Справа№ 953/9832/23 н/п 1-кп/953/400/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" квітня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судового засідання Київського районного суду м. Харкова об`єднане кримінальне провадження за № 0002358 від 23.10.2023 та за № 0001713 від 25.07.2023 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Малинівка, Чугуївський району, Харківської області, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

вироком Київського районного суду м. Харкова від 07.03.2023 за ч.1 ст.125 КК України до покарання у вигляді громадських робіт на строк 200 (двісті) годин, вироком Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів обмеження волі,

у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ст. 126-1, ст.336 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , у порушення вимог ст. 28 «Конституції України» згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку.

Так, 29.04.2023 близько 10:00 години, ОСОБА_3 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурно лайкою в її адресу та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 ОСОБА_3 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Крім того, 03.05.2023 близько 14:30 години, ОСОБА_3 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , висловлювався в її адресу нецензурною лайкою, погрожував фізичним насильством за адресою: АДРЕСА_4 , вдруге. За вказані дії постановою Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2023 ОСОБА_3 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн.

Крім того, 19.07.2023 приблизно о 08:00, за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 вчинив домашнє насильство психологічного характеру, щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , а саме: ображав, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, кидав сірники в обличчя. За вказані дії його постановою Київського районного суду м. Харкова від 20.07.2023 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Таким чином, ОСОБА_3 , будучи особою, раніше неодноразово притягнутою до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин:

Так, 25.07.2023 приблизно о 03:00, ОСОБА_3 , знаходячись у кімнаті АДРЕСА_6 , де діючи умисно та систематично, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер та наслідки своїх протиправних дій і бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , яке полягало у словесних образах, висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою та погроз застосування щодо неї фізичного насильства. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 постійно піддається залякуванням, приниженням, психологічним стражданням, перебуває у стані емоційного пригнічення, суттєво погіршилася якість її життя, у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, зниження самооцінки, втрата позитивних емоцій та жаги до життя.

Крім того, відповідно до Закону України про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та Указу Президента України № 65/2022 «Про загальну мобілізацію», з 24.02.2022 на території України оголошено загальну мобілізацію у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань.

Указом Президента України «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» 452/2023 від 18 серпня 2023 року, затвердженого Законом № 3276-ІХ від 27.07.2023, строк проведення загальної мобілізації продовжено з 18.08.2023 на 90 діб.

Так, у жовтні місяці 2023 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 , який відповідно до ч. 9 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», є військовозобов`язаним під час воєнного стану, отримав повістку для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 , до якого з`явився 13.10.2023 року та пройшов військово-лікарську комісію після чого, будучи придатним згідно довідки ВЛК № 4/894 від 13.10.2023 до військової служби, отримав повістку для відправлення 17.10.2023 до військової частини № НОМЕР_1 та проходження військової служби.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитись до військової частини, або збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах.

Так, 17.10.2023, ОСОБА_3 , маючи прямий умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер, свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи придатним до військової служби, згідно довідки військово-лікарської комісії № 4/894 від 13.10.2023, з метою ухилення від мобілізації, без поважних на те причин не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 у зазначену дату, та 01.11.2023 надав письмову заяву про відмову від призову на військову службу у зв`язку із мобілізацією.

