Справа № 465/5380/18 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/751/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2024 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Франківського районного суду м.Львова від 30 травня 2024 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Франківського районного суду м.Львова від 30 травня 2024 року ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначиено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України з врахуванням вироку Франківського районного суду м. Львова від 01.06.2022 шляхом поглинання менш тяжкого покарання більш тяжким за цим вироком, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з часу взяття його під варту, а саме 15 липня 2018 року.

Зараховано у строк відбуття покарання за даним вироком відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 15.07.2018 по дату набрання цим вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_8 залишено без змін.

ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків, ОСОБА_6 шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за даним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Франківського районного суду м.Львова від 31.10.2017 року, призначено остаточне покарання у виді 7 років 1 місяця позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 15.07.2018 року по 11.05.2021 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Зараховано ОСОБА_6 у строк відбуття покарання строк дії запобіжного заходу - цілодобового домашнього арешту з 11.05.2021 року по дату набрання вироком законної сили включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді цілодобового домашнього арешту до вступу вироку в законну силу залишено без змін.

ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України, та призначено йому покарання у виді 7 років позбавлення волі.

Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

За вироком суду, 14.07.2018 року близько 00:37 год. ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 , перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , маючи умисел на вчинення розбійного нападу із метою заволодіння чужим майном, за попередньою змовою, переслідуючи корисливі мотиви, здійснили розбійний напад на неповнолітнього ОСОБА_14 , а саме підбігши ззаду ОСОБА_6 розпилив балончик з невідомою речовиною потерпілому в очі.

В подальшому ОСОБА_10 , разом із ОСОБА_6 , наносили удари по голові та тулубу потерпілого, чим спричинили тілесні ушкодження, які згідно висновку експертизи № 678 від 31.07.2018 року відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. В той час ОСОБА_8 , із кишені спортивної куртки потерпілого ОСОБА_14 , заволодів його мобільним телефоном марки Iphone 6 plus IMEI: НОМЕР_1 із сім карткою оператора стільникового зв`язку ПрАТ «Київстар» НОМЕР_2 .

Таким чином своїми умисними діями ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 діючи за попередньою змовою заподіяли матеріальних збитків ОСОБА_14 на суму 3906 гривень.

На даний вирок суду обвинувачений ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуваний вирок та закрити кримінальне провадження у зв`язку із недоведеністю його вини в інкримінованому злочині.

Вважає, що вирок суду ґрунтується на припущеннях та не відповідає вимогам ст. 370 КПК у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що у вироку не наведено доказів винуватості його вини.

Наголошує, що суд не ідентифікував осіб на відео, яке стало основним доказом.

Звертає увагу, що на відео видно, як особа, яка підходить до потерпілого і розпилює речовину в його обличчя. Однак працівники поліції не здійснили змив речовини з обличчя потерпілого і не відправили взірці змиву на експертизу, що свідчить про неповноту досудового розслідування.

Акцентує, що під час судового розгляду ні на одному судовому засіданні не брала участь законний представник потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. ст. 284 КК України.

На підтримку своїх апеляційних вимог вказує, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам ст. 370 КПК, висновки місцевого суду є хибними, не відповідають фактичним обставинам справи. Допущено істотні порушення вимог КПК та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність. Вважає, що вина ОСОБА_8 не доведена поза розумним сумнівом. Оцінка судом доказів не відповідає вимогам КПК.

Вказує, що наведене у вироку формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, являє собою суцільну копію обвинувального акта.

Також, вважає хибною кваліфікацію обставин справи за ч. 2 ст. 187 КК, оскільки в обвинувачених не було попередньої змови, отже дії обвинувачених могло бути кваліфіковані за ч. 1 ст. 187 КК.

Стверджує, що судом не здобуто об`єктивних, достатніх, переконливих доказів заподіяння потерпілому інкримінованих обвинуваченим тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, що виключає доведеність вчинення розбою за ознакою тяжкості спричинених тілесних ушкоджень.

Окрім того, судом не отримано жодного доказу про здійснення ОСОБА_8 нападу на потерпілого з метою заволодіння його майном, що виключає доведеність вчинення розбою за відсутності обов`язкових ознак суб`єктивної сторони даного складу злочину (мети - вчинення нападу для заволодіння чужим майном, корисливого мотиву).

Вказує, що є недопустимим доказом протокол огляду місця події від 14.07.2018, згідно якого, об`єктом огляду була відкрита ділянка місцевості, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено телефон «Ірhоnе» та телефон «Nокіа». Проведеним оглядом було встановлено наступне. ОСОБА_8 підтвердив, що у нього є неналежний йому телефон який йому у кишеню поклали працівники поліції, перебуваючи по АДРЕСА_2 , а саме мобільний телефон марки «Ірhоnе».

