У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.11.2024 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д.р.н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP,

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

представник власника майна - адвокат ОСОБА_5

(в режимі відео-конференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon»)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Короткий зміст ухвали слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді накладено арешт на тимчасово вилучене майно: автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д. р. н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, які на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно, належать ОСОБА_6 , та перебували у володінні ОСОБА_8 .

Постановлено ухвалу про арешт майна виконувати шляхом позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування таким майном: автопоїздом у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д. р. н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, які належать ОСОБА_6 та фактично перебувають у володінні ОСОБА_8 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі адвокат просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, так як ні власник майна ні його представник не брали участі в судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, оскаржувану ухвалу вони отримали електронною поштою 04.12.2024 року.

Апелянт зазначає, що прокурором подано клопотання про арешт майна з порушенням строку межах строку, встановленого ч. 5 ст. 171 КПК України, так транспортний засіб був вилучений 02.11.2024 року, а клопотання про арешт майна подано лише 04.11.2024р., разом з тим слідчим суддею даний факт не взято до уваги.

Вказує, що в клопотанні прокурора про арешт майна не дотримано жодної вимоги ст.171,172 КПК України, що є грубим порушенням норм законодавства.

Звертає увагу, що слідча суддя в оскаржуваній ухвалі не визначила місце зберігання арештованого майна, всупереч того, що власник майна просив його передати йому на відповідальне зберігання.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

Під час розгляду клопотання прокурора про арешт майна, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

В провадженні СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження № 0000432 від 03.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 02.11.2024 близько 23 години 50 хвилин, водій автомобіля Hyundai Accent р.н. НОМЕР_4 , - ОСОБА_9 , рухаючись по автодорозі Н-24 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ " зі сторони с. Благодарівки в напрямку с. Нечаяне, здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху, де в подальшому зіткнулась з автопоїздом у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844 р.н. НОМЕР_1 та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, під керуванням ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 госпіталізовано до ЛШМД.

04.11.2024 року постановою про визнання речовим доказом автомобіль Mercedes-Benz 1844 д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом Kogel ВА5070XP, визнаний речовим доказом та після проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій поміщено до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на дане майно, в обґрунтування клопотання вказав, що вилучене майно, необхідне для подальшого проведення слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз, а також має значення речового доказу, і має істотне доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному кримінальному провадженні. З метою збереження речового доказу, а також збирання, фіксації відомостей, що можуть бути використані у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження, як докази, просив накласти арешт на тимчасово вилучене майно.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя послався на те, що вилучене майно, відповідає критеріям зазначеним у ст.98 КПК України, тобто є речовим доказом, та з метою забезпечення його збереження, як речового доказу, вважав за необхідне накласти арешт на дане майно.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного.

Вирішуючи питання про дотримання строку апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з того, що оскаржувана ухвала слідчого судді була постановлена без участі заявника.

Згідно з вимогами п.3 ч. 2 ст. 395 КПК України, ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала слідчого судді, за результатами розгляду клопотання прокурора про арешт майна була постановлена 26.11.2024 року. Як вбачається з матеріалів судового провадження судовий розгляд клопотання прокурора про арешт майна проводився без участі учасників судового провадження, оскаржувану ухвалу, власнику майна та його представнику судом було направлено електронною поштою 04.12.2024 року.

Апеляційна скарга на зазначене рішення подана представником власника майна 11 грудня 2024 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Таким чином, з метою дотримання права на доступ до суду, апеляційний суд вважає необхідним задовольнити клопотання представника власника майна та поновити йому процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.11.2024 року.

Що стосується суті прийнятого слідчим суддею рішення, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, ст. 132 КПК України, ст. 173 КПК України повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та спів розмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України, загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Однак, зазначених вимог закону слідчий суддя та прокурор не дотрималися.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області знаходиться кримінальне провадження № 0000432 від 03.11.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

За версією органу досудового розслідування, 02.11.2024 близько 23 години 50 хвилин, водій автомобіля Hyundai Accent р.н. НОМЕР_4 , - ОСОБА_9 , рухаючись по автодорозі Н-24 "Одеса-Мелітополь-Новоазовськ " зі сторони с. Благодарівки в напрямку с. Нечаяне, здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху, де в подальшому зіткнулась з автопоїздом у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844 р.н. НОМЕР_1 та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, під керуванням ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 госпіталізовано до ЛШМД.

Автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д. р. н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно, належать ОСОБА_6 , та перебували у володінні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

04.11.2024 року постановою про визнання речовим доказом автомобіль Mercedes-Benz 1844 д.р.н. НОМЕР_1 з напівпричіпом Kogel ВА5070XP, визнаний речовим доказом та після проведення всіх необхідних слідчих та процесуальних дій поміщено до майданчика тимчасового утримання транспортних засобів.

Обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на майно, прокурор посилався на те, що вилучене майно автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844 р.н. НОМЕР_1 та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, необхідне для подальшого проведення слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз, а також має значення речового доказу, і має істотне доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному кримінальному провадженні. З метою збереження речового доказу, а також збирання, фіксації відомостей, що можуть бути використані у кримінальному провадженні під час досудового розслідування та судового провадження, як докази, просив суд накласти арешт на дане майно.

Накладаючи арешт на вище зазначене майно, слідчий суддя послався на те, що накладення арешту обумовлено метою забезпечення збереження речового доказу та запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення і відчуження.

Разом з тим, слідчим суддею фактично не було проаналізовано клопотання прокурора з боку обґрунтованості та співрозмірності, наявності необхідності накладення арешту на майно третіх осіб, не визначено розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для його власника. З урахуванням того, що автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д. р. н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно, належать ОСОБА_6 , та перебували у володінні ОСОБА_8 , які, як вбачається зі змісту клопотання прокурора, є постраждалими від даної дорожньо-транспортної пригоди.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вище перелічене майно, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи потребам досудового розслідування і за вказаних обставин явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на таке майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

Прокурор при зверненні до суду, а слідчий суддя під час розгляду клопотання, в порушення ст. 171, 173 КПК України, не оцінили розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для його власника.

Враховуючи, що на стадії досудового розслідування слідчим суддею здійснюється функція судового контролю, яка за своїм духом виступає механізмом стримувань та противаги при здійсненні досудового розслідування, колегія суддів вважає, що висновки слідчого судді про необхідність накладення арешту на вище зазначене майно, яке є власністю третьої особи, є передчасними та не відповідають вимогам кримінального процесуального закону.

На переконання колегії суддів, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна, оскільки за викладених у клопотанні та доданих до нього матеріалах обставинах не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, яке належить третім особам.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, у зв`язку з чим ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора.

Керуючись ст. 100, 117, 170, 171, 173, 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді задовольнити.

Поновити адвокату ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.11.2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 26.11.2024 року, якою накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме автопоїзд у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д.р.н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, - скасувати.

Постановити нову ухвалу.

В задоволенні клопотання прокурора Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_10 про арешт тимчасово вилученого майна, автопоїзду у складі сидільного тягача Mercedes-Benz 1844, д. р. н. НОМЕР_1 , та напівпричіпа Kogel ВА5070XP, які на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно, належать ОСОБА_6 , - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді