Справа №577/3401/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - Ярмак
Номер провадження 11-кп/816/1229/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

Іменем України

07 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в місті Суми кримінальне провадження № 577/3401/24 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить змінити ухвалу суду відносно ОСОБА_8 та застосувати до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобів електронного контролю, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів наявності ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, запобіжний захід у виді домашнього арешту із носінням засобів електронного контролю був би основною гарантією того, що ОСОБА_8 не вчинить нового кримінального правопорушення, так як він проживав би у сім`ї батьків і з ним би проживав його неповнолітній син, мати якого і фактично дружина ОСОБА_8 ОСОБА_11 перебуває на фронті, а дитина залишилась жити з дідусем та бабусею. Крім того, під час перебування під вартою ОСОБА_8 повністю змінився, він відмовився від вживання наркотиків і не перебуває зараз на замінній терапії, має цілий ряд хронічних захворювань.

До Конотопського міськрайонного суду Сумської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК. Прокурором було подано клопотання про продовження останньому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення та існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, який не зменшився, а більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти зазначеному ризику.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення суду, доводи обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення судового рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ст. 2 КПК, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, однак в кожному випадку суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів; забезпечення таких стандартів вимагає від національного суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Оскільки обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 переданий до суду в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, то він згідно ч. 2 ст. 42 КПК має у кримінальному провадженні процесуальний статус обвинуваченого і користується відповідними правами.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, достовірність або недостовірність наявних доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення або суду першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження, тому доводи апеляційної скарги про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З урахуванням наведених вище обставин, існує реальний ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченому п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК ризику.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений ОСОБА_8 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки «небезпека ризику може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Ризик вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК) є цілком виправданим, враховуючи кількість епізодів і характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. Крім того, ОСОБА_8 є раніше судимим і з 11.04.2019 перебуває на обліку у лікаря-нарколога як наркозалежна особа.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявному ризику, який є реальним і продовжує існувати.

З аналогічних підстав колегія суддів вважає необґрунтованими і твердження сторони захисту про не доведеність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, так як вони спростовуються матеріалами кримінального провадження, а наявність у обвинуваченого обставин, які характеризують його з позитивної сторони (має стійкі соціальні зв`язки, виховує неповнолітнього сина), хоч і мають місце, але не тягнуть за собою скасування чи зміну запобіжного заходу та не знижують (зменшують) ймовірність реалізації ризику, розглянутого вище, а також повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження у їх сукупності.

Колегія суддів вважає, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить на теперішній час запобігання встановленим судом першої інстанції ризикам, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в подальшому триманні обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити її без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21.06.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3