Справа № 489/3253/21
Номер провадження 1-кп/489/337/24
УХВАЛА

Іменем України

12 вересня 2024 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Миколаєві, громадянин України, не працює, з повною загальною середньою освітою,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України

встановив

Відповідно до обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, а саме що вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

21.11.2020, в період часу з 15:50 год. до 16:00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Південна, 39А/1, діючи повторно, керуючись умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, належне ТОВ «АТБ-Маркет», а саме: дві упаковки з розчинною кавою «Jacobs Monarch», вагою 425 г. кожна, вартістю 258,25 грн. кожна, заподіявши матеріальні збитки ТОВ «АТБ-Маркет» на загальну суму 516,50 грн.

Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Крім того, 15.12.2020, в період часу з 19:15 год. до 19:25 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину «Єва», розташованого за адресою: м. Миколаїв, пр. Богоявленський, 21, діючи повторно, керуючись умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу викрав майно, належне ТОВ «РУШ», а саме: парфуми «ММ Біес Ай ем віз Хе ТЕСТЕР туалетна вода жіноча», вартістю 1000 грн., заподіявши матеріальні збитки ТОВ «РУШ» на вказану вище суму.

Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Також, 08.01.2021, в період часу з 13:50 до 14:00 год. перебуваючи в приміщенні супермаркету «АТБ», розташованого за адресою: м. Миколаїв, вул. Південна, 39А/1, діючи повторно, керуючись умислом, направленим на таємне викрадення чужого майна, діючи із корисливих мотивів, таємно, шляхом вільного доступу, викрав майно, належне ТОВ «АТБ-Маркет», а саме: дві упаковки з розчинною кавою «Jacobs Monarch», вагою 425 г. кожна, вартістю 258,25 грн. кожна, заподіявши матеріальні збитки ТОВ «АТБ-Маркет» на загальну суму 516,50 грн.

Після чого ОСОБА_4 покинув місце вчинення злочину з викраденим майном та розпорядився ним на власний розсуд.

Прокурор заявив клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчинених обвинуваченим діянь.

В судовому засіданні обвинувачений просив закрити кримінальне провадження.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Згідно з п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Судом встановлено, що на час вчинення інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» передбачала настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати (ч. 1 ст. 51) та повторне протягом року вчинення правопорушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню (ч. 2 ст. 51). При цьому, викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ, статті 169 Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 2102 грн.

Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік», у 2021 році станом на 1 січня був установлений прожитковий мінімум для працездатної особи в розмірі 2270 грн.

За такого, у 2020 та у 2021 роках (станом на час вчинення інкримінованих обвинуваченому діянь) кримінальна відповідальність наставала за викрадення чужого майна на суму, яка перевищувала 210,20 грн. (2102 х 50% х 0,2) та 227 грн. (2270Х50%х0,2).

Однак, станом на даний час ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» діє в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX, який набрав чинності 09.08.2024, та передбачає настання адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 51) та дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Також відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За такого, оскільки Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX пом`якшена кримінальна відповідальність через підвищення розміру вартості майна - предмета кримінального правопорушення до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тому він поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання чинності таким законом.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Крім того, згідно з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 16.02.2021 у справі № 345/3522/18, «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності. Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі. Зміст цієї конституційно-правової норми деталізовано у статті 5 КК».

Таким чином, внесені Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX зміни до ст. 51 КУпАП призвели до декриміналізації діяння щодо викрадення майна, вартість якого станом на час його викрадення шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, у зв`язку з чим дія вказаного Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння кримінальним правопорушенням меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

За такого, у зв`язку з декриміналізацією станом на даний час кримінальна відповідальність передбачена за викрадення у 2020, 2021 роках чужого майна на суму, яка перевищує 2102 грн. та 2270 грн. відповідно.

Натомість згідно з пред`явленим ОСОБА_4 обвинуваченням вартість майна, яким він заволодів шляхом крадіжки, станом на дату вчинення інкримінованих діянь становить менше 2102 грн. у 2020 році та менше 2270 грн. у 2021 році за кожним епізодом злочинної діяльності, внаслідок чого вчинені ним діяння на теперішній час не належать до кримінальних правопорушень і тому не передбачають настання кримінальної відповідальності.

Таким чином, оскільки під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, та обвинувачений згоден на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, тому вказане є підставою для закриття кримінального провадження на цій підставі.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 284, 370, 374, 376 КПК України, суд

постановив

Кримінальне провадження №0001022 від 25.11.2020 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, - закрити на підставі пункту 4-1 частини першої статті 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази:

- диски із відеозаписом з камер спостереження - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу протягом семи днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Миколаєва.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1