Справа № 643/4736/24
Провадження № 1-кп/643/600/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2024 м. Харків

Московський районний суд м. м. Харкова у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

у с т а н о в и в :

У провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями Московського районного суду м. Харкова від 09.05.2024 визначено головуючого суддю ОСОБА_1

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 10 травня 2024 року призначив підготовче судове засідання у даному кримінальному провадженні.

Московський районний суд м. Харкова ухвалою від 14 травня 2024 року задовольнив клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 щодо колегіального розгляду кримінального провадження №0000701 від 17.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів Московського районного суду м. Харкова від 14.05.2024 визначено склад колегії суддів: головуючого суддю ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Прокурор у судовому засіданні 24 вересня 2024 року звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , у якому, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, просив продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Умотивовуючи ініційоване клопотання, прокурор зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі строком до 15 років, а тому, побоюючись покарання, яке йому загрожує у разі визнання його судом винним, він може переховуватися від суду. Зазначив, що оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні насильницького кримінального правопорушення, то, перебуваючи на волі, може шляхом погроз або вмовлянь незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показів. Посилався, що обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він непрацевлаштований, не має законних джерел отримання доходу, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи. Крім того, припинення його протиправної діяльності було не наслідком добровільного волевиявлення останнього, а наслідком діяльності правоохоронних органів. ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, що свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень. Відтак, просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 та її представник адвокат ОСОБА_7 клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 підтримали.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора. Посилалася, що ризики, на які посилається прокурор в обґрунтування заявленого клопотання, перестали існувати. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_8 не має можливості виїхати за кордон, впливати на свідків обвинувачений також не може, позаяк в судовому засіданні 24 вересня 2024 року були допитані потерпіла та свідок ОСОБА_11 . Зазначила, що ОСОБА_8 має на утриманні неповнолітню дочку. Посилалася, що обвинувачений ОСОБА_8 до затримання працював без укладення трудового договору, має постійне місце проживання, де перебуває на реєстраційному обліку. З огляду на викладене, просила замінити обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав думку свого захисника.

Колегія суддів, вислухавши думку сторін кримінального провадження, доходить висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , з огляду на таке.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 20 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06 серпня 2024 року строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено на шістдесят днів до 04 жовтня 2024 року.

За правилами ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 закінчується 04 жовтня 2024 року.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від слідства та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших учасників судового процесу, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, та інше.

Положеннями ст. 178 КПК України визначено обставини, які враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема, тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою, колегія суддів керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням додаткових відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, слідчий суддя, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 установив наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які, у тому числі, посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, а саме: спроба переховуватися підозрюваного від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні.

Характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину свідчать про його суспільну небезпеку. Санкція ч. 1 ст. 115 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років.

При вирішенні питання про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, тяжкість злочину, який, відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжкого злочину, суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, а також особистість обвинуваченого, наявність постійного місця проживання та міцність соціальних зв`язків, моральні переконання, майновий стан та зв`язки з державою.

Для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому лише тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку.

Серед обставин, які мають враховуватися судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною. Як неодноразово зазначав Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях, ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна, і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії» (Panchenko v. Russia), § 106, «Летельє проти Франції», п. 43). Таким чином, сама по собі тяжкість покарання, що може бути застосоване до особи за умови визнання її винуватості, не є самостійною і достатньою підставою для встановлення ризику втечі. Така обставина має значення лише у сукупності з іншими релевантними факторами.

Одним з вагомих факторів при оцінці ризику переховування є дані про особистість обвинуваченого, адже саме за їх сукупного аналізу можна скласти уявлення про те, наскільки вагомою є вірогідність недобросовісної поведінки особи. З цього приводу Європейський суд зазначав, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Стороною захисту не надано доказів на підтвердження наявності в обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, офіційного працевлаштування і, як наслідок, постійного та стабільного джерела доходу, які могли бути враховані судом під час вирішення питання щодо продовження строку тримання під вартою. Наявність у ОСОБА_8 зареєстрованого місця проживання в м. Харкові не нівелює висновків суду, наведених вище.

Зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_8 , та покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, дані про особу обвинуваченого, ту обставину, що він не має офіційного місця роботи, як наслідок, офіційного постійного та стабільного джерела доходу, суд вважає, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , доведені прокурором та продовжують існувати.

Крім того, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про існування ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, а саме - можливість обвинуваченого незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, позаяк на даний час у даному кримінальному провадженні потерпілий та свідки не допитані. Суд ураховує, що характер та фактичні обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину свідчать про підвищену суспільну небезпеку. Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для застосування суворих запобіжних заходів, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не обравши до особи запобіжні заходи, а саме тримання під вартою. Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 25.07.2001 зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Беручи до уваги тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, ураховуючи вірогідність переховування від суду, незаконного впливу на потерпілого, свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, колегія суддів доходить висновку, що наявні обґрунтовані підстави для продовження застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 197, 199 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 на цілодобовий домашній арешт, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, продовжити на шістдесят днів - до 22 листопада 2024 року включно.

Установити строк дії ухвали до 22 листопада 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого протягом п`яти днів з дня її проголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - у той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду, в іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення у формі ухвали складено і підписано 26 вересня 2024 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3