Однак, згідно матеріалів справи так і не встановлено під час якої слідчої дії у ОСОБА_8 вилучений мобільний телефон, оскільки відповідно до рапорту працівника поліції 14 липня 2018 року о 03 год. 00 хв. ОСОБА_8 було затримано та під час поверхневого огляду виявлено у нього та вилучено цей мобільний телефон.

При цьому відсутні докази того, що ОСОБА_8 вказував на наявність у нього чужого телефону працівникам поліції.

Звертає увагу, що КПК не передбачено проведення поверхневого огляду особи. Проведення обшуку особи під час огляду місця події також не передбачено.

Наголошує, що обшук особи фактично не є окремою самостійною дією та може бути проведений при затриманні особи та обшуку житла.

Акцентує, що ОСОБА_8 вперше був затриманий 14.07.2018 з 01:10 год. до 01:50 год., вдруге - з 03:50 год. до 06:00 год., а огляд місця події було проведено з 06:00 год. до 06:50 год.

Зазначає, що у матеріалах справи відсутні відповідний протокол затримання ОСОБА_8 у порядку ст. 208 КПК, хоча останній згідно ст. 209 КПК фактично був затриманою особою.

Вказує, що з урахування наведеного та доктрини «плодів отруєного дерева» малим бути визнані недопустимими доказами: постанова від 14.07.2018 про визнання речових доказів, висновок експерта № 9/456 від 22.08.2018, рапорт інспекторів від 1407.2018, показання свідка ОСОБА_15 .

Крім цього, захисник не погоджується з рішенням місцевого суду про визнання належним доказом протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.07.2018, згідно якого потерпілий впізнав ОСОБА_8 , оскільки між особами, які пред`являлись для впізнання були різки відмінності, зокрема, у віці. Крім цього, серед статистів ніхто не мав татуювання на шиї.

Звертає увагу на врахований судом відеозапис з камер відеоспостереження і протокол його огляду від 27.07.2018 та вказує, що з цього відеозапису неможливо ідентифікувати осіб, а органи досудового розслідування навіть не призначали відповідне експертне дослідження.

Також наголошує, що суд першої інстанції не досліджено речовий доказ - мобільний телефон, який слідчий передав заявниці ще до призначення товарознавчої експертизи. У вироку серед доказів вини обвинуваченого не наведено цей телефон, як речовий доказ та об`єкт злочинних дій ОСОБА_8 . Крім цього, цей речовий доказ у порушення вимог ч. 2 ст. 290 КПК не було надано стороні захисту при відкритті матеріалів кримінального провадження.

Покликається на наявність підстав для визнання недопустимим доказом висновок експерта № 678 від 31.07.2018, оскільки у порушення вимог ч.69 ч.4 КПК, абз.4 і 6 п.2.3. затвердженої наказом №53/5 Міністерства юстиції України 08.10.1998 (у редакції наказу Міністерства юстиції України №1950/5 від 26.12.2012) Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень експерт самостійно зібрала матеріали, що підлягали дослідженню та вступила у не передбачені порядком проведення експертизи контакти з представником потерпілого - особою, яка прямо зацікавлена в результатах експертизи, що прямо категорично заборонено даною нормою. Цей висновок експерта не містить посилань на вжиття будь яких діагностичних заходів. Вказує, що сторона обвинувачення не надала жодних документів на підтвердження стаціонарного чи амбулаторного лікування потерпілого.

Вказує, що суд врахував показання потерпілого, надані 14.07.2018 на досудовому розслідуванні, однак показання цієї особу суд взагалі не досліджував, хоча мав таку можливість на початку судового розгляду. При цьому, у судовому засіданні не було допитано матір потерпілого, як його представника, якій можливо відомі обставини події.

Вважає, що є підстави для визнання порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист у період досудового розслідування з 14.07.2018, коли орган досудового розслідування його затримав, і до 21.09.2018, тобто до призначення захисника належним чином через Регіональний центр з надання безоплатної вторинної допомоги у Львівській області. Отже, усі докази, здобуті до 21.09.2018, повинні визнаватися судом недопустимими.

Просить дослідити усі докази та дати їм належну оцінку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 просить скасувати оскаржуваний вирок та визнати ОСОБА_10 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину у зв`язку із недоведеністю його вини та закрити кримінальне провадження.

Також вказує про можливість направлення кримінального провадження на новий розгляд до місцевого суду у випадку встановлення апеляційним судом відповідних підстав.

Стверджує, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК повністю не доведена та його дії неправильно кваліфіковано за ч. 2 ст. 187 КК, оскільки він не вчиняв напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством небезпечним для життя та здоров`я особи, за попередньою змовою групою осіб.

Покликається, що сторона захисту неодноразово наголошувала на недопустимості доказів.

Вказує, що доказами на підтвердження винуватості вказаних осіб, які перевірені та досліджені безпосередньо у судовому засіданні є протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14.07.2018, де потерпілим чітко зазначено про невідомих осіб які заволоділи його майном із застосування фізичного насильства.

