Справа №585/459/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/445/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" грудня 2024 р. колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

Судді-доповідача - ОСОБА_3 ,

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023, відносно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, із середньою освітою, розлучного, не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останнього разу

- 23.06.2022 вироком Роменського міськрайонного суду Сумької області за ч.4 ст. 185 КК Україн, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185, ч.4 ст. 187, ч.1 ст.263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 в якій він просив вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023, скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Просив повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження та процесуальні документи і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого більш суворим покарання, прокурор просив призначити ОСОБА_9 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла.

Також, на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, прокурор просив частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 23.06.2022 та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі;

- за ч.1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_9 остаточно призначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Відповідно ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання ОСОБА_9 частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 1 року позбавлення волі, і остаточно, за сукупністю вироків, призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 визначено рахувати з часу взяття його під варту на виконання даного вироку.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 3398,04 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор не оспорюючи доведеність вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, вважав, що вирок суду незаконний і підлягає скасуванню у зв`язку з допущеним судом істотним порушенням кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Прокурор звертав увагу на п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» і вважав, що при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_9 , ці вимоги судом першої інстанції не дотримані.

Так, санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із додатковим покаранням у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим. Однак, призначаючи покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна суд не застосував вимоги ст. 69 КК України.

Неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, незастосування закону, який підлягає застосуванню, призвело до призначення ОСОБА_9 , покарання не відповідаючого законодавству.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

До початку апеляційного розгляду справи обвинувачений ОСОБА_9 заявив клопотання, про декриміналізацію злочинів за ч. 4 ст. 185 КК України (а.с. 156).

Як встановлено судом першої інстанції Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України було введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

В кінці серпня 2022 року, точної дати та часу не встановлено, у ОСОБА_9 , який проживав за адресою: АДРЕСА_3 , в будинку знайомого ОСОБА_11 , вирішив скоїти крадіжку інверторного зварювального апарату марки «Протон», що знаходився в підсобному приміщенні будинку. Втілюючи свій намір, в той час, коли ОСОБА_11 не було вдома, впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає, ОСОБА_9 непомітно для потерпілого та сторонніх осіб, усвідомлюючи характер своїх дій, з підсобного приміщення скоїв крадіжку інверторного зварювального апарату марки «Протон», вартістю 2077 грн. З викраденим ОСОБА_9 залишив місце вчинення злочину. Такими діями ОСОБА_9 завдав потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на суму 2077 грн.

Крім цього, 21.11.2022 проходячи по вул. Центральна повз господарства під № 47 в с. Погожа Криниця, Роменського району, ОСОБА_9 побачив на території двору знайому йому ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за вказаною адресою. В той час останній побачив, як ОСОБА_12 свою жіночу сумочку залишила на ганку свого житлового будинку. В цей час у ОСОБА_9 виник умисел, спрямований на вчинення крадіжки цінного з вказаної сумки. Втілюючи свій намір, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає, непомітно для потерпілої та сторонніх осіб, усвідомлюючи характер своїх дій, ОСОБА_9 , відчинивши дерев`яну хвіртку, пройшов на територію двору вищевказаного господарства та вчинив крадіжку жіночого гаманця з сумки ОСОБА_13 . В гаманці знаходилися грошові кошти в сумі 4700 грн. З викраденим ОСОБА_9 залишив місце вчинення злочину. Такими діями ОСОБА_9 завдав потерпілій ОСОБА_12 матеріальної шкоди на суму 4700 грн.

