Справа № 283/2500/22
Провадження №1-кс/283/157/2025
У Х В А Л А

13 березня 2025 року м. Малин

Суддя Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву судді ОСОБА_2 про самовідвід у кримінальному провадженні №0000182 від 17.05.2022 по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13.03.2025 суддею ОСОБА_2 винесено ухвалу про самовідвід щодо розгляду кримінального провадження №0000182 від 17.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст. 307 КК України, з підстав, передбачених пунктом 4 частини 1 статті 75 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2025 для розгляду заяви про самовідвід судді ОСОБА_2 було визначено суддю Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 .

Дослідивши зміст заяви про самовідвід та матеріали, долучені до ухвали про самовідвід, суд приходить до таких висновків.

Як вбачається з обставин, викладених в ухвалі, 28.02.2024 суддею направлено до Вищої ради правосуддя та Генерального прокурора повідомлення про втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя обвинуваченим у кримінальному провадженні ОСОБА_3 . Згідно з Реєстром повідомлень суддів про втручання в діяльність, повідомлення було зареєстровано у Вищій раді правосуддя 28.02.2025 за № 937/0/6-25. Згідно з повідомлення оператора поштового зв`язку, рекомендований лист вручено уповноваженій особі Офісу Генерального прокурора 03.03.2025.

Повідомлення судді ОСОБА_2 про втручання в діяльність набуло широкого розголосу, оскільки 11.03.2025 на своєму сайті Судово-юридичною газетою здійснено публікацію під заголовком «Обвинувачений розповів судді, як його намагалися завербувати, щоб передати хабар судді» (ІНФОРМАЦІЯ_2 ), а в подальшому цей допис був поширений у соціальній мережі «Facebook» іншими медіа.

Пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суддя, заявляючи відвід (самовідвід), має виходити з його конституційного обов`язку здійснювати розгляд справ, звільнення від розгляду справи у виключних випадках дозволяється за наявності обґрунтованого сумніву в неупередженості судді, а необґрунтовані самовідводи є порушенням процесуального законодавства та обмеженням права особи на доступ до правосуддя.

Частиною сьомою статті 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено обов`язок судді справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону, з дотриманням засад і правил судочинства. Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.

Статтею 15 Кодексу суддівської етики передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя не повинен зловживати правом на самовідвід. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути видно, що воно чиниться (рішення у справах «Білуха проти України», пункт 53, «Де Куббер проти Бельгії», пункт 26).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспекти. Зокрема, у рішеннях у справах «Гаусшильдт проти Данії», «Мироненко і Мартиненко проти України» зазначено, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі.

За об`єктивним критерієм визначається, з-поміж інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, «Ветштайн проти Швейцарії»). У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» від 10 червня 1996 року, пункт 38).

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків, вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (пункти 1.2, 2.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності підстав, які викликають сумнів у його неупередженості.

Не є «іншими обставинами, які викликають сумнів в неупередженості судді», та обставина, що учасник процесу допустив «відповідну» поведінку, та не може слугувати самостійною підставою як для самовідводу судді, так і для заявлення судді відводу.

Ключовим аспектом відводу, як цілісного інституту кримінального провадження, є упередженість судді при розгляді справи, яка перебуває у його провадженні. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» (заява №33949/02) від 09 листопада 2006 року, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (про що зазначено у рішенні у справі «Ветштайн проти Швецарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43).

У Коментарі до Бангалорських принципів поведінки суддів, зокрема, зазначено:

- справа може викликати суперечливі настрої в суспільстві та привернути надмірну увагу ЗМІ, і суддя може опинитися в ситуації, яку можна описати як "центр урагану". Іноді вага суспільної думки може схилятися в сторону конкретного бажаного результату. Однак, виконуючи суддівську функцію, суддя повинен бути стійким до впливу такого суспільного резонансу. Суддя не повинен брати до уваги те, наскільки застосовні закони чи сторони судового розгляду популярні чи непопулярні в суспільстві, серед ЗМІ, посадових осіб чи власної сім`ї або друзів судді. Суддя не може коливатися під впливом партійних інтересів, суспільного тиску чи страху критики. Незалежність суддів передбачає незалежність від усіх форм зовнішнього впливу (п.28);

- іноді може бути складно визначити, що саме становить неналежний вплив. Підтримуючи належну рівновагу між, наприклад, необхідністю захистити судовий процес від спотворення і тиску - політичного, медійного чи з інших джерел - та інтересами публічного обговорення питань, що становлять суспільний інтерес у публічному житті та у вільних ЗМІ, суддя повинен прийняти той факт, що він чи вона є публічною особою, і, відповідно, не може бути надто вразливим чи чутливим. Демократії притаманна критика осіб, які займають державні посади. Отож, у визначених законодавством межах, судді не можуть розраховувати на відсутність критики їхніх рішень, обґрунтування та мотивування та способу ведення справи (п.30);

- суддя має бути готовим приймати рішення у справах, які предстають перед судом. Однак бувають ситуації, коли з метою захисту прав сторін і збереження громадської упевненості в чесності судової влади виникає необхідність відсторонення судді від участі у розгляді певної справи та винесення рішення в ній. З іншого боку, часті відводи суддів можуть викликати осуд суду та особисто судді з боку громадськості та призвести до необґрунтованого завантаження колег таких суддів. У сторін судового провадження може виникнути враження, що вони можуть знайти та обрати суддю для розгляду їхньої справи, а це небажано. Відтак, суддя повинен так облаштувати свої особисті й ділові справи, щоб звести до мінімуму можливість їх несумісності з суддівськими обов`язками (п.66);

Верховний Суд неодноразово зазначав, що судді не мають жодного впливу на формування складу суду для розгляду конкретної справи, що спрямовано на забезпечення реалізації учасниками справи права на судовий захист незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, як складової права на суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.2 ст.8 Закону "Про судоустрій і статус суддів" суддя розглядає справи, одержані згідно з порядком розподілу судових справ, установленим відповідно до закону.

Отже, дослідивши мотиви, викладені в ухвалі про самовідвід судді ОСОБА_2 та матеріали, долучені до ухвали, суддя визнає самовідвід необґрунтованим та приходить до висновку, що заява про самовідвід не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.75,80,81 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заявленого самовідводу судді Малинського районного суду Житомирської області ОСОБА_2 щодо розгляду кримінального провадження №0000182, внесеного в ЄРДР 17.05.2022 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.263, ч.1 ст.263-1, ч.2 ст. 307 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1