Крім цього протоколи впізнання, за участю потерпілого, які долучені до судової справи та досліджені судом, де потерпілим вказано на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , як на осіб які вчинили щодо нього розбійний напад є явно недопустимими оскільки проведені з порушенням вимог КПК України.

Зазначає, що відеозапис з камер зовнішнього відео спостереження де зафіксовано трьох осіб які нанесли тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_14 та в подальшому заволоділи його майном чітко підтверджує той факт що це не ОСОБА_10 , на даному відео розпізнати нікого не можливо.

Звертає увагу, що прокурор просила суд врахувати покази потерпілого ОСОБА_14 , які ним дані на досудовому розслідуванні та зафіксовані у протоколі допиту від 14.07.2018, та визнати їх належним та допустимим доказом, хоча сам ОСОБА_14 , показів у суді не давав оскільки помер.

Наголошує, що судом не було повністю враховано доводи та заперечення сторін, не було здійснено повний аналіз досліджених доказів. Покликається на відсутність складу злочину, передбаченого ст. 187 КК України.

На апеляційний розгляд обвинувачений ОСОБА_10 втретє, а саме 09.10.2024, 17.10.2024 та сьогодні 04.12.2024 не прибув та про причини неявки не повідомив, а отже у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України його неявка без поважних причин не перешкоджає розгляду справи.

На апеляційний розгляд захисник ОСОБА_7 не прибув, надіслав по електронній пошті заяву від 03.12.2024 року, у якій просив розглянути справу за його відсутності.

Крім того, з повідомлення Львівської установи виконання покарань №19 (слідчий ізолятор) від 27.09.2024 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 помер 29.06.2024 року.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 та захисники підтримали подані апеляційні скарги з наведених у них мотивів та просили такі задоволити.

Прокурори заперечили апеляційні скарги сторони захисту з огляду на безпідставність таких, зазначивши про законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Колегія суддів, заслухавши доповідача про обставини справи і зміст апеляційних скарг, виступи присутніх учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, дослідивши доводи апеляційних скарг, приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційному порядку сторона захисту оспорює доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.187 КК України.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У частині 1 статті 91 КПК України наведено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Серед іншого у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, тощо.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно зі ст.94 КПК України суд, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вказані вимоги закону місцевим судом при ухваленні вироку дотримано.

На переконання колегії суддів оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 84 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Дані обставини підтверджуються наявними у матеріалах кримінального провадження доказами, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та вірно взяв до уваги, обґрунтувавши своє рішення.

Так, винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за встановлених місцевим судом обставин, стверджується:

-даними протоколу огляду місця події від 14.07.2018, згідно якого, об`єктом огляду була відкрита ділянка місцевості, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Під час огляду виявлено та вилучено телефон «Iphone» 6+ ІМЕІ09682, та телефон «Nokia 53» ІМЕІ НОМЕР_3 . Проведеним оглядом було встановлено, що ОСОБА_8 підтвердив, що у нього є неналежний йому телефон який йому у кишеню поклали працівники поліції, перебуваючи по АДРЕСА_2 , а саме мобільний телефон марки «Iphone»;

-даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14.07.2018, згідно якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 , за такими ознаками: риси обличчя, зріст близько 177-180 см; худорлявої статури, татуювання на шиї, дана особа за участі інших осіб витягувала з кишені телефон;

-даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14.07.2018, згідно якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_6 за рисами обличчя, коротке чорне волосся, середня статура, дану особу бачив як вона підбігла та приснула балончиком сльозоточивої дії в область обличчя;

-даними протоколу пред`явлення особи до впізнання від 14.07.2018, згідно якого потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_10 за короткою стрижкою, статурою лиця, вік близько 18, зріст. Дана особа наносила удари ногами та руками у обличчя, у той час потерпілий знаходився на землі;

-даними постанови від 14.07.2018 про визнання та долучення до кримінального провадження речових доказів, а саме: телефон марки Iphone 6 plus IMEI: НОМЕР_1 та мобільний телефон марки «Nokia 53» ІМЕІ НОМЕР_3 ;

-даними висновку експерта №678 від 31.07.2018, згідно якого у громадянина ОСОБА_14 при обстеженні у Міській дитячій клінічній лікарні 16 липня 2018 року було діагностовано: «Струс головного мозку. Забій м`яких тканин голови». З цього приводу було призначене амбулаторне лікування, і він повторно звернувся для огляду нейрохірургом 30 липня 2018р. На момент проведення судово - медичної експертизи було виявлено синці на чолі зліва, у лобно - скроневій ділянці справа, на руках, на спині, садна у лобно - тім`яній ділянці справа, під правою ключицею. Вказані тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, могли виникнути 14 липня 2018 року, як вказує потерпілий. «Струс головного мозку» відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці, садна відносяться до легкого тілесного ушкодження. Враховуючи локалізацію тілесних ушкоджень на різних поверхнях тіла: по передній і задній, не слід вважати можливим їх виникнення внаслідок падіння на площину з висоти власного росту або спричинення їх власноручно;