Також, 27.11.2022 ОСОБА_9 проходив по 1 провулку Центральної повз господарство під № 4 в с. Погожа Криниця, Роменського району, належне ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де звернув увагу, що під вхідними дверима будинку знаходиться віник. ОСОБА_9 зрозумів, що в будинку нікого немає і в нього виник намір заволодіти цінними речами з вказаного будинку. Втілюючи свій намір, переконавшись в таємності своїх дій, усвідомлюючи характер своїх дій, відчинивши двері, ОСОБА_9 проник до будинку ОСОБА_14 і почав шукати цінні речі. В цей час до будинку зайшла ОСОБА_14 . Помітивши потерпілу ОСОБА_9 , підійшов до неї ззаду і притиснувши її до себе, почав схиляти голову вперед, щоб ОСОБА_14 не мала змоги його розгледіти, а іншою рукою закривив їй ротову порожнину. Далі, з метою отримання грошей, утримуючи ОСОБА_14 та здавлюючи її при цьому за шию, ОСОБА_9 висловив погрозу «Дати гроші по доброму, інакше задушу!». Після цього ОСОБА_9 взяв ганчірку і почав закривати нею ротову порожнину ОСОБА_14 та висловлювати погрозу позбавити життя останню, шляхом удушення, якщо вона не надасть йому гроші. З часом ОСОБА_14 вдалось сказати ОСОБА_9 , що до неї прийде син, і тоді ОСОБА_9 , заволодівши грошовими коштами в сумі 250 грн., які знайшов в будинку, залишив будинок.

Не зупинившись на вчиненому 27.11.2022 точного часу під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 , перебуваючи в с. Герасимівка Роменського району Сумської області в районі «Червоної глини», біля ставка, на відкритій ділянці місцевості виявив 12 (дванадцять) металевих предметів зовні схожі на набої. Усвідомлюючи, що знайдені предмети можуть являтися бойовими припасами, обіг яких може здійснюватися на підставі, передбачених законом дозволів, розуміючи протиправність та суспільну небезпечність своїх дій, в порушення вимог Положення про дозвільну систему затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 р. і Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної та холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої Наказом МВС №662 від 21.08.1998 р., ОСОБА_9 взяв знайдені ним вищевказані предмети, в такий спосіб незаконно придбавши бойові припаси. Після цього ОСОБА_9 вказані бойові припаси носив при собі та в такий спосіб незаконно зберігав вказані предмети зовні схожі на набої без передбаченого законом дозволу у будинку за місцем свого проживання.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/119-22/14464-БЛ від 26.12.2022 за результатами експертизи зброї, виявлені та вилучені 28.11.2022 в ході огляду у ОСОБА_9 , чотири 9 мм пістолетні патрони є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - пістолетів Макарова ПМ, Стечкіна АПС й іншої зброї калібру 9*8; п`ять мм проміжних патронів є бойовими припасами до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - автоматів Калашникова (АК-74, АКС-74, АКС-74У) й іншої зброї калібру 5,45*39 мм пістолетний патрон бойовим припасом до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - пістолетів зразку 1930/33 рр. конструкції Токарева (ТТ), пістолетів-кулеметів Шпагіна (ППЦІ), Дегтярьова (ППД), Судаєва (ППС) та іншої зброї калібру 7, 62*25 мм; один 7,62 гвинтівковий патрон є бойовим припасом до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - гвинтівок Мосіна, «СВД», «СВТ» та іншої зброї калібру 7,62*54R; один 6,5 мм гвинтівковий патрон є бойовим припасом до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - гвинтівок Арісака калібру 6,5 мм та іншої зброї калібру 6.5*50 мм; один гвинтівковий патрон калібру 303 British (без метального заряду) є частиною бойового припасу до нарізної вогнепальної стрілецької зброї - гвинтівок Lее, Winchestег mod. 95 та іншої зброї калібру .303 British (7,71 *56Р). Чотири патрони калібру 9*18 мм, п`ять патронів калібру 5,45*39 мм, один патрон калібру 7,62*25 мм, один патрон калібру 7,62*54R, один патрон калібру 6,5*50 мм виготовлені промисловим способом; один патрон калібру .303 British (7,71*56Р) споряджений саморобним способом з використанням кулі та гільзи промислового виготовлення. Патрони калібру 9*18 мм та калібру 5.45*39 мм до стрільби придатні; патрон калібру 7,62*25 мм до стрільби не придатний.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити, вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, з урахуванням вимог скарги, щодо клопотання обвинуваченого то його підтримала частково, думку обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав своє клопотання та який не заперечував проти скарги прокурора, думку захисника ОСОБА_8 , який підтримав клопотання обвинуваченого та вважав за можливе вирок суду скасувати частково та пом`якшити призначене обвинуваченому покарання, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи скарги прокурора і доводи клопотання обвинуваченого колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду оскаржений в апеляційному порядку одним її учасником прокурором, який не оспорюючи правильності встановлення судом фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого та правильності правової кваліфікації його дій просив цей вирок скасувати в частині призначення ОСОБА_9 покарання, та в цій частині просив ухвалити новий вирок, оскільки судом першої інстанції не було враховано того, що санкцією ч. 4 ст. 187 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із додатковим покаранням у виді конфіскації майна, яке є обов`язковим. Однак, призначаючи покарання у виді позбавлення волі без конфіскації майна суд не застосував вимоги ст. 69 КК України. Тому, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, незастосування закону, який підлягає застосуванню, на думку прокурора, призвело до призначення ОСОБА_9 , покарання не відповідаючого законодавству.

Вивчивши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог, колегія суддів, зазначає наступне.

Так, відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України незастосування судом закону, який підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання (п.2 ч.1 ст. 420 КПК України).

Як встановлено колегією суддів та про що йшлося вище, фактичні обставини кримінальних правопорушень, кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, тому згідно з положеннями ч. 1 ст. 404 КПК України висновки суду першої інстанції щодо цього колегією суддів не перевіряються.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, призначаючи обвинуваченому покарання, безпідставно не застосував додаткового покарання у виді конфіскації всього належного йому майна, що передбачено санкцією ч. 4 ст. 187 КК України, є слушними.

Санкція ч. 4 ст. 187 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 8 до 15 років з конфіскацією майна.

Проте, суд першої інстанції не застосував до обвинуваченого ОСОБА_9 обов`язкове додаткового покарання у виді конфіскації майна , при цьому не вмотивувавши таке своє рішення.

Статтями 51 та 52 КК України встановлено, що одним із додаткових покарань, яке може бути застосовано до осіб, визнаних винними у вчиненні злочинів, є конфіскація майна.

Відповідно до положень ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.

Корисливим тяжким або особливо тяжким злочином може бути визнаний будь-який із злочинів, визначених у ч. 4 та ч. 5 ст. 12 КК України, якщо його вчинено із корисливих спонукань. Під корисливими спонуканнями слід розуміти бажання винного одержати внаслідок вчинення злочину матеріальні блага для себе або інших осіб, одержати чи зберегти певні майнові права, уникнути матеріальних витрат чи обов`язків або досягти іншої матеріальної вигоди.

При судовому розгляді встановлено та ніким не оскаржується, що ОСОБА_9 , крім іншого, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоровя потерпілої, поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану. Тобто злочин був вчиненений саме з метою протиправного особистого збагачення.

Отже, в діях ОСОБА_9 має місце саме корисливий мотив особливо тяжкого злочину, а тому суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 59 КК України та санкції ч. 4 ст. 187 КК України слід було застосувати до ОСОБА_9 додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна при обранні міри та виду покарання за інкриміноване йому правопорушення за ч. 4 ст. 187 КК України.

За таких обставин, судом першої інстанції було допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Необхідність застосування більш суворого покарання, відповідно до п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст.413 КПК України, є підставою для скасування вироку в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням в цій частині нового вироку згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

При призначенні нового покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , колегія суддів відповідно до статей 50, 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розкритті злочину, відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, а також характеризуючі особу обвинуваченого дані, на якого за місцем проживання скарг від сусідів не надходило, компроментуючих даних від голови квартального комітету на ОСОБА_9 немає (а.с. 66) те, що обвинувачений на обліках в лікарів нарколога і психіатра не перебуває (а.с. 67) та те, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 68).

Визначаючи вид і міру покарання колегія суддів виходить із того, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 263 та за ч. 4 ст. 187 КК України в тому виді які визначив суд першої інстанції, оскільки прокурором такий вид і розмір покарання за цими статтями не оспорюється, при цьому, покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, слід призначити з конфіскацією всього майна, що йому належить, крім житла.

Також, в даному випадку, слід застосувати положення ч. 1 ст. 70 КК України та шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_15 остаточне покарання у виді позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла.

Водночас, оскільки ОСОБА_9 вироком Роменського міськрайонного суду Сумької області від 23.06.2022 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та йому, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі, то до покарання призначеного даним вироком апеляційного суду від 09.12.2024 слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вказаним вироком суду першої інстанції.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вимоги скарги прокурора задовольняються частково з тих підстав, що в апеляційній скарзі, окрім скасування вироку суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому покарання з ухваленням апеляційним судом нового вироку, прокурор просить обвинуваченого ОСОБА_9 визнати винним у вчиненні злочинів, доведеність вини у вчиненні яких і правова кваліфікації дій обвинуваченого за якими прокурор в мотивах скарги під сумнів не ставить.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 (а.с. 156) то з його змісту слідує, що обвинувачений просить звернути увагу на декриміналізацію злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, при цьому звертає увагу на вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 23.06.2022, тобто попередній вирок суду, який в даному провадженні не виступає предметом апеляційного оскарження та частину невідбутого покарання за яким поглинув даний вирок Сумського апеляцйного суду від 09.12.2024.

Однак, вирішуючи клопотання обвинуваченого, колегія суддів частково вважає його слушним виходячи з наступного.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження слідує, що окрім злочинів передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 187 КК України ОСОБА_9 вироком Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023 визнано винним і у вчиненні двох епізодів злочинів за ч. 4 ст. 185 КК України (серпень 2022 відносно потерпілого ОСОБА_11 та від 21.11.2022 відносно потерпілої ОСОБА_12 ).

09.09.2024 дійсно набув чинності Закон України 18.07.2024 № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене аналіз вказаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Аналізуючи зміст вироку суду першої інстанції колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 , як йшлося вище, окрім інших злочинів, вчинив два епізоди злочинів за ч.4 ст. 185 КК України, зокрема:

1) серпень 2022 року обвинувачений вчинив крадіжу майна потерпілого ОСОБА_11 на суму 2077 грн;

2) 21.11.2022 обвинувачений вчинив крадіжку майна потерпілої ОСОБА_12 на суму 4700 грн.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_9 злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн (1240?2=2481).

Як слідує з матеріалів справи, лише один під № 2, з двох вище перелічених епізодів вчинених обвинуваченим ОСОБА_9 злочинів, досяг суми з якої настає кримінальна відповідальність (викрадення майна потерпілої ОСОБА_12 на суму 4700 грн).

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_9 майна за епізодом вчиненим в серпні 2022 року відносно потерпілого ОСОБА_11 становить 2077 грн, тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн, то колегія суддів вважає, що, з огляду на передбачений ст. 58 Конституції України і ст. 5 КК України принцип зворотної дії закону в часі, посилання суду першої інстанції у вироку на скоєння обвинуваченим ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом серпень 2022 року відносно потерпілого ОСОБА_11 , підлягає виключенню як такий, що з врахуванням вищенаведеного, не підпадає під кримінально каране діяння, передбачене Особливою частиною КК України.

Тому, заявлене обвинуваченим ОСОБА_9 клоптання колегія суддів вважає частково слушним, однак не в тих доводах, що ним наведені в цьому клопотанні.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне з мотивувальної частини вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023 виключити посилання на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом серпень 2022 року стосовно потерпілого ОСОБА_11 .

Керуючись ч.15 ст. 615 ст.ст. 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 та клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023, відносно ОСОБА_9 , в частині призначення покарання, скасувати, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч.1 ст. 263 КК України призначити покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України (за епізодом від 21.11.2022 стосовно потерпілої ОСОБА_12 ) у виді 5 років позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого більш суворим покаранням, призначити ОСОБА_9 покарання у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Роменського міськрайонного суду Сумької області від 23.06.2022 та остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацію всього належного йому майна, крім житла.

Виключити з мотивувальної частини вироку Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.04.2023 посилання на вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за епізодом серпень 2022 року стосовно потерпілого ОСОБА_11 .

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Вирок Сумського апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяця з дня його проголошення, а ОСОБА_9 в той самий строк з моменту вручення йому його копії.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5