УХВАЛА

04 лютого 2025 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Рівне скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження, -

В С Т А Н О В И В :

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 звернувся зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

В скарзі зазначає, що 09.07.2024 за заявою військової частини НОМЕР_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань відносно військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 солдата ОСОБА_4 були внесені відомості про кримінальне провадження № 0001018 за ч. 5 ст. 407 КК України.

27.09.2024 слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_5 було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Вважає, що постанова слідчого про закриття кримінального провадження № 0001018 підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Таким чином станом на червень 2023 року вчинене солдатом ОСОБА_7 правопорушення вважалося кримінальним.

Законом № 3233-IX від 13.07.2023, що набрав чинності 11.08.2023, декриміналізовано діяння щодо самовільного залишення частини військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці до 3 діб включно.

Таким чином постанова про закриття кримінального провадження №0001018 винесена слідчим всупереч положень ст. 9, 284 КПК України, а відтак підлягає скасуванню.

При перевірці строку на оскарження рішення слідчого про закриття кримінального провадження № 0001018 прошу врахувати, що оскаржувану постанову було направлено органом досудового розслідування на адресу військової частини НОМЕР_1 простою кореспонденцією та отримано останньою 07.12.2024, що, зокрема, підтверджується відміткою про реєстрацію її у стройовій частині військової частини НОМЕР_1 .

Представник військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутність, вимоги скарги підтримав просив їх задоволити.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про час місце та дату розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини своєї неявки до суду не повідомив.

Вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні, що 27.09.2024 слідчим Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_8 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0001018 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_8 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0001018, до свого провадження не проведено жодної слідчої дії для перевірки доводів потерпілої з метою встановлення істини по справі.

У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_8 від 27.09.2024 року, є незаконною і необґрунтованою, слідчим не було вжито всіх заходів для перевірки обставин.

Крім того, станом на червень 2023 року вчинене солдатом ОСОБА_7 правопорушення вважалося кримінальним.

Законом № 3233-IX від 13.07.2023, що набрав чинності 11.08.2023, декриміналізовано діяння щодо самовільного залишення частини військовослужбовцем, а також нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинені в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці до 3 діб включно.

Таким чином постанова про закриття кримінального провадження №0001018 винесена слідчим всупереч положень ст. 9, 284 КПК України, а відтак підлягає скасуванню.

При винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Враховуючи те, що в постанові слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівне) ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_8 від 27.09.2024 року, не виконі вимоги ст.284 КПК, а саме не проведено всі необхідні дії, спрямовані на отримання доказів у даному кримінальному провадженні на установлення осіб, причетних до події.

У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Скаргу представника військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 на постанову слідчого про закриття кримінального провадження - задоволити.

Поновити військовій частині НОМЕР_1 строк на оскарження постанови слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 27.09.2024 про закриття кримінального провадження № 0001018.

Скасувати постанову слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_9 від 27.09.2024 про закриття кримінального провадження № 0001018.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_10