-даними висновку експерта №9/456 від 22.08.2018, згідно якого ринкова вартість наданого на дослідження мобільного телефону торговельної марки «Apple» моделі «Iphone А1524» серії « 6 Plus», об`ємом вбудованої пам`яті - 64Гб, ІМЕІ: НОМЕР_1 , станом на 14.07.2018, становила: 3 906 грн.;

-даними відеозапису з камер відеоспостереження;

-даними протоколу огляду від 27.07.2018, згідно якого на відео - файлі у папці під назвою XVR_ch2_main_3705_3907 розміром 30,3 МБ (31 798 272 байт) видно як потерпілий ОСОБА_14 іде АДРЕСА_1 , його наздоганяє ОСОБА_6 та розпилює рідиною з балончика у очі. В подальшому підбігає ОСОБА_10 , котрий починає наносити удари ОСОБА_14 , зваливши його на землю. В подальшому ОСОБА_8 виймає мобільний телефон з кишені ОСОБА_14 та покидає місце злочину з телефоном ОСОБА_14 . За ним іде ОСОБА_16 котрому ОСОБА_8 показує викрадений телефон. В подальшому місце злочину покидає ОСОБА_6 Потерпілий продовжує лежати на землі. Через декілька секунд ОСОБА_10 повертається та продовжує наносити ОСОБА_14 удари по тілу. В подальшому до них підходить ОСОБА_8 та починає щось випитувати ОСОБА_14 , в цей час ОСОБА_10 наносить йому удари. В подальшому до них підходить ОСОБА_6 за декілька секунд ОСОБА_8 разом з ОСОБА_10 відходять від потерпілого ОСОБА_14 , за ними відходить ОСОБА_6 ;

-даними рапорту інспекторів взводу 2 роти 2 батальйону 3 УПП у Л/о ДПП лейтенанта поліції ОСОБА_15 та ОСОБА_17 про те, що під час патрулювання 14.07.2018 вул. Кульпарківська, 95, побачили трьох невідомих осіб, які підпадали під орієнтування щодо розбою за адресою: АДРЕСА_3 , а саме, що троє невідомих осіб пшикнули балончиком та забрали телефон Айфон 6+ білий та нанесли тілесні ушкодження громадянину ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Під час перевірки вище вказаних осіб, у одного з них, а саме ОСОБА_8 було виявлено даний телефон, також було встановлено інших невідомих, якими виявились ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Дана подія мала місце орієнтовно о 05:00 год. На місце події було викликано СОГ Франківського ВП осіб було доставлено у Франківський ВП, спец. засоби не застосовувались, тілесних ушкоджень не виявлено;

-даними протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 14.07.2018, згідно якого, потерпілий вказав, що близько 23:30 год. він із центральної частини міста вирушив по місцю проживання. Із собою мав мобільний телефон марки Iphone 6 plus, білого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , із сім карткою НОМЕР_2 . Так як громадський транспорт вже не ходив, він вирішив піти додому пішки. Йшов по вул. Коперника у сторону вул. Сахарова. Йшов один. Коли він дійшов до перехрестя вулиць Богуна - ОСОБА_18 та переходячи дорогу по вул. Богуна, він помітив як з вул. Богуна виходить компанія із трьох осіб, один з яких молодший віком близько 18 років, інші два старші віком близько 25-30 років. Особливо їхні прикмети він не розглядав, однак може сказати, що один був одітий у шорти та куртку, однак хто саме сказати не може, та у іншого старшого хлопця на шиї було татуювання у вигляді цепочки. З даними особами він знайомий не був та бачив їх уперше. Він перейшов дорогу та пішов не оглядаючись у сторону АДРЕСА_4 . Відійшовши на відстань близько 150 метрів він помітив як з правої сторони його обходить невідомий чоловік, який балончиком бризнув йому у очі. Від струї балончика він обернувся у ліву сторону. В той момент біля себе побачив невідомого, якого описав вище, віком близько 25-30 років, без татуювання, який направив йому в лице струю балончиком, одразу помітив як підбігає невідомий хлопець, якого описав вище, віком 18 років і почав завдавати численну кількість ударів руками та ногами в область голови. Від ударів падаючи на землю, помітив як підбігав інший описаний невідомий з татуюванням на шиї. Лежачи на землі невідомі не переставали наносити йому удари. Невідомий котрий прибіг останнім обшукував його та в результаті чого із правої кишені спортивної куртки білого кольору вийняв належний йому мобільний телефон марки Iphone 6 plus, білого кольору ІМЕІ: НОМЕР_1 із сім карткою НОМЕР_2 . В подальшому невідомі почали запитувати пароль розблокування телефону. Потерпілий повідомив пароль під загрозою продовження насильства. В подальшому невідомі пішли у сторону вулиці Богуна вулицею Сахарова у місті Львові. В свою чергу він піднявся та пішов додому. Будучи по місцю проживання він повідомив про факт свою матір, яка викликала працівників поліції;

