Справа 274/9830/24
Провадження 1-в/0274/108/25

УХВАЛА
Іменем України

03.01.2025 м.Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі:
головуючої судді Хоцької Л.М.,
секретаря судового засідання Кравець Д.С.,
за участю:
прокурора Сидоренка О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог закону,
Засуджений ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про звільнення його від покарання у зв`язку із декриміналізацією вчиненого ним діяння відповідно до вимог Закону України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».
Прокурор просив відмовити засудженому в задоволенні клопотання за безпідставністю.
Засуджений ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Представник ДУ «Райківська виправна колонія № 73» в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд вищевказаної справи без участі представника установи. До заяви долучили копію вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2024.
Вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).
09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).
Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.
Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.
Неоподаткований мінімум доходів громадян у розмірі соціальної пільги на 2023 рік з 01 січня 2023 по 31 грудня 2023 складав 1342 грн. Тобто, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1342 х 2 =2684 грн.
Згідно з вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2024 ОСОБА_1 викрав майно на суму 4407,00 грн, що станом на день крадіжки складає суму, більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше ніж 2684 грн).
Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння ( ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).
Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).
Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, підстави звільнення ОСОБА_1 від покарання, призначеного йому вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 19.02.2024 відсутні, адже вартість майна, за викрадення якого він засуджений вказаним вироком, складає більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
Керуючись ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд
п о с т а н о в и в :
В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_1 про приведення вироку у відповідність до вимог закону - відмовити.
На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга протягом семи днів з дня її проголошення до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області.
Повний текст ухвали проголошено 08.01.2025 о 17.00 год.
Суддя: Л.М. Хоцька