Номер провадження: 11-кп/813/2394/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 , перекладача ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_10 на ухвалу Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2024, якою в межах к/п № 0000484 від 24.03.2021 відносно

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Азербайджан, громадянина респ. Азербайджан, офіційно не працюючого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2024, без визначення застави

ОСОБА_11 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в респ. Азербайджан, громадянина респ. Азербайджан, офіційно не працюючого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого в м. Харкові, раніше судимого,

- обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2024, без визначення застави

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Болград, Одеської обл., громадянина України, офіційно не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.4 ст. 189 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2024, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою суду 1-ої інстанції від 27.09.2024 під час розгляду к/п №0000484 від 24.03.2021 за обвинуваченням зокрема ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146 ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України було задоволено клопотання прокурора та продовжено відносно обвинувачених запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 25.11.2024 із утриманням в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» без визначення застави.

Мотивуючи зазначене рішення, суд 1-ої інстанції врахував тяжкість інкримінованих злочинів, відомості про особу обвинувачених та прийшов до висновку про те, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати, що є підставою для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій вказує на те, що ухвала суду є необґрунтованою з таких підстав:

- суд 1-ої інстанції не врахував, що у відповідності до практики ЄСПЛ після спливу певного часу навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою;

- потерпілий у судовому засіданні спростовував його причетність до події злочинів та не заперечував проти зміни йому запобіжного заходу;

- він утримується під вартою на протязі тривалого часу, що є порушенням його прав, норм КПК України та практики ЄСПЛ. У зв`язку з цими обставинами він в попередньо поданій апеляційній скарзі заявляв відвід прокурору ОСОБА_12 , який не був розглянутий;

- стороною обвинувачення не доведено існування ризиків, які виправдовують застосування найбільш суворого запобіжного заходу;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати оскаржувану ухвалу від 27.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у виді домашнього арешту або застави.

Окрім того, на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_8 , в якій він вказує на те, що:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилася усталена практика ЄСПЛ, викладена зокрема у рішенні «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому, заявлені прокурором ризики носять виключно характер припущень. Так, під час допиту потерпілий повідомив, що знає обвинуваченого, вони проживали в одному селищі. Іншої інформації надано не було. Обвинувачений ОСОБА_11 заперечував відношення ОСОБА_8 до зазначеного провадження;

- посилання на попередню судимість не є додатною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу, більш того він був звільнений від відбування покарання з випробуванням, покладених обов`язків не порушував;

- він має місце реєстрації та місце проживання в м. Одесі, має на утриманні неповнолітню дитину та батьків похилого віку, водночас розгляд справи триває понад три роки, що є порушенням його прав, норм КПК України та практики ЄСПЛ;

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу від 27.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою визначити альтернативний запобіжний захід у виді застави.

Також на вказану ухвалу подав апеляційну скаргу обвинувачений ОСОБА_11 в якій він вказує на те, що:

- поза увагою суду 1-ої інстанції залишилася усталена практика ЄСПЛ, викладена зокрема у рішенні «Клішин проти України», відповідно до якої наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами. При цьому, заявлені прокурором ризики носять виключно характер припущень та після спливу певного часу навіть обґрунтована підозра та тяжкість обвинувачення не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою;

- посилання суду на його попередню судимість не є додатною підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу, більш того є недоцільними, оскільки не мають жодного відношення до обставин зазначеного провадження;

- він має місце проживання в м. Одесі, має на утриманні дружину та малолітніх дітей, має проблеми зі здоров`ям;

- він утримується під вартою протягом тривалого часу, що є порушенням його прав, норм КПК України та практики ЄСПЛ;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_11 просить скасувати оскаржувану ухвалу від 27.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою визначити йому альтернативний запобіжний захід у виді застави.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачені підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, водночас захисники у судове засідання не з`явилися, при цьому, обвинувачені не заперечували проти розгляду апеляційних скарг за їх відсутності. Прокурор ОСОБА_12 направив на адресу апеляційного суду клопотання, в якому просив розглядати апеляційні скарги за його відсутності, проти їх задоволення заперечував, вказував, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, заявлені ризики доведені.

Захисники обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 в судове засідання апеляційного суду призначене на 11 год. 11.12.2024 не з`явилися, хоча про час та місце його проведення повідомлялися судом, при цьому самі обвинувачені просили суд апеляційної інстанції продовжити розгляд їх скарг.

Додатково апеляційний суд зауважує, що судові засіданні неодноразово відкладалися, що потягло за собою порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 422-1 КПК України, у зв`язку із відсутністю у приміщенні суду та ДУ ОСІ електропостачання та технічними перешкодами, які унеможливлювали забезпечення участі обвинувачених у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції та у зв`язку із неявкою захисників.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позиції учасників провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За приписами ч. 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Київському райсуді м. Одеси перебуває к/п №0000484 від 24.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст.189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч.3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Таким чином, надаючи оцінку доводам зокрема ОСОБА_8 та ОСОБА_7 відносно достатніх доказів для доведення їх вини, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, зокрема, у вигляді позбавлення на строк до 12 років ту обставину, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є громадянами іншої держави, що свідчить про існування ризику переховування від суду, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Окрім того, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При встановленні наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - впливу на учасників процесу в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

Колегія суддів у цьому контексті враховує, що не всі свідки у вказаному кримінальному провадженні допитані.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів, ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України також підтверджується тим, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 обвинувачуються у вчиненні умисних корисливих кримінальних правопорушень, вчинених із застосуванням насильства, до затримання не були працевлаштовані.

Колегія суддів враховує посилання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 відносно того, що вони мають міцні соціальні зв`язки, зокрема те, що вони одружені та мають дітей, в той же час зауважує, що зазначені обставини не спростовують викладені в ухвалі висновки суду 1-ої інстанції та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків, більш того вони не стали стримуючими факторами імовірної протиправної поведінки.

Апеляційний суд враховує посилання обвинувачених з приводу того, що після спливу певного часу навіть обґрунтована підозра не може бути єдиним виправданням тримання особи під вартою, водночас зауважує, що суд при продовженні строку дії запобіжного заходу виходив не лише з тяжкості інкримінованих злочинів, а врахував також специфіку інкримінованого злочину, наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 4 ч.1 ст. 177 КПК України та відомості про особу обвинувачених.

Водночас, відповідно до позиції ЄСПЛ у справах «Штепа проти України», «Войкін проти України», « ОСОБА_16 проти України» повторне зазначення в ухвалі тих самих ризиків із обґрунтуванням продовження їх існування не становити порушення права на свобод та особисту недоторканість.

Окрім того, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

Що стосується доводів обвинувачених з приводу визначення застави, апеляційний суд приходить до таких висновків.

За приписами ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 4) ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме суд вправі визначити, чи здатна застава у відповідному розмірі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Водночас, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування

Таким чином, з огляду на специфіку інкримінованих злочинів, відомостей про особу обвинувачених, апеляційний суд погоджується із висновками суду з приводу того, що суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинувачених запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених немає, оскільки суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на даному етапі необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

В той же час, апеляційний суд враховує твердження сторони захисту відносно того, що обвинувачені утримується під вартою дуже тривалий час.

Частина 1 ст. 318 КПК України встановлює, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку.

Апеляційний суд вважає за необхідне звернути особливу увагу суду на вимоги ч. 4 ст. 28 КПК України, якою регламентовано, що кримінальне провадження щодо особи (осіб), яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Аналіз зазначених положень свідчить, що розумність строків кримінального провадження встановлений законодавцем для забезпечення гарантій особи від необґрунтованого та надмірного затягування кримінального провадження відносно неї з метою забезпечення прав цієї особи.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В рішенні у справі «Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б не природно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.

У розумінні ЄСПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги у зазначеному відношенні, охоплює собою все провадження.

Апеляційним судом на підставі пояснень учасників апеляційного провадження було встановлено, що обвинувачені утримуються під вартою досить тривалий час.

Колегія суддів, загалом погоджуючись із висновком суду щодо наявності правових підстав для продовження строку тримання під вартою з метою забезпечення імперативних завдань кримінального провадження, в той же час звертає особливу увагу суду 1-ої інстанції на те, що запобіжний захід не є покаранням за злочин.

У цьому контексті апеляційним суд наголошує на тому, що апеляційним судом неодноразово зверталася увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду вказаного кримінального провадження та дотримання прав обвинувачених, що фактично було проігноровано.

Відтак, апеляційний суд, не втручаючись у процес здійснення правосуддя судом 1-ої інстанції, вважає таку тривалість розгляду даного кримінального провадження неприпустимою, що з огляду на положення ч. 4 ст. 28 та ч. 1 ст. 318 КПК України, тягне за собою порушення принципу розумності строку розгляду справи, у зв`язку із чим звертає увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття термінових та дієвих заходів направлених на завершення судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням зокрема ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 .

Керуючись ст.ст. 24, 28, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.09.2024 якою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28 ч. 4 ст. 189 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25.11.2024, без визначення застави залишити без змін.

В черговий раз звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків, передбачених ст. 28 КПК України під час розгляду к/п №0000484 від 24.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_13 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_8 , у вчиненні злочинів, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 189 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3