-даними протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 14.07.2018 поданою ОСОБА_19 щодо розбійного нападу на її сина ОСОБА_14 ;

-показаннями свідка ОСОБА_17 , який в судовому засіданні місцевого суду вказав, що під час здійснення патрулювання Франківського району м. Львова, рухаючись по вул. Кульпарківська ним та його напарником було помічено трьох осіб, які знаходились на перехресті вулиць Кульпарківська - Садова. Візуально їм здалось, що ці троє осіб перебували в стані алкогольного сп`яніння або з ознаками наркотичного сп`яніння. При поверхневій перевірці громадянина ОСОБА_8 у нього було виявлено мобільний телефон марки Iphone. Інших заборонених речей у молодиків виявлено не було, тому підстав для їх затримання не було. Приблизно через півгодини на службовий планшет прийшло орієнтування, що по вул. Сахарова було вчинено чи то грабіж чи то розбійний напад із застосуванням балончика. Через певний проміжок часу, приблизно дві - три години, патрулюючи ними знову було виявлено трьох осіб, які вже були одягнуті по іншому. Ними виявились особи, яких вони раніше перевіряли. Під час поверхневої перевірки у громадянина ОСОБА_8 було виявлено мобільний телефон Iphone 6.

На переконання колегії суддів вищенаведені докази, які обґрунтовано визнано судом першої інстанції допустимими, належними та достатніми, у своїй сукупності повністю доводять винуватість ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого їм злочину, та відповідно спростовують показання обвинувачених у заперечення їх вини.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, які судом першої інстанції встановлені повно.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 14.07.2018, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Як передбачено ч. 5 даної норми закону при проведенні огляду дозволяється вилучення речей і документів, які мають значення для кримінального провадження, та речей, вилучених з обігу.

Згідно даного протоколу об`єктом огляду була відкрита ділянка місцевості, яка знаходиться по АДРЕСА_2 . Під час цього огляду на цій ділянці знаходився гр. ОСОБА_8 , який на запитання працівників поліції щодо наявності у нього неналежних йому, чужих та заборонених речей відповів, що у нього є неналежний йому мобільний телефон, який йому поклали в кишеню працівники поліції. Потім ОСОБА_8 добровільно показав вміст своїх кишень, а саме два мобільних телефону, а саме «Iphone» 6+ ІМЕІ09682, та телефон «Nokia 53» ІМЕІ НОМЕР_3 , які у подальшому було вилучено, про що і зазначено у протоколі огляду місця події. Як зазначено у протоколі, ОСОБА_8 вказав, що серед виявлених телефонів, саме телефон «Iphone» йому не належить.

Отже, будь яких даний про те що, під час огляду місця події щодо ОСОБА_8 працівниками поліції було проведено поверхневий огляд чи його обшук матеріали справи не містять.

Дані протоколу огляду місця події свідчать про те, що ОСОБА_8 особисто повідомив про наявність у нього телефону, який йому не належить, та добровільно надав, зокрема, цей телефон працівникам поліції.

При цьому колегія суддів враховує, що протоколу огляду місця події підписано як понятими, які були присутні під час проведення цієї слідчої дії, так і самим ОСОБА_8 без жодних зауважень та заперечень.

Крім цього, всупереч апеляційним доводам захисника, дані протоколу огляду місця події від 14.07.2018 свідчать про те, що телефон «Iphone» 6 НОМЕР_4 було вилучено саме під час проведення вказаної слідчої дії.

Отже, колегією суддів не встановлено обставин, які в розумінні положень ст.ст. 86, 87 КПК України, свідчили про наявність підстав для визнання недопустимим доказом протокол огляду місця події від 14.07.2018.

Крім цього, матеріалами справи не підтверджено твердження захисника про тре, що ОСОБА_8 двічі затримувався 14.07.2018

Водночас, згідно наведених вище показань свідка ОСОБА_17 останні повідомив, що коли при патрулюванні м. Львова ними було вперше виявлено обвинувачених, то підстав для їх затримання не було. І вже пізніше, коли працівники поліції отримали дані про скоєння нападу на АДРЕСА_1 , ними при патрулюванні знову було виявлено обвинувачених.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що обвинувачених, зокрема, ОСОБА_8 14.07.2018 було двічі затримано.

Також, колегією суддів не встановлено обставин, порушення права обвинуваченого ОСОБА_8 на захист, як покликається захисник в апеляційній скарзі.

Відповідно до вимог КПК України участь захисника, зокрема, для здійснення захисту інтересів ОСОБА_8 не є обов`язковою.

