Справа№ 953/6357/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року м.Харків

Київський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000532 від 22.04.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, який має вищу освіту, неодружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

28.09.2022 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_3 вчинив поширення матеріалу, у якому міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, вчинене повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , будучи достовірно обізнаним, що в Україні з 17.03.2014 діє особливий стан, не маючи патріотичних переконань, проігнорував ту обставину, що в умовах 2014 року Україна була змушена докладати необхідних зусиль щодо забезпечення своєї безпеки, а тому й вдалася до внутрішньодержавного заходу, що створило надалі відповідні умови для протистояння загрозам. У свою чергу введення особливого стану в державі було вимушеною мірою під якою слід розуміти надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень для відвернення загрози та забезпечення безпеки і здоров`я громадян, нормального функціонування національної економіки, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, захисту конституційного ладу.

Так, ОСОБА_3 , перебуваючи в умовах політичних подій в Україні з початку 2014 року, був достовірно обізнаним про те, що протягом березня - квітня 2014 року, під безпосереднім керівництвом та контролем представників влади та збройних сил «рф» представники іррегулярних незаконних збройних формувань, озброєних банд і груп найманців, створених, підпорядкованих, керованих та фінансованих «рф», взяли під контроль будівлі, в яких знаходилися органи місцевої влади та місцеві органи виконавчої влади України, військові об`єкти України в окремих районах Донецької та Луганської областей України. 07.04.2014 у м. Донецьку створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі «днр»), а 27.04.2014 у м. Луганську терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі «лнр»), у складі яких були утворені незаконні збройні формування.

Внаслідок військових дій у період з травня по серпень 2015 року сили оборони України звільнили частину раніше окупованих територій Луганської та Донецької областей.

Окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, стали окупованими «рф» (під юрисдикцією окупаційної адміністрації «рф»), починаючи з 07.04.2014, згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII.

Вже після повномасштабного вторгнення збройних сил «рф» в Україну 24.02.2022 було тимчасово окуповано частину території України, перелік яких затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій від 22.12.2022 № 309, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за № 1668/39004.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

У той же час ОСОБА_3 , оцінивши обстановку, що склалася у період після повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку держави-агресора, та з особистих інтересів, будучи особою схильною до протиправної діяльності, та, повідомленим 22.07.2022 в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні № 01038 від 03.05.2022 про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 КК України), не змінивши свої антиукраїнські погляди, відчуваючи безкарність за раніше вчинений злочин, оскільки вирок Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2022 на той час ще не було проголошено і не вступив у законну силу, вирішив повторно вчинити аналогічний злочин, кваліфікуючою ознакою якого стала глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію «рф» проти України та представників підконтрольних «рф» самопроголошених органів.

З цією метою ОСОБА_3 у двадцятих числах вересня, але не пізніше 25.09.2022, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, та представників підконтрольних «рф» самопроголошених органів.

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 25.09.2022, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці на території м. Харкова, діючи умисно, в умовах воєнного стану, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом «рф» агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» під назвою (російською мовою) «Кромешник», зареєстрованому на номер телефонного мобільного оператора НОМЕР_1 , розмістив о 14 год. 11 хв. текстовий матеріал російською мовою.

При цьому, ОСОБА_3 виокремив зображення портретів осіб, які відповідають його ідейним і політичним поглядам та, бажаючи довести злочин до кінця, не приховуючи свою лояльність та прихильність державі-агресору, проявляючи відкрито свою політичну асоціальність, нехтуючи нормами моралі, усвідомлюючи, що дана інформація може бути прочитана серед певного кола осіб, шляхом натиснення на клавіші «вподобати» та «поділитись», здійснив поширення текстового матеріалу на власній сторінці, у зв`язку з чим він став доступним для ознайомлення та читання іншим особам.

Так, він здійснив поширення наступних цитат та висловів (російською мовою), які визначають форму злочину, а саме:

«Вечная память героям Новороссии».

Дана інформація публічного характеру, який передбачає її розповсюдження, а також в ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок в осіб, які з нею ознайомились, щодо глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію «рф» проти України та представників підконтрольних їй самопроголошених органів.

Указане, потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились, з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Під глорифікацією у кримінально-правовому розумінні є уславлення чи героїзація осіб, які тим чи іншим чином брали участь у збройній агресії «рф» проти України з 2014 року по теперішній час, забезпечували діяльність окупаційної адміністрації, представляли державні органи і структури країни-агресора.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 , передбачена частиною 3 статті 436-2 КК України.

Крім того, ОСОБА_3 вчинив поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинене повторно, за наступних обставин.

