Номер провадження 1-кп/754/556/25
Справа№754/913/25
Вирок

Іменем України

03 лютого 2025 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001677 від 08.07.2024, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 24.04.2023 Дарницьким районним судом м. Києва за ч.1 ст.309 КК України до 2 років обмеження волі, який перекваліфіковано ухвалою Київського апеляційного суду 05.10.2023 на ч.2 ст.15 ч.1 ст.309 КК України зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 , відеоконференцзв`язок з ДУ «Львівська установа виконання покарань №19»,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 07.07.2024, приблизно о 13 годині 30 хвилин, перебуваючи у приміщенні магазину «АТБ», розташованого по вул. Шолом-Алейхема, 17 у м. Києві побачив велосипед марки «Форт Малісман 26» синього кольору з написами білого кольору, який залишив малолітній ОСОБА_5 , від чого виник протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає та його дії таємними для оточуючих, викрав з приміщення вищевказаного магазину велосипед марки «Форт Малісман 26» синього кольору з написами білого кольору, вартістю 9446 грн. 33 коп., що належить ОСОБА_7 . Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , утримуючи вказаний велосипед при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши ОСОБА_7 матеріального збитку на вказану суму.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , винним себе за ч. 4 ст. 185 КК України визнав у повному обсязі та показав, що дійсно, на початку липня 2024 року перебуваючи в магазині «АТБ» помітив малолітнього, який залишив велосипед. З метою подальшої реалізації заволодів велосипедом, який передав знайомому для закладу у ломбард. Зазначив, що шкодує про вичинене, просить суворо не карати.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

За згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони вірно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 , стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтверджується його показаннями та щирим каяттям у скоєному.

Аналізуючи наведене, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у тому, що він своїми умисними діями вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену в умовах воєнного стану, тому знаходить правильною та доведеною кваліфікацію його дій за ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КК України, підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 виду і міри покарання, приймає до уваги характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, конкретні обставини кримінального провадження, дані про його особу, зокрема: під наглядом лікаря-психіатра та нарколога не перебуває, у скоєному щиро розкаявся, вину визнав повністю.

Згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає пом`якшуючою обставиною щире каяття обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненому.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Так, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_3 , його особи - раніше судимий, зокрема, дане кримінальне правопорушення вчинив будучи засудженим, покарання за вироком не відбув, конкретних обставин кримінального провадження, суд вважає, що його перевиховання і виправлення неможливо без ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75 КК України, і тому вважає за необхідне призначити йому міру покарання у виді позбавлення волі, але, з урахуванням його ставлення до скоєного - вину визнав повністю, щиро каявся у скоєному, суд приходить до висновку про призначення міри покарання у мінімальному розмірі, що передбачений санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Визначаючи від та міру покарання, які підлягає до відбуття винною особою суд враховує засудження ОСОБА_3 вироком Дарницького районного суду м.Києва від 24.04.2023 до 2 років обмеження волі.

За приписами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку або до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

При частковому складанні покарання за правилами ст. 71 КК України, суд при сукупності вироків переводить менш суворий вид покарання в більш суворий за співвідношенням передбаченим п. «б» ч.1 ст.72 КК України, де два дня обмеження волі відповідають одному дню позбавлення волі.

Таким чином, суд має призначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків, яке повинно бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду м.Києва від 24.03.2023.

Вирішуючи питання дії заходів забезпечення кримінального провадження, суд приймає до уваги перебування ОСОБА_3 під вартою з 12.12.2024 за ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 13.12.2024 в межах кримінального провадження №0003414 від 12.12.2024. З огляду на викладене, в строк відбуття покарання за цим вироком підлягає зарахування знаходження ОСОБА_3 під вартою в межах іншого кримінального провадження.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному підлягають стягненню на користь держави, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Речові докази у кримінальному проваджені вирішено, відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. ст. 128, 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, у співвідношенні передбаченому ст.72 КК України до різних видів покарань, за сукупністю вироків до покарання за цим вироком частково приєднати ОСОБА_3 невідбуту частину покарання за вироком Дарницького районного суду м. Києва від 05.10.2023 та остаточно призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Зарахувати в строк відбуття покарання перебування ОСОБА_3 під вартою у ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» з 12.12.2024, залишивши останнього під вартою до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи матеріалів №СЕ-19/111-24/41015-ТВ в розмірі 1135 грн. 95 коп.

Речовий доказ у кримінальному провадженні, а саме:

- DVD-R диск із записом камер відеоспостереження приміщення магазину «АТБ», розташованого по вул. Шолом-Алейхема,17 у м. Києві за 07.07.2024, зберігати у матеріалах кримінального провадження, які перебувають у розпорядженні прокурора.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8