Згідно наданої самим захисником копії особистої заяви ОСОБА_8 від 14.07.2018 останній зазначив, що у межах даного кримінального провадження він, як підозрюваний, ознайомлений з правом на безоплатну правову допомогу, однак від захисника відмовляється, оскільки бажає захищати себе самостійно (т.6, а.с. 29).

Будь яких даних, які б ставили під сумнів добровільність такої позиції ОСОБА_8 щодо його небажання мати захисника, зокрема, під час досудового розслідування, матеріали справи не містять.

Згідно матеріалів справи, при першому ж волевиявленні ОСОБА_8 про необхідність забезпечення його захисником, таке право обвинуваченого у межах даного кримінального провадження було реалізовано і обвинувачений у встановленому законом порядку був забезпечений захисником.

Всупереч апеляційним доводам сторони захисту, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про визнання допустимими доказами протоколи пред`явлення осіб для впізнання від 14.07.2018 за участь потерпілого ОСОБА_14 .

Суд першої інстанції обґрунтовано визначив, що пред`явлення осіб для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_14 , у ході яких останній окремо впізнав ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 , як осіб, які вчинили щодо нього злочин, проведено із дотриманням вимог ст. 228 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 не вказує, які конкретно порушення вимог КПК було допущено при проведенні цих слідчих дій.

Водночас, захисник ОСОБА_7 зазначає, що протокол пред`явлення особи для впізнання від 14.07.2018, згідно якого потерпілий впізнав ОСОБА_8 , є недопустимим доказом, оскільки між особами, які пред`являлись для впізнання були різки відмінності, зокрема, у віці. Крім цього, серед статистів ніхто не мав татуювання на шиї.

Такі доводи захисника колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, згідно даного протоколу, наявність татуювання у особи, яка вчинила щодо потерпілого злочин, не була єдиною ознакою, за якою потерпілий міг впізнати цю особу.

Зокрема, у протоколі зазначено, що потерпілий ОСОБА_14 впізнав ОСОБА_8 , яка особу, яка за участю інших осіб витягувала з кишені телефон, за такими ознаками: риси обличчя, зріст близько 177-180 см; худорлява статура, татуювання на шиї.

Також колегією суддів не встановлено наявності різких відмінностей у віці осіб, які разом з ОСОБА_8 , який 1987 р.н., пред`являлись для впізнання, а саме 1997, 2000, 2000 р.р. народження.

Таким чином колегія суддів не знаходить підстав для визнання недопустимими доказами вказаних протоколів пред`явлення осіб для впізнання від 14.07.2018р.

Крім цього, колегіє суддів погоджується із висновком місцевого суду про врахування як доказів вини обвинувачених даних відеозапису з камер відеоспостереження та даних протоколу огляду відеофайлів від 27.07.2018, опис яких наведено вище.

Місцевий суд правильно визначив та зазначив у своєму рішенні про те, що дані цього відеозапису, який було отримано органом досудового розслідування у встановленому законом порядку, містять зафіксовані обставини вчинення злочину щодо потерпілого ОСОБА_14 , і у сукупності з іншими доказами підтверджують те, що цей злочин було вчинено обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_20 та ОСОБА_10 за обставин, встановлених місцевим судом.

З приводу врахування місцевим судом показань потерпілого ОСОБА_14 , наданих під час досудового розслідування та наведених у протоколі його допиту від 14.07.2018., колегія суддів встановлено, що у вироку суду наведено обґрунтовані мотиви врахування судом першої інстанції даних зазначеного протоколу допиту потерпілого при прийнятті оскаржуваного вироку.

Зокрема, суд правильно врахував як положення вимог КПК України, так і практику ЄСПР та правову позицію Верховного Суду, неодноразово викладену у його рішеннях щодо принципу безпосередності дослідження доказів, який може зазнавати певних легітимних обмежень, які не можна вважати порушенням цього принципу.

Згідно матеріалів справи суд першої інстанції не зміг безпосередньо допитати потерпілого ОСОБА_14 у судовому засіданні у зв`язку із смертю останнього, що підтверджується відповіддю Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 15.08.2019 №1280/16.1-109, про те, що у відділі наявний актовий запис про смерть №282 від 11.02.2019р., складений на ОСОБА_14 , 16.05.2019 року.

За клопотання сторони обвинувачення протокол допиту потерпілого ОСОБА_14 від 14.07.2018, зміст якого щодо обставин вчинення злочину наведено вище, і який відкривався стороні захисту в порядку ст.290 КПК України при ознайомленні з матеріалами кримінального провадження, був досліджений у судовому засіданні місцевим судом за участю учасників судового провадження.