ОСОБА_3 , починаючи з 24.06.2023, не маючи наміру на припинення розгорнутої ним злочинної діяльності, спрямованої проти міжнародного правопорядку, що ґрунтується на принципах міжнародного права, зокрема, незастосування сили, недоторканності кордонів, територіальної цілісності, невтручання у внутрішні справи суверенних держав та, бажаючи впродовж тривалого часу нав`язати невизначеному колу осіб певну думку щодо виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації (далі «рф») проти України, розпочатої у 2014 році, вирішив продовжити свою протиправну діяльність.

З цією метою ОСОБА_3 у двадцятих числах червня, але не пізніше 24.06.2023, прийняв рішення щодо втілення в життя виниклого злочинного умислу, направленого на поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії «рф» проти України, розпочатої у 2014 році.

Так, реалізуючи свій повторний злочинний задум, він у період з 24.06.2023 по 30.01.2024, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці м. Харкова, будучи громадянином України, діючи умисно, керуючись політико-ідеологічними мотивами для підтримки держави-агресора на шкоду державним інтересам України, з метою нав`язати іншим особам думку щодо неприйняття очевидного факту розв`язаної військово-політичним керівництвом «рф» агресивної війни проти України та окупації частини її територій, не дивлячись на те, що цей факт встановлено та визнано на рівні держави та міжнародною спільнотою, використовуючи власну авторизовану сторінку у месенджері «Telegram» під назвою (російською мовою) «Кромешник», зареєстрованому на номер телефонного мобільного оператора НОМЕР_1 , послідовно розмістив 3 текстових матеріали російською мовою.

При цьому, ОСОБА_3 , переслідуючи принизливу мету прислужити і догодити державі-агресору та її представникам, усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій і бажав діяти саме таким чином.

З метою реалізації свого протиправного умислу, ОСОБА_3 у своїх текстах в зазначений вище тривалий період часу використав наступні цитати та вислови (російською мовою), які визначають форми скоєного ним злочину:

- 24.06.2023 о 18 год. 05 хв.: «Россия готовится к глобальной наступательной операции на всей линии фронта, заявил военкор ОСОБА_6 .

По мнению Хайруллина, завершиться большое наступление должно освобождением Харькова».

Вживана лексема «освобождение», (укр. «звільнення») є ознакою виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом росія здійснює миротворчу місію звільняє українські території (м. Харків) від так званого нею фашизму, нацизму!).

- 29.06.2023 о 17 год. 58 хв.: «Очень надеемся, что наше командование найдет способ освободить Харьков бег его уничтожения».

Вживана лексема «освободить», (укр. «звільнити») експлікує виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом росія здійснює миротворчу місію звільняє українські території (м. Харків) від так званого нею фашизму, нацизму!).

- 30.01.2024 о 21 год. 39 хв.: «…то же самое и в начале СВО в Харькове, когда укрогниды загоняли технику в жилые микрорайоны а в домах устраивали огневые точки а по итогу еще и ограбили квартиры, жителей, которые уехали».

Евфемізм «СВО» на позначення так названої рашистами «спеціальної воєнної операції» на території України, використання якого у дискурсивно-змістовій площині досліджуваного повідомлення із зазначеною вище семантикою засвідчує наявність у них висловлювань з вираженою іллокуцією виправдовування, визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України так названим звільненням (за ситуативним контекстом «рф» здійснює збройну агресію («спецоперацію») з метою звільнення («денацифікації», «демілітаризації») України).

Установлена інформація виражена у формі фактичних тверджень і оцінних суджень та має публічний характер.

Дана інформація публічного характеру, яка передбачає її поширення, а також у ній містяться психологічно значимі фактори, що потенційно можуть впливати на формування соціальних установок у осіб, які з нею ознайомились, щодо виправдовування та визнання правомірною збройної агресії «рф» проти України, розпочатої у 2014 році.

Указане, потенційно може вплинути на сприймання цієї інформації особами, які з нею ознайомились, з метою зміни їх свідомості, системи цінностей, емоційного стану, світогляду та соціальних стереотипів.

Вказані підсумки підтверджено згідно з висновком експерта № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 року Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 , передбачена частиною 3 статті 436-2 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення злочину встановлено та наведено у обвинувальному акті вірно. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

З`ясувавши думку учасників процесу, які, кожен окремо, не заперечували проти застосування у справі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, роз`яснивши обвинуваченому правові наслідки застосування вказаної норми закону, з якими останні погодилися, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та застосував при розгляді даної справи положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи показання обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_3 , суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та кваліфікує його дії

за епізодом 25.09.2022 року за ч.3 ст. 436-2 КК України, як поширення матеріалу, у якому міститься глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, вчинене повторно;

за епізодом 24.06.2023 - 30.01.2024 року за ч.3 ст. 436-2 КК України, як поширення матеріалів, у яких міститься виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році, вчинене повторно.

