого ОСОБА_6 обвинувачення, даних про його особу, який має постійне місце проживання, на утримані має сина 2016 року народження, надмірну тривалість перебування його під вартою та продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, те, що судовий розгляд триває та усі докази кримінального провадження не досліджені, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту є доцільним та достатнім у даному кримінальному провадженні для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та забезпечення належного судового розгляду в розумний строк, а тому в задовденні клопотання прокурора в цій частині слід відмовити.

При цьому на ОСОБА_6 слід покласти ряд обов`язків, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком на 2 місяці.

При вирішенні клопотання щодо ОСОБА_7 суд враховує особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 та ч. 1 ст. 263 КК України, що відноситься до категорії особливо тяжких та тяжких злочинів, зокрема санкція ч. 5 ст. 185 КК передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, що може свідчити про можливість ухилення обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На підставі ухвали Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2023 року вперше у даному кримінальному провадженні обвинуваченому ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб, починаючи з 14 лютого 2023 року по 15 квітня 2023 року включно, із визначенням розміру застави в сумі 402600,00 грн, з покладанням на обвинуваченого обов`язків передбачених частиною 5 статті 194 КПК України.

Надалі строки запобіжного заходу продовжувались, востаннє ухвалою Гайворонського районного суду від 14.12.2024, розмір застави було зменшено до 302800,00 грн.

Суд розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 вважає, що на даний час реальні ризики, які були враховані судом при обранні запобіжного заходу не зменшились настільки суттєво, щоб застосувати більш м`які запобіжні заходи. Так обвинувачений опинившись на волі до завершення судового розгляду кримінального провадження, зможе ухилятися від суду, продовжити злочинну діяльність, з метою перешкоджання судовому розгляду кримінального провадження.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 166/313/17, від 13 серпня 2020 року у справі № 674/1202/19, від 27 лютого 2019 року у справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Отже, у даній ситуації тяжкість покарання хоча і не є самостійною підставою для утримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, проте зазначений у санкції частини 5 статті 185 КК України строк, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не продовживши строк тримання під вартою.

Окрім зазначеного, суд також ураховує й те, що в умовах, які наразі існують в Україні, викликаних військовою агресією російської федерації проти України, в обвинуваченого ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості в повній мірі належним чином контролювати поведінку обвинувачених та їх місцезнаходження.

Підсумовуючи наведене суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Інших доказів того, що підстави та ризики, якими обґрунтовувалось обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, перестали існувати, стороною захисту суду не надано.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене, ураховуючи справжні інтереси суспільства та конкретні обставини кримінального провадження, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 , аніж тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене, наявність обґрунтованих ризиків, які на даний момент не зменшилися та продовжують існувати, ураховуючи дані про особу обвинуваченого, а також вищенаведені обставини, які у відповідності до ст. 178 КПК України враховуються при обранні запобіжного заходу, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню та слід продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, суд повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, суд вважає можливим залишити розмір застави, визначений ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2024 року, залишивши обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КК України, що визначені ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2023.

В судовому засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені статтею 177 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосування відносно нього запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням волі та свободи пересування.

Суд вважає, що посилання сторони захисту на відсутність доказів існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які, на їх думку, дають підстави для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, спростовуються вищевикладеними матеріалами провадження та в сукупності і взаємозв`язку вказують на те, що будь-який інший запобіжний захід не зможе слугувати стримуючим фактором та забезпечити належну процесуальну поведінку останніх.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою (домашній арешт), чи будь якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить у подальшому належного виконання останніми їх процесуальних обов`язків, так як перебуваючи на свободі, та усвідомлюючи кримінальне правопорушення та розуміючи міру покарання, яка може бути до нього застосована, може переховуватись від суду.

Щодо клопотання прокурора про тимчасове залишення ОСОБА_4 в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» на час розгляду судом даного кримінального провадження суд зазначає наступне.

Як вбачається з вироку Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 25.01.2024 в справі № 385/947/22 ОСОБА_4 засуджений до 7 років 6 місяців позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 27.02.2024.

Згідно з п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України суд має право вирішувати питання про тимчасове залишення засудженого в слідчому ізоляторі та переведення засудженого з колонії, слідчого ізолятора для розгляду кримінального провадження.

Зі змісту п. 4 ч. 2 ст. 539 КПК України вбачається, що клопотання про вирішення питання, передбаченого п. 12 ч. 1 ст. 537 КПК України вирішується судом, який його здійснює.

Зі змісту п. 1.1 розділу ІІ «Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінально-виконавчої служби України», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 березня 2013 року № 460/5, підставами для приймання та тримання у СІЗО ув`язнених і засуджених є ухвала суду про тимчасове залишення засудженого у СІЗО або переведення засудженого з арештного дому, виправного центру, дисциплінарного батальйону або колонії до СІЗО у випадках, передбачених статтями 90 КВК України та 537 КПК України.

Відповідно на виконання зазначеного вироку ОСОБА_4 може бути етаповано до відбування вказаного покарання до установи виконання покарань, що стане перешкодою для його участі в судових засіданнях по даному кримінальному провадженню. А тому є всі підстави для тимчасового його залишення в СІЗО, де він зараз перебуває, а отже для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. 177, 183, 193, 194, 324, 331, 369, 372, 395, 537, 539 КПК України,

п о с т а н о в и в:

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Продовжити строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 28 березня 2025 року включно та утримувати його в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Розмір застави визначений обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 серпня 2024 року, з покладеними обов`язками, що передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та визначені в ухвалі Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Термін обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 29 березня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовити.

Застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього обов`язків:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- цілодобово не відлучатися з постійного місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора чи суду, за винятком проходження лікування у медичному закладі;

- повідомляти прокурора чи суд про зміну місця свого проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками та потерпілими по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали в частині застосування домашнього арешту та покладених обов`язків по 29.03.2025 включно.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього обов`язків, використовувати електронні засоби контролю.

Копію ухвали в частині обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту скерувати для виконання Звенигородському районному відділу поліції ГУНП в Черкаській області. Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Кіровоградської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Звільнити ОСОБА_6 з-під варти негайно в залі суду.

Клопотання прокурора про тимчасове залишення обвинуваченого в слідчому ізоляторі задовольнити.

На період розгляду справи № 402/442/19 (кримінальне провадження № 0000337) Гайворонським районним судом Кіровоградської області за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 185 КК України та ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 тимчасово, на період розгляду справи у суді, залишити в ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор».

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою може бути оскаржена безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її проголошення, а ОСОБА_7 в той самий строк з моменту вручення копії ухвали суду.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_11