Також, колегія суддів враховує, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинувачених, обґрунтовано не тільки показаннями потерпілого, наданими під час досудового розслідування, адже цим показанням надано оцінку у сукупності з іншими дослідженими у судовому засіданні доказами. При цьому, відсутні будь які суперечності між показанням потерпілого, наданими під час досудового розслідування, та іншими доказами, які покладено в основу прийнятого у справі рішення.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дав правильну та належну процесуальну оцінку даним протоколу допиту потерпілого ОСОБА_14 від 14.07.2018 та обґрунтовано врахував ці показання потерпілого при прийнятті оскаржуваного вироку.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що у судовому засіданні не брала участь законний представник потерпілого - його мати, а також доводи захисника ОСОБА_7 про те, що суд не допитав матір потерпілого про можливі відомі їй обставини злочину, колегія суддів враховує наступне.

Як вже зазначалось, потерпілий ОСОБА_14 помер під час судового провадження.

У матеріалах справи наявна заява ОСОБА_21 - законного представника потерпілого ОСОБА_14 , від 06.08.2019 про те, що заявник просить проводити підготовче судове засідання та судовий розгляд без її участі (т.2 а.с. 53).

Також колегія суддів враховує, що ОСОБА_21 не була очевидцем події. Згідно клопотання прокурора про обсяг дослідження доказів у судовому засіданні сторона обвинувачення не ставила питання про допит у судовому засіданні законного представника потерпілого - ОСОБА_22 . Не наполягали на допиті законного представника потерпілого і інші учасники судового провадження.

Таким чином, у даному випадку відсутність під час судового розгляду законного представника потерпілого та не проведення її допиту у судовому засіданні не є порушенням вимог КПК та не впливає на висновки місцевого суду.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту про не дослідження місцевим судом речового доказу - мобільного телефону та не відкриття його стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України, колегія суддів враховує таке.

Згідно матеріалів справи вилучений під час огляду місця події 14.07.2018 у обвинуваченого ОСОБА_8 телефон марки Iphone 6 plus IMEI: НОМЕР_1 , який було викрадено у потерпілого ОСОБА_14 у ході нападу на нього, постановою від 14.07.2018 було визнано речовим доказом у справі.

У матеріалах справи наявна заява законного представника потерпілого - ОСОБА_21 від 17.07.2018 про отримання нею від слідчого вказаного телефону, який належить її сину - ОСОБА_14 ( т.3, а.с. 27).

Повернення слідчим викраденого телефону ОСОБА_21 не суперечить положенням КПК України.

Відповідно до положень ч.ч. 2, 3 ст. 290 КПК України прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі будь-які докази, які самі по собі або в сукупності з іншими доказами можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання.

Прокурор або слідчий за його дорученням зобов`язаний надати доступ та можливість скопіювати або відобразити відповідним чином будь-які речові докази або їх частини, документи або копії з них, а також надати доступ до приміщення або місця, якщо вони знаходяться у володінні або під контролем держави, і прокурор має намір використати відомості, що містяться в них, як докази у суді.

У даному випадку, колегією суддів не встановлено порушень вимог ст. 290 КПК України, оскільки на час виконання вимог ст. 290 КПК України речовий доказ - належний потерпілому мобільний телефон не перебував у розпорядженні сторони обвинувачення, оскільки був повернутий матері потерпілого.

Крім цього, сторона обвинувачення не покликалась, як на доказ вини обвинувачених на цей речовий доказ. Відсутнє покликання на цей речовий доказ, як доказ вини обвинувачених і у вироку суду.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку ці обставини, з огляду на сукупність наведених у вироку доказів, не спростовують висновки місцевого суду щодо доведеності вини обвинувачених та не ставлять такі під сумнів.

Крім цього, колегіє суддів не встановлено підстав для визнання недопустимим доказом висновок експерта № 678 від 31.07.2018, складеного за результатами проведеної судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_14 , яка була проведена на підставі ухвали слідчого суддів від 17.07.2018.

Згідно даного висновку при проведенні цієї експертизи була присутня законний представник неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14 - його мати ОСОБА_19 , що не є порушенням вимог чинного законодавства.

Також, з даного висновку експертизи вбачається, що експерт провів огляд потерпілого та ознайомився із наданими протоколом обстеження МРТ голови потерпілого та результатами обстежень МДКЛ потерпілого, що не свідчить про те, що експерт самостійно збирала матеріали, що підлягали дослідженню.

Відтак, колегія суддів вважає, що досліджені судом докази, які обґрунтовано визнано належними та допустимими, у своїй сукупності повністю підтверджують доведеність вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, що спростовує наведені в апеляційних скаргах доводи сторони захисту щодо відсутності доказів вини обвинувачених у вчиненні інкримінованого їм злочину.

При цьому, колегія суддів повністю погоджується та визнає правильною кваліфікацію дій обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 187 КК України.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст. 187 КК України, вчинюється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном. Напад може бути як відкритим, так і таємним (наприклад, нанесення удару потерпілому з-за спини). За цією ознакою розбій відрізняється від крадіжки.