Основним безпосереднім об`єктом злочину є міжнародний правопорядок у частині забезпечення недопущення виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України як повноправного члена міжнародного співтовариства, розпочата у 2014 році.

Обов`язковим додатковим об`єктом є відносини в інформаційній сфері, які стосуються забезпечення суверенітету, територіальної недоторканості або політичної незалежності держави.

Предметом злочину, окрім іншого є інформація, яка: виправдовує, визнає правомірною, збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році; глорифікує осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, представників збройних формувань російської федерації.

Об`єктивна сторона злочину виражається, окрім іншого у формі: виправдовування та визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Способом вчинення цього злочину як форми, в яких виразились суспільно небезпечні дії, ті прийоми і методи, що використав ОСОБА_3 , а саме: виправдовування; визнання правомірною збройної агресії російської федерації проти України, розпочату у 2014 році, та глорифікація осіб, які здійснювали збройну агресію російської федерації проти України, розпочату у 2014 році та представників підконтрольних російській федерації самопроголошених органів.

Під виправдовуванням розуміється публічне висловлення особистої думки, направленої на формування в адресата хибного переконання в тому, що держава агресор діє вимушено (виправдано).

Під визнанням правомірним розуміється надання аргументів на користь того, що збройна агресія рф проти України, розпочата у 2014 році, та тимчасова окупація частини території України були чи є необхідним для задоволення потреб українського народу чи його окремої частини, тобто є правомірними та законними.

Глорифікація це надання ореолу героїчності, підкреслено позитивне ставлення, вихваляння, патетичне наділення позитивними якостями.

Під поширенням матеріалів, розуміється їх відчуження, розповсюдження, обнародування, реалізація у спосіб, обумовлений способом закріплення інформації в них. Поширення матеріалів є закінченим складом злочину з моменту, коли вони стали доступними іншим особам.

Так, вказані підсумки підтверджено, висновками експертів № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 та № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи.

Під кваліфікуючою ознакою повторність, визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу України. Так, ОСОБА_3 ,28.09.2024 вироком Київського районного суду м. Харкова засуджений за ч.2 ст.436-2 КК України.

З суб`єктивної сторони злочин вчинено з прямим умислом. При цьому ОСОБА_3 , усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді завдання шкоди суспільним відносинам, що склались у міжнародний правопорядок у частині забезпечення недопущення виправдовування, визнання правомірною, а також суспільним відносинам у сфері суверенітету, територіальної недоторканості або політичної незалежності України.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З приводу доводів обвинуваченого про наявність щирого каяття, то на переконання суду, таке не знайшло свого підтвердження, так, слід враховувати, що саме по собі визнання своєї вини не означає, що особа стала на шлях виправлення і що її зізнання стало результатом тривалого роздуму і впертої внутрішньої боротьби, свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку. Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винним своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які йому ставляться в провину. Щире каяття характеризує поведінку винної особи після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта. Стан щирого каяття характеризується тим, що суб`єкт справді засуджує свій вчинок. При цьому особа визнає антигромадський характер вчинку й готова нести відповідальність.

Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , передбачена п. 11 ч. 1 статтею 67 Кримінального кодексу України, суд визнає вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Мотиви призначення покарання

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, за висновком судово-психіатричної експертизи № 426 від 17.06.2024 року у період часу, якому відповідає правопорушення ОСОБА_3 перебував в стані хронічного психічного захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю, поза тимчасового розладу психічної діяльності, міг усвідомлювати дії та керувати ними, на теперішній час застосування примусових заходів медичного характеру не потребує, характеризується посередньо, в ІНФОРМАЦІЯ_2 військову службу не проходив і не проходить, на військову службу під час мобілізації не призивався на військову службу за контрактом не направлявся, раніше судимий вироком Київського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 436-2 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 3 роки, неодружений, підлягає покаранню за вчинення тяжкого злочину, відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, який спрямований проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, під час воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого. Зазначена категорія злочинів з огляду на стан, в якому опинилась країна у зв`язку з військовою агресією з боку РФ, викликає у суспільстві вкрай негативну оцінку та ставлення до них.

При цьому, ОСОБА_3 , будучи дорослою людиною, яка має відповідний життєвий досвід, не могла не усвідомлювати тих подій, які відбувалися в Україні, зокрема, з початком 24 лютого 2022 року повномасштабної збройної агресії російської федерації проти України та українського народу в цілому, коли засоби масової інформації, соціальні мережі та мобільні месенджери були переповнені інформацією у тому числі й ілюстраційного характеру щодо численних злочинів країни-терориста, тотального насильства, масових вбивств та руйнувань, які засуджував і засуджує увесь цивілізований світ.

