УХВАЛА

25 березня 2025 року

м. Київ

справа № 572/879/22

провадження №51-1099 ск25

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчивши матеріали касаційної скарги потерпілої ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

установив:

У касаційній скарзі потерпіла просить перевірити вказані рішення в касаційному порядку.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 425 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) правом на касаційне оскарження наділений потерпілий або його законний представник чи представник - у частині, що стосується інтересів потерпілого, але в межах вимог, заявлених ними в суді першої інстанції.

З урахуванням ст. 59 КПК у випадку, якщо потерпілим є неповнолітня особа до участі в процесуальній дії разом з нею залучається її законний представник.

Наведені положення залишились поза увагою неповнолітньої потерпілої

ОСОБА_4 , яка звернулась до касаційного суду зі скаргою самостійно. До того ж Суд акцентує увагу на тому, що потерпілий та/або його представники мають право оскаржити судові рішення лише у частині, що стосується інтересів потерпілого. Натомість доводи касаційної скарги зводяться фактично до захисту засудженого ОСОБА_5

Разом із тим, перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК, колегія суддів (далі - Суд) дійшла висновку, що її подано без додержання приписів зазначеної статті.

Відповідно до положень п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК у касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого

(ст. 414 КПК).

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи. Кожна

із зазначених підстав скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує зазначення доводів із їх належним обґрунтуванням.

У випадку, коли сторона вимагає скасування судових рішень, посилаючись

на процесуальні порушення допущені під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність таких порушень, але й надати доводи тому, яким чином такі порушення перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Проте в обґрунтування своїх доводів потерпіла посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції. Водночас потерпіла не аргументує, яким чином інші порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначені у касаційній скарзі, вплинули на законність та обґрунтованість оскаржених судових рішень.

Окрім того, вимоги потерпілої до суду касаційної інстанції є суперечливими, оскільки остання просить скасувати оскаржувані судові рішення та закрити кримінальне провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення та відсутністю можливістю встановити достатні докази для доведення винуватості засудженого, що є окремими підставами для закриття кримінального провадження.

Вказані недоліки перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.

За правилами ст. 429 КПК суд касаційної інстанції встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху та надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

У випадку виявлення бажання потерпілою повторно звернутись до суду касаційної інстанції та реалізувати своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо ОСОБА_5 їй слід мати на увазі, що з урахуванням п. 7 ч. 1 ст. 425, ст. 59 КПК у їх взаємозв`язку, вона може це зробити разом із своїм законним представником та виключно, у частині, що стосується її інтересів, у межах вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Водночас недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 22 січня 2024 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 18 грудня 2024 року щодо ОСОБА_5 залишити без руху і надати їй строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити потерпілій, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу буде їй повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3