Дата документу 29.01.2025 Справа № 336/6391/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №336/6391/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/339/25 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула 29 січня 2025 року в м.Запоріжжя в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Новоолександрівка Запорізької області, громадянина України, який має середню освіту, безробітного, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

16 листопада 2005 року Жовтневим районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186, ст.69,70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 2 роки 6 місяців. Звільнився 12 вересня 2006 року по відбуттю строку покарання;

14 травня 2008 року Комунарським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. Звільнився 01 листопада 2011 року по відбуттю строку покарання;

20 серпня 2013 року Ленінським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.187 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців;

04 листопада 2013 року Орджонікідзевським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.2 ст.190, ч.1 ст.358, ч.4 ст.385, ч.1 ст.70 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки. На підставі ст.70 КК України приєднано вирок Ленінського районного суду та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. Звільнився 01 березня 2017 року за відбуттям строку покарання;

30 листопада 2017 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.1 ст.395 КК України та призначено покарання у виді арешту строком 1 місяць;

28 вересня 2018 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.186 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки;

26 березня 2020 року Шевченківським районним судом м.Запоріжжя за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки. На підставі ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Шевченківського районним судом м.Запоріжжя та призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. Звільнився 19 січня 2024 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 - в режимі відеоконференції,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник адвокат ОСОБА_8 звернулись до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2024 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання, а саме з 09 червня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено той самий тримання під вартою.

Зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 строк попереднього ув`язнення в період часу з 09 червня 2024 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати в сумі 757 гривень 28 копійок.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя ОСОБА_9 від 17 червня 2024 року на мобільний телефон «Samsung Galaxy А14» imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_8 просить змінити вирок суду в частині призначення покарання ОСОБА_6 , призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на 3 роки.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що ухвалений судом вирок є необґрунтованим та таким, що підлягає зміні в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості покарання та особі засудженого внаслідок його суворості.

Вважає, що при призначенні покарання ОСОБА_6 судом не в повній мірі враховано, що він повністю визнав вину, щиро покаявся, сприяв досудовому розслідуванню, має постійне місце проживання, відсутність вимог потерпілої про суворе покарання.

Тому, на думку захисника, призначене покарання не відповідає особі засудженого.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити вирок в частині призначення покарання та застосувати положення ст.75 КК України та призначити покарання з іспитовим строком на 3 роки.

В обґрунтування своєї скарги зазначає, що оскаржуваний вирок ухвалений всупереч вимог КПК України, оскільки під час ухвалення цього вироку не вирішувалось питання про можливість застосування ст.75 КК України, що на його думку є підставою для його зміни.

Вважає, що судом першої інстанції не досліджено всіх обставин відповідно до ст.91 КПК України.

Обвинувачений посилається на наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України в апеляційному провадженні.

Апелянт просить врахувати положення самої ст.75 КК України та те, що йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Також, врахувати міцність соціальних зв`язків, а саме наявність близьких родичів та друзів, про допит яких він надасть клопотання.

Крім того, врахувати правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові ККС від 24 вересня 2019 року у справі №591/1125/17.

Посилається і на те, що судом встановлено та доведено один епізод злочинної діяльності за ч.4 ст.185 КК України, що не свідчить про те, що він систематично скоював правопорушення.

Врахувати обставини вчинення злочину, який було скоєно спонтанно без попереднього умислу, так як доступ до викраденого у потерпілого мобільного телефону виник від незалежних від нього причин.

Також, вказує на те, що оскільки він відбув покарання за попереднім вироком, яке було обґрунтовано визначено судом, обґрунтовано було визначено термін покарання, відповідно до якого особа мала бути виправлена, то ця обставина, на його думку, свідчить про те, що він вже виправився і те, що сталося, це тільки випадковість.

Крім того, обвинувачений просить врахувати, що він має постійне місце проживання та близьких родичів, які здатні йому допомагати у разі необхідності, про що вони погоджуються свідчити в суді під час апеляційного розгляду.

Таким чином, просить перевірити наявність підстав для застосування положень ст.75 КК України.

Згідно з вироком суду, 09 червня 2024 року приблизно о 10 годині 00 хвилин у період дії воєнного стану відповідно до Указу Президента продовженого Указом України №64/2022 від Президента України 24 лютого 2022 року, №271/2024 від 08 травня 2024 року, ОСОБА_6 , знаходячись в приміщенні кімнати спальні в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 , де маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу, діючи повторно, таємно викрав з ліжка мобільний телефон «Samsung Galaxy A14», imei: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, вартістю 3740 гривень 14 копійок, який належить потерпілому ОСОБА_10 , спричинивши останньому матеріальну шкоду у вказаному розмірі.

Заслухавши доповідь судді; аргументи обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги та просили їх задовольнити; прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції цих вимог закону дотримався при розгляді цього провадження і дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за ч.4 ст.185 КК України, в апеляційних скаргах, не оспорюється, у зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи обвинуваченого та його захисника, викладені в апеляційних скаргах, щодо суворості призначеного ОСОБА_6 покарання та необхідності застосування положень ст.75 КК України, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів. При призначенні покарання суд має врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, фактичні обставини цього правопорушення, зокрема, його наслідки протиправне позбавлення потерпілого майна. Також, суд врахував особу обвинуваченого, а саме те, що останній не одружений, має на утриманні дітей, на обліках у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває, інвалідності не має, не працює, має постійне місце проживання, раніше неодноразово судимий.

Також, суд встановив, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні. При цьому, обставиною яка пом`якшує покарання обвинуваченому, судом визнано його щире каяття.

На підставі всіх обставин у сукупності, в т.ч. ступеню тяжкості, суспільної небезпеки та фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов висновку про необхідність призначення останньому покарання в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, але на мінімальний строк.

Отже, суд врахував всі обставини, на які вказує сторона захисту, та призначив ОСОБА_6 покарання на мінімальний строк, передбачений санкцією статті обвинувачення.

В свою чергу, з огляду на ступень тяжкості, суспільної небезпеки та фактичні обставини вчиненого правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий, серед іншого і за аналогічне кримінальне правопорушення, та через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі вчинив новий умисний тяжкий злочин, підстави для застосування положень ст.75 КК України та звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням відсутні, оскільки таке звільнення не буде сприяти досягненню мети, визначеної у статті 50 КК України, а саме виправленню обвинуваченого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Доводи сторони захисту, зокрема обвинуваченого, про протилежне, на думку колегії суддів, не є переконливими.

Більш того, посилання обвинуваченого на правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові ККС від 24 вересня 2019 року у справі №591/1125/17, є безпідставним, оскільки обставини, викладені в згаданій постанові, не є аналогічними з обставинами у цьому кримінальному провадженні.

Судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку досліджені всі обставини, у відповідності до ст.91 КПК України, а доводи обвинуваченого про протилежне не відповідають дійсності.

На підтвердження наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків стороною захисту доказів теж не надано.

Доводи обвинуваченого про те, що, відбувши покарання за попереднім вироком, він вже виправився, і те, що сталося - це тільки випадковість, на думку колегії суддів, не є переконливими, з огляду на те, що після відбуття покарання за попереднім вироком обвинувачений знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Так, попереднім вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26 березня 2020 року ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, остаточно до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Звільнився ОСОБА_6 19 січня 2024 року за відбуттям строку покарання.

Вже 09 червня 2024 року ОСОБА_6 вчинив новий умисний тяжкий аналогічний злочин, за що і був засуджений оскаржуваним вироком.

Викладене свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України, а призначене обвинуваченому покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника задоволенню не підлягають.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст.404-405, 407 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвокат ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14 жовтня 2024 року, яким визнано ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії даної ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4