Під насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти умисне заподіяння їй, зокрема, легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Кваліфікованим видом розбою (ч. 2 ст. 187 КК) є, зокрема, розбій, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

У конкретному випадку наявна об`єктивна сторона розбою, яка складається з двох обов`язкових нерозривно пов`язаних речових об`єктів: право власності й особи (її здоров`я і життя), й втілюється у формі нападу саме з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Вищенаведеними доказами у сукупності повністю підтверджено той факт, що обвинувачені вчинили напад на потерпілого з метою заволодіння його майном, поєднаний з насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу.

Своїми діями обвинувачені спричинили потерпілому легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та заволоділи його телефоном.

Крім цього, місцевий суд обґрунтовано визначив, що наявними у справі доказами доведено, що вказаний злочин обвинувачені вчинили за попередньою змовою групою осіб.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (два або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.

Вчинення злочину за попередньою змовою групою осіб означає спільне вчинення цього злочину декількома (двома і більше) суб`єктами злочину, які заздалегідь домовились про спільне його вчинення. Домовитись про спільне вчинення злочину заздалегідь - означає дійти згоди щодо його вчинення до моменту виконання його об`єктивної сторони. Таким чином, ця домовленість можлива на стадії до готування злочину, а також у процесі замаху на злочин. Як випливає із ч. 2 ст. 28 КК України, домовленість повинна стосуватися спільності вчинення злочину (узгодження об`єкта злочину, його характеру місця, часу, способу вчинення, змісту виконуваних функцій тощо). Така домовленість може відбутися у будь-якій формі - усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій тощо. Учасники вчинення злочину такою групою діють як співвиконавці. При цьому конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, зокрема, з досліджених судом відеозаписів з камер відеоспостереження, напад на потерпілого відбувався за умов, коли кожен із його співучасників мав змогу бачити та усвідомлювати дії інших нападників. Після заволодіння майном потерпілого обвинувачені разом покинули місце події.

Крім цього, суд слушно зауважив, що про єдиний спільний умисел обвинувачених свідчить узгодженість їх дій. А саме, ОСОБА_6 розпилив в обличчя потерпілого рідину з балончика, ОСОБА_10 завдавав ударів потерпілому упродовж всієї тривалості нападу, а ОСОБА_8 відшукав у потерпілого мобільний телефон та забрав такий в ОСОБА_14 .

Виходячи із зазначеного, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, апеляційний суд вважає, що висновки та мотиви суду першої інстанції, які стосуються законності оскаржуваного рішення щодо доведеності вини обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, є законними та належним чином мотивованими. Вважати ці висновки необґрунтованими чи такими, що не відповідають фактичним обставинам справи підстав немає.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції провів судове слідство у повному обсязі, з належною повнотою дослідив усі представлені докази та дав їм належну правову оцінку. В оскаржуваному вироку наведено достатні та обґрунтовані висновки та мотиви, пов`язані з правовою оцінкою судом першої інстанції доказів.

З наведеною у вироку правовою оцінкою доказів колегія суддів погоджується та вважає таку правильною та обґрунтованою.

Підстав для повторного дослідження доказів у справі у відповідності до ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону. Підстави для надання цим доказам іншої оцінки, відмінної від оцінки, наданої судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Франківського районного суду м. Львова від 30.05.2024 щодо ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у повній мірі відповідає вимогам ст. 370 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів визнає, що подані апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування чи зміни оскаржуваного вироку суду, а отже такі визнаються судом апеляційної інстанції необґрунтованими та до задоволення не підлягають.

Водночас, із надісланого до суду ДУ Львівською УВП №19 лікарського свідоцтва про смерть № 795/2024 від 29.06.2024 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (т.6 а.с.213).

У відповідності до п.5 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, особа, стосовно якої зібрано достатньо доказів для повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, але не повідомлено про підозру у зв`язку з її смертю, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

За ч.7 ст.284 КПК України якщо обставини, передбачені пунктами 5, 6, 7, 8, 9, 9-1, 10 частини першої цієї статті, виявляються під час судового провадження, а також у випадку, передбаченому пунктами 2, 3 частини другої цієї статті, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.

Отже, за наявності встановленого факту смерті обвинуваченого ОСОБА_8 вирок суду в частині засудження ОСОБА_8 підлягає скасування, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 підлягає закриттю у зв`язку зі смертю останнього, оскільки під час апеляційного перегляду підстав для визнання обвинуваченого ОСОБА_8 невинуватим у вчиненні інкримінованого йому злочину (в порядку реабілітації) не встановлено.

В решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.284, 376, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Франківського районного суду м.Львова від 30 травня 2024 року щодо обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 скасувати в частині засудження ОСОБА_8 , а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.187 КК України закрити на підставі п.5 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку зі смертю обвинуваченого ОСОБА_8 ..

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути безпосередньо оскаржена до суду касаційної інстанції шляхом подання касаційної скарги на протязі трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: