КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4216/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою, з доповненнями директора ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Визначено порядок виконання ухвали шляхом заборони приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, службовим особам ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), іншим юридичним та фізичним особам вчиняти будь-які дії щодо зміни власників, відчуження 100% статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, директор ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, з доповненнями в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, скасувати її та відмовити в задоволенні клопотання детектива про накладення арешту.

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт вказує на те, що слідчий суддя прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна, а саме корпоративних прав, без повідомлення останнього, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав, тобто не здійснив судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування.

Апелянт зазначає, що 12.04.2024 детектив повторно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, та умисно не повідомив суд про ухвалу від 11.04.2024 за результатами розгляду клопотання про скасування арешту на корпоративні права.

Також апелянт вказує на те, що мотивувальна частина ухвали про накладення арешту від 12.04.2024 є аналогічною за змістом ухвали від 24.02.2024, а висновки, які покладено в основі ухвали від 12.04.2024 нічим не відрізняються від висновків, які зазначені в ухвалі від 24.02.2024.

Крім того апелянт зазначає, що корпоративні права не містять ознак речових доказів визначених у ст. 98 КПК України, щодо обставин, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні. При цьому прокурором не доведено, що вони можуть бути використанні підтвердження певного факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають значення для досудового розслідування, а інших підстав для арешту слідчим суддею в ухвалі визначено не було.

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що лише 24.05.2024 отримано копію ухвали слідчого судді, про що свідчить відповідна відмітка на ухвалі суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника ТОВ "Оріон Тобакко" - адвоката ОСОБА_8 , якапідтримала подану апеляційну скаргу, з доповненнями, яку остання просила задовольнити з наведених в ній підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, з доповненнями директора ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, які викладені в клопотанні директора ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих апеляційному суду матеріалів, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000009 від 08.07.2022 за ознаками злочинів, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366, ч. 1 ст. 199, ч. 2 ст. 204 КК України.

13 лютого 2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України.

12.04.2024 детективГоловного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_10 , за погодженням із прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту.

На обґрунтування вимог поданого клопотання детектив вказав на те, що санкція ч. 3 ст. 212 КК України, що інкримінована ОСОБА_9 , передбачає покарання у вигляді караються штрафом від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення вжиття заходів кримінально-правового характеру, виникла необхідність у накладенні арешту на корпоративні права, які належать ОСОБА_9 у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Так, 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» у вигляді 1 300 000 гривень, належить ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), який є єдиним бенефіціаром підприємства.

12.04.2024 ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва вказане клопотання детектива задоволено та накладено арешт на корпоративні права ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Визначено порядок виконання ухвали шляхом заборони приватним та державним органам реєстрації, Міністерству юстиції України, службовим особам ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), іншим юридичним та фізичним особам вчиняти будь-які дії щодо зміни власників, відчуження 100% статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень.

Постановляючи дану ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку, що з метою збереження майна для забезпечення виконання покарання, визначеного санкцією інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, у разі ухвалення судом обвинувального вироку, реальної можливості відчуження цього майна, клопотання детектива підлягає задоволенню.

З такими висновками погоджується й колегія суддів, зауважуючи на наступному.

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132,167,170,171,172,173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

З матеріалів долучених до клопотання детектива вбачається, що 13.02.2023 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 1 ст. 366 КК України /а.с.105-111/.

Так, санкцією ч. 3 ст. 212 КК України передбачено покарання у виді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_9 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Відтак, висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на вказане майно, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням.

Твердження апелянта, що корпоративні права не містять ознак речових доказів визначених у ст. 98 КПК України, щодо обставин, які розслідуються у цьому кримінальному провадженні. При цьому прокурором не доведено, що вони можуть бути використанні підтвердження певного факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто мають значення для досудового розслідування, а інших підстав для арешту слідчим суддею в ухвалі визначено не було, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки слідчим суддею накладено арешт на вказане майно не з метою збереження доказів, а з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, що прямо зазначено в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Крім того, не беруться й до уваги колегію суддів доводи апелянта, що 12.04.2024 детектив повторно звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту, та умисно не повідомив суд про ухвалу від 11.04.2024 за результатами розгляду клопотання про скасування арешту на корпоративні права, а також, що мотивувальна частина ухвали про накладення арешту від 12.04.2024 є аналогічною за змістом ухвали від 24.02.2024, а висновки, які покладено в основі ухвали від 12.04.2024 нічим не відрізняються від висновків, які зазначені в ухвалі від 24.02.2024.

Як вбачається із ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11.04.2024, ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 24.02.2024 скасовано у зв`язку з тим, що слідчий суддя при розгляді клопотання про арешт корпоративних прав ТОВ "ОРІОН ТОБАККО" дійшов помилкового висновку про відповідність частки в статутному капіталі критеріям визначеним в ст. 98 КПК України.

Однак у даному випадку, як вже зазначалось вище, арешт на корпоративні права ОСОБА_9 (РНОКПП НОМЕР_1 ), у вигляді 100 % частки статутного капіталу ТОВ «ОРІОН ТОБАККО» (код 43959001), що становить 1 300 000 гривень, накладено з інших підстав, передбачених п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Крім того, колегія суддів зауважує, що чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не містить заборони звертатись із клопотанням про арешт майна повторно.

Щодо доводів апелянта, що слідчий суддя не здійснив судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів учасників кримінального провадження під час досудового розслідування, оскільки прийняв рішення про необхідність розгляду клопотання про арешт майна, а саме корпоративних прав, без повідомлення останнього, жодним чином не мотивувавши своє рішення наявністю об`єктивних для цього підстав, колегія суддів зазначає наступне.

Ч. 2 ст. 172 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Разом з цим, детектив ОСОБА_10 в поданому клопотанні просив розглядати дане клопотання без виклику представників ТОВ "ОРІОН ТОБАККО", ОСОБА_9 , з метою забезпечення арешту.

Відтак, враховуючи вищевикладене, а також те, що майно на яке детектив просив накласти арешт не було тимчасово вилученим, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали у зв`язку з даними твердженнями апелянта.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 170-173 КПК України, наклав арешт на вищезазначене майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, всупереч доводам апеляційної скарги.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити директору ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу, з доповненнями директора ТОВ "Оріон Тобакко" ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4