Справа № 464/7111/14-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/971/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 9 серпня 2024 року про роз`яснення судового рішення,

за участю засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаною ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення судового рішення, а саме: вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 289 КК України, та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання шість років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, засуджений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 9 серпня 2024 року та направити справу на продовження розгляду заяви по суті до суду першої інстанції з зобов`язанням роз`яснити судове рішення за його заявою.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що оскаржена ухвала є незаконною та необґрунтованою. Вказує, що у своїй заяві він детально описав, що з судового рішення слід роз`яснити, і це передбачено ст. 380 КПК України. У свою чергу, в ухвалі від 9 серпня 2024 року суд вказує, що заява зводиться до незгоди з судовим рішенням, хоча в заяві про таке не йдеться. Судом не вказано, з чого він робить такий висновок, як і не спростовано жодного факту, зазначеного в його заяві, та є незрозумілим йому та його захиснику. Наголошує, що в рішенні наявні ряд абзаців, які є особливо незрозумілими, та які він просив суд роз`яснити, втім суд відмовив йому у такому роз`ясненні.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор, будучи належним чином повідомленим про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився, що не перешкоджає проведенню апеляційного перегляду.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 380 КПК України, якщо судове рішення є незрозумілим, суд, який його ухвалив, за заявою учасника судового провадження чи органу виконання судового рішення, приватного виконавця ухвалою роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його зміст.

Виходячи зі змісту вказаної норми, роз`ясненню підлягають не мотиви та підстави для прийняття судового рішення, а суть прийнятого рішення. При цьому, необхідність роз`яснення судового рішення зумовлюється його нечіткістю або суперечливістю викладених у ньому висновків, тобто коли зміст рішення є незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, або для осіб, які мають його виконувати.

Фактично, здійснюючи роз`яснення судового рішення, суд викладає більш повно і зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін до рішення по суті і не торкаючись тих питань, які не були предметом судового розгляду.

У заяві про роз`яснення рішення зазначається, що саме в ньому є незрозумілим, у чому полягає ця незрозумілість, які припускаються варіанти тлумачення тих чи інших формулювань, як це впливає на реалізацію судового рішення тощо. Якщо заявником порушується питання про зміну рішення або про внесення до нього нових даних, або про роз`ясненні мотивів прийняття рішення, способу, порядку виконання судового рішення, суд відмовляє в роз`ясненні рішення.

Колегією суддів апеляційного встановлено, що вироком Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року, який ухвалою Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року залишено без змін, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 289 КК України та на підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено остаточне покарання шість років позбавлення волі з конфіскацією майна. Постановою Верховного Суду від 12 травня 2021 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 3 квітня 2019 року залишено без змін.

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою (т. 14, а. с. 43, 110) про роз`яснення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року. У заяві засуджений просить роз`яснити зазначене судове рішення, а саме: чому не взято до уваги факт нападу групи осіб на одного обвинуваченого, який захищав своє життя та здоров`я від групи нападників; чому судом інкриміновано ст. 121 КК України, а не ст. 36 КПК України, ст. 27 Конституції України; чому судом взято за обвинувачення події з потерпілим ОСОБА_8 , який не був в судовому засіданні та покази не давав, належним чином повідомлений про судове засідання не був; чому у вироку вказано номери неіснуючих кримінальних проваджень; чому судом вказано звинувачення за ч. 2 ст. 199 КК України, якщо для цього не має жодних доказів та покликань у вироку на ці докази; чому судом взято за обвинувачення ч. 1 ст. 199 КК України, якщо покликання у вироку на епізод з ОСОБА_9 28.05.2014 не підтверджується матеріалами справи, так як в них наявна лише письмова заява Азізова, який не надав купюру як речовий доказ; чому судом вказано у вироку не відомі події щодо огляду місця події том справи 1 ст. 67-68, 83-89, та які відношення такі мають до справи; чому у вироку вказано про обшук на АДРЕСА_1 , якщо свідки Добрянські в судовому засіданні вказали, що обшук розпочався без власників житла, понятих, свідків, де протягом двадцяти хвилин перебувала поліція, речі були розкидані, поліція виносила упаковані речі; чому суд у вироку покликається на вилучені речі за адресою: АДРЕСА_1 , якщо зі слів свідка Стахурського відомо, що поліція зібрала обривки паперу в пакет та покинула місце вилучення, упакування та опечатування речових доказів не проводилось, а також не були присутні в жилі поняті, вказані у протоколі; чому не враховано пом`якшуючих обставин; чому судом взято за обвинувачення в ч. 1 ст. 199 КК України штучно створений епізод з ОСОБА_10 на початку травня 2014 року в справі від 28.05.2014 без надання слідству речового доказу, якого не має в справі; чому судом вказано звинувачення за ч. 2 ст. 199 КК України, але зовсім не вказано в чому саме полягає звинувачення за ч. 2 ст. 199 КК України; чому судом взято за обвинувачення якісь два штучно створені епізоди по двом не припустимим для доказування протоколам оглядів місць події, які не досліджувались судом і містять порушення; чому судом допущено відомості, що містяться в справжніх номерах проваджень, як докази в справі, якщо не відбулось відкриття справжніх матеріалів кримінального провадження, а лише №0001954 в кримінальному провадженні №0001209, які на не відповідають справжнім та спростовуються постановою про об`єднання матеріалів, серед яких відсутні провадження з вище вказаними номерами; чому не взято до уваги свідчення свідків ОСОБА_11 , і чому їх свідчення перекручені в рішенні суду; чому судом не взято свідчення свідків Добрянських щодо незаконних обшуків, під час яких міліція перебувала сама в приміщеннях, без власників та без свідків, при тому судом в рішенні перекручені свідчення свідків, для більшого обвинувачення.

За результатом розгляду заяви суд дійшов висновку, що вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року в повній мірі відповідає вимогам кримінального процесуального закону, його текст є зрозумілим і таким, що не припускає іншого тлумачення. Також суд дійшов висновку, що з заяви засудженого ОСОБА_6 про роз`яснення вироку слідує, що така фактично зводиться до незгоди із вказаним судовим рішенням.

Погоджується з таким висновком суду першої інстанції й апеляційний суд.

Зокрема, як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_6 просить роз`яснити питання щодо пред`явленого йому обвинувачення, висловлює незгоду з кваліфікацією його дій за статтями 121, 199 КК України, а також зі здійсненою судом оцінкою доказів, зокрема показаннями свідків та речових доказів.

Водночас, вирок Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року був предметом перевірки судами апеляційної та касаційної інстанцій, за результатами яких вказане судове рішення залишено без змін.

Всупереч тверджень апеляційної скарги, текст вироку викладено відповідно до вимог статей 373, 374 КПК України; вжиті у вироку речення є чіткими та зрозумілими і не містять у собі труднощів для розуміння його точного змісту.

За викладених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для роз`яснення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін, змінити її, скасувати повністю чи частково та постановити нову ухвалу, або ж скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Колегія суддів зазначає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 містить покликання на те, що ухвала суду постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, втім, покликання на конкретні процесуальні порушення, допущені судом, які б могли вважатися істотними, у ній відсутні.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскарженої ухвали, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 380, 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 9 серпня 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_6 про роз`яснення вироку Сихівського районного суду м. Львова від 21 грудня 2016 року - залишити без змін, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4