Суд вважає вказане обвинувачення доведеним та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 , за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршенні якості життя потерпілої особи; за ст. 336 КК України як в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинах передбачених ст.ст. 126-1, 336 КК України, визнав частково та пояснив, що через вживання алкогольних напоїв не пам`ятає усіх обставин інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Пояснив, що він сварився зі своєю цивільною дружиною ОСОБА_6 , ображав її, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, кидав сірники їй в обличчя, за що його постановами Київського районного суду м. Харкова неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.ч.1, 2 ст. 173-2 КУпАП, призначалось покарання, пригадати коли саме не може. Зазначив, що його цивільна дружина ОСОБА_6 на його адресу також висловлювалась нецензурно, між ними були конфлікти через вживання алкогольних напоїв. 23.04.2023 року вона не ночувала вдома, вранці повернулась, на його питання де вона була, відповіла яка різниця, через що почалась сварка, кричав на неї та нецензурно висловлювався. 03.05.2023 року вночі залишився на роботі, повернувся вранці додому, однак знову виявив відсутність ОСОБА_6 , вона ночувала у іншого чоловіка та знову спровокувала сварку. Він на неї кричав. Обставини за 19.07.2023 не пам`ятає. 25.07.2023 вона прийшла з хлопцем, вона кинула в нього скляну банку, він її зловив та кинув у неї, шкодує про скоєне зробив висновки. Від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не ухиляється згоден служити. Чи отримував повістку в жовтні 2023 року не пам`ятає, 13.10.2023 отримав виклик до військомату, прибув, пройшов медкомісію, сказали, що придатний, дали повістку. В судовому засіданні 26.02.2025 року ОСОБА_3 визнав вину за ст. 126-1 КК України, повідомив, щ потерпіла його пробачила, претензій до нього не має, за ст 336 КК України повідомив, що нічого не пам`ятає, перебував у стані алкогольного сп`яніння, не зявився, оскільки був п`яний. Під час судових дебатів зазначив, що визнає винуватість у повному обсязі, шкодує про вчинене.

Винуватість ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих злочинів, передбачених ст. 126-1, ст. 336 КК України за обставин, які викладені в обвинувальному акті, та встановлені під час судового розгляду незважаючи на часткове визнання ним своєї вини за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується зібраними та безпосередньо дослідженими судом у судовому засіданні доказами:

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що вона проживала з ОСОБА_3 у цивільному шлюбі за адресою: АДРЕСА_3 , з червня 2022 року до літа 2023 року він її бив, забирав гроші, вчинив домашнє насильство психологічного характеру, висловлювався нецензурно лайкою на її адресу та погрожував фізичною розправою. Внаслідок чого, вона неодноразово зверталась до поліції. За вчинення домашнього насильства постановами Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023 ОСОБА_3 було визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності та призначено покарання;

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що бачив як ОСОБА_3 сварився з ОСОБА_6 , проживали вони протягом 2022-2023 року разом у гуртожитку, він жив по сусідству. ОСОБА_3 піднімав руку на потерпілу, нецензурно висловлювався в її адресу, погрожував, тягав за волосчя, він через стіну чув гуркіт. Це було 27.07.2023 року. В цей день поліцію не викликали. В інші рази поліція приїздила. ОСОБА_3 вживав алкогольні напої коли у нього були гроші;

- показаннями свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що ОСОБА_3 сварився з цивільною дружиною ОСОБА_6 вони протяром 2022 2023 року проживали однією сімєю, ОСОБА_3 за вчинення домашнього, психологічного, насильства неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, ним щодо нього складались протоколи за ст. 173-2 КУпАП. Конфлікти між ними виникали з приводу зловживання ОСОБА_3 алкогольними напоями;

- показаннями свідка ОСОБА_9 голови військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 який пояснив, що він підписував медичну картку обстеження ОСОБА_3 під час проходження ВЛК, скарг від нього не було, зазначено що він є придатним до проходження служби. Відомості про відсутність скарг містить бланк, який особа підписує. Скарг про визнання висновку про придатність ОСОБА_3 , не надходило. Висновок є чинний він не оскаржувався;

- показаннями свідка ОСОБА_10 офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 , який пояснив, що ОСОБА_3 не прибув після отримання бойової повістки до Київського РТЦК де він раніше працював, про що було складено акт та ним підписано;

- показаннями свідка ОСОБА_11 офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , який пояснив, що ОСОБА_3 не прибув після отримання 13.10.2023 року бойової повістки до Київського РТЦК на 17.10.2023 року, про що було складено акт 22.10.2023 року, підписано, в подальшому документи передані до ХРУП № 1;

- показаннями свідка ОСОБА_12 , оператора мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка пояснила, що ОСОБА_3 пройшов ВКЛ, визнаний придатним для проходження служби, підстав для бронювання він не мав, йому було видано бойову повістку, однак у визначний у ній час він не прибув, про що було складено акт, який нею підписано, в подальшому документи передані до ХРУП № 1.

Аналізуючи показання потерпілої, свідків, які були допитані під час судового розгляду, суд розцінює їх показання як правдиві, оскільки вони стабільні, узгоджуються між собою, перед допитом особи попереджались про кримінальну відповідальність.

Обставини, повідомлені у показаннях обвинуваченим, потерпілою, свідками, сумнівів у своїй дійсності не викликають. З огляду на викладене суд оцінює ці докази як достовірні.

Крім того, свідчення потерпілих, свідків узгоджуються з письмовими доказами наданим стороною обвинувачення, дослідженими в судовому засіданні, які підтверджують винуватість ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень при обставинах, визнаних судом встановленими, та викладених у вироку, а саме, за ст. 126-1 КК України:

- даними рапорту начальника сектору ПРН ВП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області ОСОБА_13 від 25.07.2023 року, за змістом якого до ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області звернулась ОСОБА_6 яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 , за фактом вчинення щодо неї систематичного домашнього насильства психологічного характеру ОСОБА_3 з яким вона спільно проживає;

- даними заяви ОСОБА_6 до ВП ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області, про вчинення щодо неї 25.07.2023 року систематичного домашнього насильства психологічного характеру цивільним чоловіком ОСОБА_3 , який перебуваючи у стані сп`яніння почав сварку, почав душити з яким вони спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3 ;

- даними постанови Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн., за події, що мали місце 29.04.2023 близько 10:00 години, за адресою: АДРЕСА_3 , ним було вчинено домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурно лайкою в її адресу та погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої;

- даними постанови Київського районного суду м. Харкова від 17.05.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн., за події, що мали місце 03.05.2023 близько 14:30 години, за адресою: АДРЕСА_3 , ним було вчинено домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурно лайкою в її адресу та погрожував фізичним насильством, вдруге, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої;

- даними постанови Київського районного суду м. Харкова від 30.07.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 340 грн., за події, що мали місце 19.07.2023 близько 08:00 години, за адресою: АДРЕСА_5 , ним було вчинено домашнє насильство психологічного характеру щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , а саме: висловлювався нецензурно лайкою в її адресу, погрожував, ображав, кидав сірники в обличчя, повторно, внаслідок чого могла бути завдана шкода психологічному здоров`ю потерпілої;

Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні злочину передбаченому ст. 126-1 КК України, підтверджена сукупністю зібраних у справі доказів.

У рішенні у справі «А та Б проти Норвегії» Європейський суд з прав людини зауважив, що держави повинні мати можливість законно обрати додаткові юридичні заходи у відповідь на соціально небезпечну поведінку особи за допомогою різних процедур, що утворюють єдине ціле, для вирішення різних аспектів соціальної проблеми, яка виникла, за умови, що застосовані заходи в сукупності не являють собою надмірного тягаря для такої особи. У зазначеній справі Високий Суд не знайшов порушень ст. 4 Протоколу № 7, оскільки застосування подвійних видів штрафів до заявників здійснювалося належним чином, передбачалось у рамках однієї з процедур, які були тісно пов`язаними між собою за своєю суттю та в часі. Як зазначено у вказаному рішенні, ст. 4 Протоколу № 7 не виключає проведення подвійного провадження (у рамках кримінального та адміністративного права) у разі виконання певних умов. Зокрема, для того, щоб не відбулося забороненого подвійного засудження чи покарання, провадження мають бути об`єднані на комплексній основі та утворювати єдине ціле. Наведене означає не тільки те, що мета й засоби, які використовуються для її досягнення, мають доповнювати одне одного за своєю суттю і бути пов`язані в часі, але й те, що можливі наслідки такого правового реагування на відповідну поведінку повинні бути пропорційними та передбачуваними для осіб, яких вони стосуються.

Статтею 126-1 КК передбачено кримінальну відповідальність за вчинення домашнього насильства, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного або економічного насильства щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

Ознакою об`єктивної сторони зазначеного кримінального правопорушення є систематичність фізичного, психологічного та економічного насильства, застосовуваного до подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Сама ж систематичність характеризується як кількісним критерієм (багаторазовість періодично здійснюваних дій), так і якісним, яким є взаємозв`язок, внутрішня єдність, що утворює наполегливу протиправну поведінку винуватої особи стосовно певного потерпілого чи потерпілих.

За вчинення одиничних діянь, які мають ознаки домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування, винувата особа може бути притягнута до відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Іншими словами адміністративним проступком, відповідальність за який наступає за ст. 173-2 КУпАП, може визнаватися вчинення домашнього насильства, яке не є тривалим чи систематичним.

Натомість систематичність як ознака кримінально-караного діяння означає повторюваність тотожних чи схожих дій чи бездіяльності, кожне з яких само по собі може створювати враження незначного, але їх вчинення у своїй сукупності досягають того рівня якості, коли у цілому діяння набувають ознак кримінального правопорушення, призводячи до наслідків, визначених диспозицією ст. 126-1 КК (фізичні або психологічні страждання, розлади здоров`я, втрата працездатності, емоційна залежність або погіршення якості життя).

Тобто для кваліфікації дій винуватої особи важливо, що насильницькі дії вчиняються систематично, а систему може становити як неодноразово застосована одна із трьох форм насильства, зазначена у ст. 126-1 КК, так і різна варіативність поєднання як фізичного, так і психологічного та економічного насильства щодо однієї і тієї самої потерпілої особи чи осіб.

При цьому кількісний критерій систематичності як ознака домашнього насильства полягає в учиненні трьох і більше актів насильства, про що раніше зазначав Верховний Суд (справа №583/3295/19, провадження №51-6189 км 20).

Ця ознака кримінального правопорушення поряд з іншими, визначеними ч. 1 ст. 91 КПК, підлягає доказуванню в установленому законом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 92 КПК обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

Разом з цим ст. 84 КПК визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту домашнього насильства якимось певним видом доказів. Діяння та наслідки, зазначені у ст. 126-1 КК, підлягають доказуванню і оцінці, виходячи з положень статей 84, 92, 94 КПК.

Тобто факт документування домашнього насильства має значення для доказування систематичності, але не більше ніж інші передбачені законом докази, тому не має значення, чи було відображено в адміністративному протоколі поліції, в обмежувальному приписі чи в іншому документі факти актів насильства. Відповідно систематичність домашнього насильства, яке наполегливо продовжує вчиняти винувата особа, у тому числі, але не виключно, може бути підтверджена попереднім притягненням її до адміністративної відповідальності не менше двох разів за вчинення правопорушення, передбаченого статтею 173-2 КУпАП.

За таких обставин те, що особу раніше притягували до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, не виключає наявності в її діях складу кримінального правопорушення, якщо вона продовжує вчиняти домашнє насильство, кількість епізодів яких загалом не менше трьох і ці систематичні дії потягли наслідки, визначені ст. 126-1 КК.

Тобто попереднє притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за умови подальшої повторюваності вчинення протиправних дій щодо певної потерпілої особи чи осіб і настання конкретних наслідків, які визначені законодавцем як більш тяжкі, ніж ті, що зазначені в законодавстві України про адміністративні правопорушення, не свідчить про подвійне притягнення до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, як про це вказано в ухвалі суду апеляційної інстанції, а підтверджує систематичність дій винуватої особи.

Відповідно обов`язковою ознакою об`єктивної сторони кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК, є також наслідки у вигляді фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, втрати працездатності, емоційної залежності або погіршення якості життя потерпілої особи.

При цьому шкода фізичному або психологічному здоров`ю потерпілої особи, яка могла бути чи завдана потерпілій особі, передбачена як наслідок адміністративного правопорушення, передбаченого 173-2 КУпАП, не охоплюється поняттям «фізичні або психологічні страждання, втрата працездатності, емоційна залежність, погіршення якості життя потерпілої особи», що є наслідком кримінально-караних діянь, визначених ст. 126-1 КК, на чому також раніше наголошував Верховний Суд (справа № 583/3295/19, провадження № 51-6189 км 20).

За встановленими судом обставинами ОСОБА_3 25.07.2023 приблизно о 03:00, знаходячись у кімнаті № 215, за адресою: м. Харків, вул. Астрономічна, 15, де діючи умисно та систематично, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер та наслідки своїх протиправних дій і бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство щодо своєї цивільної дружини ОСОБА_6 , яке полягало у словесних образах, висловлюваннях на її адресу нецензурною лайкою та погроз застосування щодо неї фізичного насильства. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_3 потерпіла ОСОБА_6 постійно піддається залякуванням, приниженням, психологічним стражданням, перебуває у стані емоційного пригнічення, суттєво погіршилася якість її життя, у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, зниження самооцінки, втрата позитивних емоцій та жаги до життя.

Систематичні протиправні дії ОСОБА_3 призвели до психологічних страждань останньої та погіршення якості її життя, яке виразилося у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати повноцінного сну та відпочинку.

Відповідно до встановлених судом обставин, вчиняючи домашнє насильство щодо своєї цивільної дружини кожного разу (29.04.2023, 03.05.2023, 19.07.2023) завдавав шкоди її психологічному здоров`ю, проте він продовжив свої протиправні дії, та 25.07.2023 року знову вчинив домашнє насильство, і систематичність застосованого до потерпілої психологічного насильства викликало у неї психічні страждання та погіршення якості її життя.

За ст. 336 КК України:

- даними повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення за підписом начальника Київського РТЦК мста Харкова № 7010 від 23.10.2023 року яким було поінформовано Харківське районне управління поліції № 1 ГУНП в Харківській області про вчинення ОСОБА_3 злочину, передбаченого ст. 336 КК України, за даними витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за наведеним вище повідомленням 23.10.2023 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України, відкрито кримінальне провадження № 0002358 і розпочато досудове розслідування (а. с. 179-180);

- даними довідки військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 № 41894 від 13.10.2023 року, відповідно до якої медичний огляд ОСОБА_3 було проведено 13.10.20234 року, за результатами чого визнано його здоровим і придатним до військової служби (а. с. 183);

- даними картки обстежання та медичного огляду військово лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_4 № 100 від 13.10.2023 року, відповідно до якої медичний огляд ОСОБА_3 було проведено 13.10.20234 року, за результатами чого визнано його практично здоровим і придатним до військової служби (а. с. 184-185);

- даними поименного списку від 17.10.2023 року, відповідно до якого за порядковим номером 5 зазначено призвіще ОСОБА_3 та відмітка про його не прибуття після отримання виклику на відправлення, за підписом свідка ОСОБА_14 (а. с. 186);

- даними війскового квитка ОСОБА_3 про перебування на обліку ІНФОРМАЦІЯ_4 як війсковозобов`язаного. (а. с. 187-189);

- даними акту від 22.10.2023 року за підписом офіцера мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 , офіцера відділення офіцерів запасу і кадрів ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 , оператора мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 , відповідно до якого зазначено, що ОСОБА_3 був обізнаний про необхідність прибуття 17.10.2023 за бойовою повісткою та попереджений про кримінальну відповідальність, у зазначеений час не прибув для відправлення до військової частини. (а. с. 190);

- даними заяви ОСОБА_3 від 01.11.2023 року до начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 про відмову від проходження служби за особистими обставинами. (а. с. 193);

- даними розписки за підписом ОСОБА_3 про отримання ним виклику 13.10.2023 для прибуття на 17.10.2023 року о 07:30.

Отже, за підсумками аналізу й оцінки зазначених вище доказів суд визнає доведеними такі факти: у вказаний в обвинувальному акті час ОСОБА_3 було направлено для проходження ВЛК, обвинувачений пройшов медичний огляд, обстеження і був визнаний придатним до військової служби; 13.10.20234 року посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_4 вручили ОСОБА_3 повістку про виклик до зазначеного РТЦК та СП на 17.10.2023 року о 07 год. 00 хв. для подальшого відправлення до військової частини, проте обвинувачений не прибув у визначений час, 01.11.2023 року написав заяву відмову від проходження служби за особистими обставинами. Факт не прибуття обвинуваченого 17.10.2023 року без поважних причин зафіксовано в акті складеному представниками ІНФОРМАЦІЯ_4 .

За приписами статті 22 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях.

У разі отримання повістки про виклик до ТЦК громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК (ухилення від призову за мобілізацією), проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.

Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого статті 336 КК, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ТЦК, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ТЦК для відправлення до військової частини.

З досліджених в судовому засіданні матеріалів справи вбачається, що обвинуваченому була вручена повістка про необхідність прибути до ТЦК 17.104.2023 о 07:30, він розписався про її отримання і корінець цієї повістки був направлений у ТЦК. При цьому обвинувачений не з`явився до центру укомплектування без поважних причин.

Факт ухилення ОСОБА_3 від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період підтверджується дослідженими судом доказами та показаннями як самого обвинуваченого, так і допитаних свідків, обвинувачений не заперечував і не заперечує даного факту, до центру комплектування він не з`явився, хоча не мав будь-яких документів про те, що не є придатним чи обмежено придатним до військової служби.

При цьому розгляд провадження провадився відносно обвинуваченого в межах пред`явленого йому обвинувачення. Таким чином, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні інкримінованих злочинів повністю доведена.

При призначенні покарання, відповідно до ст. ст. 65-67 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка здійснила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне та достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку скоєних діянь та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочини, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким, на диспансерному обліку у лікаря психіатра, нарколога не перебуває.

Обставини, що пом`якшують покарання у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання у відповідності до вимог ч. 1 ст. 66 КК України не встановлено.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву, мети, способу, стадії вчинення, і т.ін.). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 р., особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оскільки підсудним вчинено кілька кримінальних правопорушень, то остаточне покарання має йому бути призначене за правилами ст. 70 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

З урахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним і достатнім для обвинуваченого ОСОБА_3 покаранням, яке сприятиме його виправленню і запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, є покарання в межах санкцій ст. 126-1 КК України, у виді обмежання волі, за ст. 336 КК України, у виді позбавлення волі на певний срок; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на певний строк , і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання у виді виправлення особи та попередження скоєння нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами.

Умовами для застосування положень ст.71 КК України у випадку, якщо засуджений вчинив новий злочин після проголошення попереднього вироку судом першої інстанції і до набрання ним законної сили, є на час постановлення нового вироку попередній вирок набрав законної сили.

За ч.1, ч.4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За наявності цих умов остаточне покарання за новим вироком має призначатися із застосуванням положень ст.71 КК України (за сукупністю вироків) також у випадках, коли попередній вирок за наслідками апеляційного розгляду було змінено судом апеляційної інстанції або скасовано частково та ухвалено свій вирок. У такому разі за правилами ст.71 КК України суд першої інстанції до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком (з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду) або за вироком суду апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив нові кримінальні правопорушення після постановлення вироку Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2023 року, але до повного відбуття покарання, яке було визначено вироком Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року, за ч. 2 ст. 389 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України у виді 1 (одного) року 25 (двадцяти п`яти) днів обмеження волі, суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України, призначаючи покарання за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за цим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком, з урахуванням встановлених п.п. б, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України правил складання покарань, згідно з якими одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Призначене покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування положень статтей 75, 76 КК України , а так само й призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень статтей 69, 69-1 КК України суд не вбачає.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід не обирався.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з дати набрання цим вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Приписами ч. 2 ст. 124 КПК також установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 368, 370, 371, 373-374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених ст. 126-1, ст.336 КК України та призначити йому покарання:

за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік;

за ст. 336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 12.07.2023 року (скасованого вироком Харківського апеляційного суду від 10 березня 2025 року) до покарання призначеного за цим вироком, із застосуванням пп. б п.1 ч.1 ст. 72 КК України, остаточно до відбуття ОСОБА_3 , призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 2 (два) місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не обирався.

Витрати на залучення експерта, речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційної інстанції.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1