Номер провадження: 11-кп/813/1953/24
Справа № 495/8730/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 18.06.2024 якою у к/п № 0001505 від 03.10.2021 відносно:

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Травневе Березівського р-ну Одеської обл., громадянина України, не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст.162, ч. 1 ст. 345 КК України продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 16.08.2024, без визначення застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою Білгород-Дністровського міськрайсуду Одеської обл. від 18.06.2024 було задоволено клопотання прокурора ОСОБА_8 та був продовжений строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч.1 ст. 115, ч.2 ст. 187, ч.1 ст.162, ч.1 ст. 345 КК України строком до 16.08.2024 із утриманням в ДУ "Ізмаїльський слідчий ізолятор"».

Окрім того, зазначеною ухвалою доручено ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ДУ" Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Миколаївській та Одеській обл. забезпечити здійснення медичного обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 та надання йому належної медичної допомоги.

Обґрунтовуючи ухвалу, суд 1-ої інстанції, врахував тяжкість інкримінованих злочинів, їх суспільну небезпеку та прийшов до висновку про те, що у вказаному провадженні продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, що виправдовує застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погодившись із оскаржуваною ухвалою, обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала суду є незаконною і необґрунтованою з таких підстав:

- прокурором не доведено, що менш суворий запобіжний захід не може забезпечити його належну процесуальну поведінку. Він не порушував покладених на нього обов`язків, перебуваючи під домашнім арештом, є інвалідом 2 групи, має місці соціальні зв`язки, дружину, 3 дітей, місце проживання, має незадовільний стан здоров`я після застосування фізичного насильства співробітниками поліції;

- пред`явлене йому обвинувачення є необґрунтованим та не підтверджується доказами;

- він не був ознайомлений з підозрою та не був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження;

За таких обставин, обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу від 18.06.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання та застосувати відносно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Окрім того, обвинувачений ОСОБА_6 просить повернути кримінальне провадження на досудове розслідування та просить зобов`язати провести його належний медичний огляд.

У судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу у повному обсязі та просили її задовольнити, натомість прокурор у судове засідання не з`явився, що не перешкоджає розгляду апеляційної скарги у відповідності до положень ст. 422-1 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною 4 ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що на розгляді в Білгород-Дністровському міськрайсуді Одеської обл. знаходиться к/п № № 0001505 від 03.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

Виходячи з положень п. 24 ч. 1 ст. 3 КПК України судове провадження - це кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами, тобто рішення суду першої інстанції, ухвалене до ухвалення судових рішень, передбачених ч. 1 ст. 392 КПК України не входять до вказаного переліку, та не передбачають витребування матеріалів провадження.

При цьому, положення ч. 2 ст. 422-1 КПК України встановлюють, що суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду 1-ої інстанції: 1) ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою; 2) клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді 1-ої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Також, зважаючи на те, що приписами ст. 23 КПК України передбачено, що суд досліджує докази безпосередньо та не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах і документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом, апеляційний суд у даному випадку позбавлений можливості досліджувати докази, які б на даному етапі судового розгляду справи по суті дають підстави суду апеляційної інстанції робити висновки щодо наявності, або відсутності підстав щодо продовження обвинуваченому (-им) запобіжного заходу.

Такі обставини досліджуються безпосередньо судом 1-ої інстанції під час судового провадження та з огляду на перевірені в порядку ст.ст. 89, 94 КПК України докази, які на момент застосування (в тому числі, продовження дії запобіжного заходу) дають підстави суду прийняти рішення відповідно до положень ст. 331 КПК України.

Тобто, апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Відтак, надаючи оцінку доводам ОСОБА_6 відносно необґрунтованості пред`явленого обвинувачення, колегія суддів наголошує, що апеляційний суд, по суті, позбавлений можливості надати правову оцінку обґрунтованості пред`явленого особі обвинувачення, оскільки, окрім як дослідивши клопотання про продовження строку тримання під вартою (у разі його наявності), ухвалу суду щодо продовження запобіжного заходу, а також, в деяких випадках, копію обвинувального акту та журналу судових засідань, не має законних на те підстав для дослідження будь-яких доказів, що можуть бути підставою для продовження або застосування запобіжного заходу у судовому засіданні.

Водночас, зважаючи на можливу міру покарання, яка може загрожувати обвинуваченому ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, зокрема, у вигляді позбавлення на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі, суспільну небезпеку інкримінованих кримінальних правопорушень, той факт, що він ухилявся від суду та був оголошений в розшук, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки виходячи з цього є підстави вважати, що до теперішнього часу продовжує існувати ризик переховування обвинуваченого від суду.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд також вважає реальним ризик незаконного впливу обвинуваченим на потерпілих та свідків, з метою схиляння їх до зміни пояснень, які на теперішній час ще не допитані в ході судового розгляду.

Колегія суддів також погоджується із висновками суду щодо існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, який обумовлений кількістю інкримінованих ОСОБА_6 епізодів кримінальних правопорушень.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів приймає до уваги доводи обвинуваченого відносно того, що він є інвалідом 2 групи, має міцні соціальні зв`язки, дружину, 3 дітей, місце проживання проте зазначає, що вказані обставини не свідчать про зменшення або відсутність викладених вище ризиків, більш того, не стали для нього стримуючим фактором від імовірного вчинення ряду кримінальних правопорушень.

Окрім того, апеляційний суд суддів враховує посилання ОСОБА_6 відносно того, що він має незадовільний стан здоров`я, в той же час зауважує, що оскаржуваною ухвалою було зобов`язано ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор» та Філії ДУ" Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України" в Миколаївській та Одеській обл. забезпечити здійснення його медичного обстеження.

Надаючи оцінку аргументам обвинуваченого відносно того, що до нього застосовувалися заходи фізичного насильства, апеляційний суд роз`яснює, що він не позбавлений права звернутися із відповідною заявою до суду 1-ої інстанції в процесі розгляду кримінального провадження в порядку ст. 206 КПК України.

Що стосується доводів ОСОБА_6 відносно того, що він не був ознайомлений із матеріалами кримінального провадження, апеляційний суд позбавлений можливості їх перевірити, оскільки предметом апеляційного розгляду є виключно питання щодо продовження строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду, встановлено не було.

З огляду на вищевказане, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 60 рішення ЄСПЛ «Боротюк проти України», апеляційний суд вважає необхідним та виправданим продовження на даній стадії судового розгляду обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення їх належної процесуальної поведінки, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

Відтак, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду 1-ої інстанції про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 - залишенню без змін як законна, обґрунтована та вмотивована.

Відповідно до п.1) ч.3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Водночас, апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час утримуються під вартою, у зв`язку з чим, на виконання ст. 28 КПК України та практики ЄСПЛ вважає за необхідне звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність вжиття заходів щодо дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 331, 370, 404, 405, 407, 422-1, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської обл. від 18.06.2024 якою стосовно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, без визначення застави до 16.08.2024 - залишити без змін.

Звернути увагу суду 1-ої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду к/п №0001505 від 03.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 345 КК України.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4