Справа № 175/3650/25
Провадження № 1-кс/175/458/25
26 березня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Слідчий суддя Дніпропетровського районного Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2
за участю прокурора ОСОБА_3 (дистанційно)
в присутності підозрюваного ОСОБА_4 ,
захисника адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)
- 05 липня 2024 року вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на
який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , -
Суть питання, що вирішується, за чиєю ініціативою воно розглядається
ОСОБА_4 будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України, підозрюється у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, без мети збуту, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України.
Покликаючись на існування ризиків, передбачених ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), прокурор просив застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, з визначенням розміру застави.
Позиція учасників у судовому засіданні
В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, покликаючись на викладені у ньому обставини. Окрім того додав, що на переконання органу досудового розслідування, наразі існують ризики, передбачені ст. 177 КПК. Свою позицію та обґрунтованість підозри прокурор мотивував обставинами, зазначеними у клопотанні.
Сторона захисту заперечувала щодо задоволення клопотання, з огляду на його безпідставність, вважаючи, що будь-який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.
У судовому засіданні підозрюваний підтримав цю позицію свого захисника. Також пояснив, що він заперечує проти задоволення клопотання.
Положення закону, якими керувався слідчий суддя
Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи (п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК).
Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: (1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; (2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; (3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.
Слідчий суддя відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються під час досудового розслідування слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора (частини 3, 4 ст. 176 КПК).
Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: (1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; (2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; (3) незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; (4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; (5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказують детектив та прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 (ч. 1 ст. 183 КПК).
Установлені слідчим суддею обставини, мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали
Під час розгляду клопотання слідчий суддя встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.
Щодо обґрунтованості підозри
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України, а саме: вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 05.07.2024 за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 рік, 05.03.2025 приблизно о 13:25 годин проходив через Кутову балку в м. Краматорську Донецької області, де біля дерева на землі побачив полімерний ZIP-пакет, перемотаний чорною ізоляційною стрічкою. Будучи особою, яка періодично вживає психотропні речовини, останній підняв вищевказаний згорток, розгорнув його та зрозумів, що речовина, яка знаходиться в ньому є особливо небезпечною психотропною речовиною «PVP». В цей момент у ОСОБА_4 виник протиправний умисел, спрямований на придбання особливо небезпечної психотропної речовини для особистого вживання без мети збуту. Реалізуючи свій протиправний умисел ОСОБА_4 , піднявши вказаний полімерний ZIP-пакет, поклав його до лівої зовнішньої кишені одягненої на ньому куртки, тим самим незаконно, умисно, придбав та почав зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, для особистого вживання без мети збуту.
05.03.2025 приблизно о 13:40 годині ОСОБА_4 , продовжуючи свої протиправні дії, пов`язані з незаконним зберіганням психотропної речовини, рухаючись поблизу будинку № 16, по вул. Об`їзна, у м. Краматорську, Донецької області та зберігаючи при собі незаконно придбану особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVР (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), де відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та згідно з п. 7 ст. 8 ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» та постанови КМУ від 29.12.2021 року № 1456 «Про затвердження порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму венного стану», зупинений працівниками Краматорського районного управління поліції Головного Управління Національної поліції для перевірки документів та на запитання про зберігання заборонених речей в обігу, останній заявив, що у лівій кишені куртки зберігає психотропну речовину.
В цей же день, 05.03.2025 під час проведення огляду місця події, в період часу з 15:20 годин по 15:31 годин біля будинку № 16, який розташовано по вул. Об`їзна в м. Краматорську Донецької області, у ОСОБА_4 виявлено та вилучено з лівої зовнішньої кишені одягненої на ньому куртки, ZIP-пакет з порошкоподібною речовиною, масою 0,7431г., яка містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-?феніл-?2-??піролідин-?1-?іл-пентан-?1-?он). Маса PVP (1-?феніл-?2-??піролідин-?1-?іл-пентан-?1-?он) становить 0,6023г., яку ОСОБА_4 будучи особою протягом року засудженою за ст. 309 КК України умисно, незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту.
Враховуючи те, що обґрунтованість підозри ОСОБА_4 за ч.2 ст. 309 КК України підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю вагомих доказів, детальний перелік яких міститься у клопотанні та досліджений під час судового розгляду, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, у слідчого судді наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри щодо кримінального правопорушення, що інкримінується останньому
Також слідчий суддя приймає до уваги правову позицію, викладену в рішенні ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.90 р., відповідно до якого «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення.