Не дивлячись на це, ОСОБА_3 , всупереч елементарним нормам моралі, не проявляючи жодних сентиментів та емпатії, та навіть банального співчуття через масову загибель як військовослужбовців, які стали на захист своєї Батьківщини, так і мирного населення, продовжував розповсюджувати публікації, зміст яких всіляко виправдовував збройну агресію росії, метою якої є намагання знищити Україну як державу, та прославляв осіб, які її здійснювали.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що пом`якшують та наявність обставин, що обтяжують покарання, ставлення ОСОБА_3 , до скоєного, впливу призначеного покарання на виправлення обвинуваченого, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд доходить висновку, що ОСОБА_3 , становить небезпеку для суспільства, в зв`язку з чим, виправлення останнього можливе лише при призначенні покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.3 ст. 436-2 КК України.

Враховуючи правову позицію об`єднаної палати ККС ВС, висловленої в постанові від 08 лютого 2021 року по справі 390/235/19 та від 22.01.2024 року по справі № 236/4167/20, а також, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст. 436-2 КК України, були скоєні ОСОБА_3 , як до, так і після ухвалення відносно нього вироку Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2024 року, правила ч. 4 ст. 70 КК України судом не застосовуються, а остаточне покарання визначається за правилами ст. 71,72 КК України.

Мотиви ухвалення інших рішень

При вирішення питання про дію запобіжного заходу судом оцінюються в сукупності обставини, визначені статтею 178 КПК України, а саме: 1) тяжкість покарання, 2) вік та стан здоров`я обвинуваченого; 3) відсутність міцних соціальних зв`язків.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду міста Харкова від 23.04.2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 , застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19.07.2024 року продовжено дію запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 16 вересня 2024 року включно залишивши без змін раніше визначений судом розмір застави і обсяг пов`язаних з її внесенням обов`язків.

До набрання вироком законної сили існує обґрунтована ймовірність переховування обвинуваченого від відбування призначеного судом покарання, пов`язаного з позбавленням волі. Такий ризик відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, є реальним та доволі високим з огляду на ухвалення судом обвинувального вироку відносно обвинуваченого.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даний час не зможе запобігти ризику, передбаченого п. 1, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою залишити без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Визначаючи відповідно до п. 2 ч. 4 ст. ст. 374 КПК України початок строку відбування покарання обвинуваченим ОСОБА_3 , суд враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену зокрема в п.п. 46, 47 Рішення по справі «Руслан Яковенко проти України» (заява №5425/11, статус остаточного - 04.09.2015), згідно якої відлік строку відбування покарання особою, засудженою судом першої інстанції, тоді як вирок не набрав законної сили, розпочинається після ухвалення вироку, адже особа вважається такою, що засуджена компетентним судом, а попереднє ув`язнення у розумінні положень Конвенції закінчується зі встановленням вини та призначенням покарання судом першої інстанції.

Водночас, відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, необхідно зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 , строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) по даному кримінальному провадженню з 23.04.2024 року.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 25.04.2024 року по справі № 953/3359/24 н/п 1-кс/953/2996/24, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України.

Крім того, виходячи зі змісту обвинувачення, ОСОБА_3 для реалізації свого кримінального протиправного умислу використовував свій мобільний телефон марки «HOTWAV», моделі «Cyber 9 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , із сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_4 , саме, як знаряддя вчиненого злочину, а відтак підлягає спеціальній конфіскації, як знаряддя вчиненого злочину.

Згідно з положеннями ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи викладене, телефон обвинуваченого, як знаряддя вчиненого злочину, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст.96-2 КК України, підлягає спеціальній конфіскації.

Витрати пов`язані з проведенням судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 та № СЕ-19/119-24/2727-ЛД від 28.02.2024 Сумського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що становлять 9087 гривень 36 копійок, відповідно до вимог частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд стягує з обвинувачених на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 436-2 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

Відповідно до ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного ОСОБА_3 покарання за цим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2024 року, з переведенням покарання у виді одного року обмеження волі відповідно до вимог пп. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з дня ухвалення вироку з 29.07.2024 року.

Відповідно до ст. 72 КК України зарахувати до строку покарання ОСОБА_3 строк його попереднього ув`язнення (тримання під вартою) з 23.04.2024 по 28.07.2024 включно, з розрахунку день за день.

Запобіжний захід ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін до моменту набрання вироком суду законної сили, у разі розгляду в суді апеляційної інстанції до вирішення питання про зміну або скасування запобіжного заходу судом апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок.

Застосувати спеціальну конфіскацію та речові докази:

мобільний телефон марки «HOTWAV», моделі «Cyber 9 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , із сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_4 - конфіскувати у власність держави.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова 25 квітня 2024 року, на мобільний телефон марки «HOTWAV», моделі «Cyber 9 Pro», imei1: НОМЕР_2 , imei2: НОМЕР_3 , із сім картами операторів мобільного зв`язку НОМЕР_1 , НОМЕР_4 .

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1