Провадження №11-кп/801/1344/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року,

якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 добровільно відшкодував завдані ним збитки.

Засуджений ОСОБА_7 в судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання засудженого, оскільки вартість майна, яким заволодів засуджений, більша за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про приведення вироку у відповідність до вимог чинного законодавства відмовлено.

В обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції вказав, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 становила 2884 грн. та 4500 грн. Наведені розміри є більшими за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність станом на момент вчинення кримінальних правопорушень, а тому правові підстави для приведення вироків Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.11.2022 та Немирівського районного суду Вінницької області від 22.03.2023 у відповідність до чинного законодавства відсутні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2024 та ухвалити нову ухвалу, якою задовільнити його заяву та застосувати до нього Закон 33886-ІХ від 18.07.2024 повністю, або частково замінивши покарання у вигляді позбавлення волі на обмеження волі.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_7 посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення ретельно не з`ясував всі обставини справи та ставлення до вчиненого злочину. Звернув увагу суду на те, що в дійсності сума викраденого становила 200 грн, а не 4 500 грн. так як заявив власник магазину. Тому вказане свідчить про те, що він обмовив себе в ході судового розгляду кримінальної справи щодо нього. Просив суд врахувати, що на даний момент він відбув значну частину призначеного судом покарання, а саме 17 місяців. В установі працевлаштований, має заохочення, дисциплінарних стягнень не має, має рідних - матір, 1957 р.н., яка має інвалідність другої групи та неповнолітній син, 2022 р.н., який після смерті матері перебуває під опікою дідуся і бабусі, пенсіонерів.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_7 підтримав подану ним апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та наполягав на її задоволенні.

Прокурор заперечив щодо задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 просив ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2024 залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у їх межах, апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ч.2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим, тобто ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно ст. 94 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Положеннями ч. 2 та ч. 3 ст. 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як було встановлено судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, що ОСОБА_7 засуджений вироком Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.11.2022 за ч.4 ст.185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК був звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. У відповідності до вказаного вироку ОСОБА_7 02.09.2022 заволодів майном шляхом крадіжки на загальну суму 2 884 грн.

22.03.2023 ОСОБА_7 був засуджений вироком Немирівського районного суду Вінницької області за ч.4 ст.185 КК до покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.4 статті 70 КК вирок Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.11.2022 визначено виконувати самостійно. Вказаним вироком ОСОБА_7 був засуджений за викрадення майна 15.06.2022 на суму 4 500 грн.

09.08.2024 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилання відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон № 3886-ІХ), яким стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) викладена у новій редакції.

Відповідно до ч.1 ст. 51 КпАП відповідальність за цією нормою настає у разі дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (далі НМДГ).

Положенням ч.2 ст. 51 КпАП встановлена відповідальність за вчинення дії, передбаченої частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох НМДГ.

Зі змісту ст. 58 Конституції України випливає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Згідно з ч.2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 ст. 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У відповідності до ч.3 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Також у своїх висновках Верховний Суд в постанові від 22.08.2024, справа № 567/507/23) зауважив, що частиною другою статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КпАП) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 цього Кодексу, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ. Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 НМДГ.

Аналіз указаних норм закону, як зазначив ВС, свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КпАП, а саме 2 НМДГ.

Положеннями частини першої статті 3 КК встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина шоста статті 3 КК).

Аналогічні висновки Верховний Суд зробив у постанові від 07.10.2024, справа № 278/1566/21.

Згідно з пунктом 5 Підрозділу 1 Перехідних положень Податкового кодексу України (далі ПК) визначено, що у разі, якщо норми інших законів містять посилання на НМДГ, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV ПК з урахуванням норм абзацу першого підпункту 169.4.1 пункту 169.4 цієї статті платник податку має право на зменшення суми загального місячного оподатковуваного доходу, отримуваного від одного роботодавця у вигляді заробітної плати, на суму податкової соціальної пільги у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Тобто розмір податкової соціальної пільги в розумінні пункту 5 Підрозділу 1 Перехідних положень ПК дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на один місяць працездатних осіб з 1 січня 2022 року становив 2481 грн. Отже, розмір податкової соціальної пільги у 2022 році для кримінально-правової кваліфікації становив 1240,5 грн.

Тому з урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для звільнення засудженого ОСОБА_7 від призначеного йому покарання, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що вартість майна, яким заволодів ОСОБА_7 ( у розмірі 2 884 грн. та 4 500 грн.) є більшим за законодавчо визначений розмір шкоди, з якої встановлена кримінальна відповідальність станом на момент вчинення ним кримінальних правопорушень, а тому правові підстави для приведення вироків Іллінецького районного суду Вінницької області від 15.11.2022 року та Немирівського районного суду Вінницької області від 22.03.2023 року у відповідність до чинного законодавства, відсутні.

Також перевіряючи доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 , що сума викраденого майна в реальності становить 200 грн., і те що при розгляді кримінальних правопорушень він себе оговорив, апеляційний суд вважає їх неспроможними, виходячи з того, що вирок Немирівського районного суду Вінницької області від 22.03.2023, за яким ОСОБА_7 відбуває покарання, набув законної сили. Так як під час вирішення питань, пов`язаних з виконанням вироку, не відноситься до стадій кримінального провадження, тому суд не вправі оцінювати обставини, які мають бути встановлені відповідно до приписів статті 91 КПК України під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_7 в частині розміру викраденого майна у цьому провадженні суд оцінювати не вправі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 є не переконливими, а тому апеляційний суд дійшов висновку про те, що ухвала Вінницького міського суду Вінницької області від 25.11.2024 є законною та обґрунтованою, а тому не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 426 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 25 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4