Щодо існування ризиків
Прокурор, наполягаючи на застосуванні до підозрюваного запобіжного заходу, окрім обґрунтованості підозри останнього у вчиненні кримінального правопорушення, покликався також на існування ризиків, які дають йому підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.
На переконання слідчого судді, ризики, що дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
Перевіряючи існування зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя виходив із такого.
Підозрюваний ОСОБА_4 на теперішній час не має офіційного місця роботи, мешкання та постійного джерела доходу, що свідчить про відсутність будь яких стійких соціальних зв`язків, що дає всі підстави вважати, що підозрюваний знаходячись на волі, може вчинити нове кримінальне правопорушення, у зв`язку з чим підозрюваний усвідомлюючи тяжкість можливого покарання може переховуватись від органів досудового розслідування.
ОСОБА_4 є раніше судимою особою, а саме 05.07.2024 року Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік та почав його відбувати. Після засудження ОСОБА_4 не зробив належних висновків та продовжив вчиняти нові кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України, за якими до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області спрямовано обвинувальні акти, однак, ОСОБА_4 на шлях виправлення не став та 05.03.2025 вчинив новий злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.
Також, враховуючи, що Дніпропетровська область значно наближена до кордонів територія яких, визначена статусом тимчасово окупованою територію, останній може покинути території Дніпропетровської області та України.
З огляду на військову агресію проти України в уповноважених органів ускладнене здійснення належного контролю за перетином особами державного кордону України. Зазначена обставина свідчить про можливість його перетину, у тому числі поза офіційними пунктами пропуску. А тому існуючі законодавчі обмеження для виїзду громадян України за кордон не виключають такої можливості.
Зіставлення можливих для підозрюваного наслідків переховування у вигляді його ув`язнення у невизначеному майбутньому, тобто після його затримання, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі, переконують слідчого суддю у тому, що ризики , передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_4 є достатньо високими та не спростовані під час розгляду клопотання.
Мотиви суду щодо запобіжного заходу, який слід застосувати щодо підозрюваного та інші питання
Оскільки встановлено обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та наявність декількох ризиків, то з метою забезпечення дієвості кримінального провадження, застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного є об`єктивно необхідним.
Прокурор просив застосувати щодо ОСОБА_4 найбільш суворий запобіжний захід тримання під вартою на 60 днів, покликаючись на обґрунтованість підозри та наявність ризиків. Прокурор вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених КПК, не забезпечить виконання підозрюваним своїх обов`язків та не запобігатиме існуючим ризикам.
Як зазначалося раніше, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).
На виконання вимог ст.ст. 177-178 КПК України, встановлено, що підозрюваний на обліку у лікарів не перебуває, офіційно не працевлаштований, на утриманні не має неповнолітніх дітей, не одружений, підозрюваний не заручився авторитетом в суспільстві та з-поміж осіб, які б мали особливу довіру і забезпечили б його належну процесуальну поведінку.
Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.
Отже, зважаючи на положення п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК, до ОСОБА_4 може бути застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Строк дії ухвали суду про тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання затриманого - з моменту затримання (частини 1, 2 ст. 197 КПК).
Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.
За правилами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Враховуючи, що злочин у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 згідно ст. 12 КК України належить до нетяжких злочинів, обставини вчиненого злочину, майновий стан підозрюваного та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, слідчий суддя вважає за необхідне застосувати до нього розмір застави 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків, що передбачено ч. 3 ст. 182 КПК України.
Підстав для застосування положень ч.9 ст.194 КПК України слідчим суддею не встановлено.
Керуючись ст.ст. 176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -
п о с т а н о в и в:
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів з моменту оголошення ухвали з 26 березня 2025 року з 11 години 46 хвилин.
Строк дії ухвали до 11 години 46 хвилин 24 травня 2025 року.
Одночасно із внесенням застави покласти на підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:
1) за першим викликом з`являтися до слідчого, прокурора чи суду;
2) не відлучатися із м. Краматорська, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім випадків необхідних для евакуації чи з метою запобігання загрози життю чи здоров`ю;
3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;
4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
У разі внесення застави, строк дії покладених на ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків не може перевищувати двох місяців.
У випадку невиконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 покладених обов`язків, застава буде звернута в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України й використана у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ст. 194 КПК України.
Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її оголошення, а особою, що утримується під вартою - протягом того ж строку з моменту вручення копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1