КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6036/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 рокузадоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 24 квітня 2024 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та накладено арешт на майно, вилучене 29.07.2024 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 - за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільні телефони: IPhone 7 Серійний номер НОМЕР_1 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_2 ; Samsung Galaxy S21+, Серійний номер R5CWAOEAKMD IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_5 з метою забезпечення його зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні №0000003 від 24 квітня 2024 року, заборонивши вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржувану ухвалу слідчого судді, відмовивши у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000003 від 24 квітня 2024 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, про накладення арешту на майно, вилучене 29.07.2024 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 - за адресою: АДРЕСА_1 , та зобов`язати прокурора повернути ОСОБА_6 належне їй на праві власності майно, а саме мобільні телефони: IPhone 7 Серійний номер НОМЕР_1 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_2 ; Samsung Galaxy S21+, Серійний номер R5CWAOEAKMD IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_5 .

На обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді постановлена з грубим порушенням норм процесуального права, судом не було належним чином надано оцінку всім матеріалам, які прокурор додав до свого клопотання, а також судом не було встановлено всі обставини щодо додержання норм кримінально-процесуального законодавства під час проведення обшуку.

На переконання апелянта, не вбачається відомостей, що підтверджували б, що на час здійснення обшуку слідчий ОСОБА_10 дійсно був уповноважений здійснювати обшук, оскільки у матеріалах клопотання наявний витяг з ЄРДР, що датований 30.07.2024, тобто на наступний день після проведення обшуку квартири ОСОБА_6 , з даного витягу вбачається, що слідчий ОСОБА_10 , який безпосередньо здійснював слідчу дію - обшук, внесений до групи слідчих, які здійснюють розслідування. В цей же час, судові було надано постанову від 24.04.2024 про визначення складу слідчої групи, що здійснюватиме досудове розслідування у кримінальному провадженні, а також визначення старшого слідчої групи, в даному переліку слідчих - слідчий ОСОБА_10 - відсутній.

Крім того, під час проведення обшуку ОСОБА_6 було вручено разом з ухвалою витяг ЄРДР датований 16.07.2024 року, де слідчий ОСОБА_10 також був відсутній в переліку уповноважених осіб.

Отже, оскільки обшук житла ОСОБА_6 29.07.2024 був проведений з порушенням вимог КПК, такий доказ, згідно з вимогами ст. 87 КПК України, є недопустимим.

Також апелянт зауважує на тому, що під час обшуку та на час вилучення телефонів слідчий не надав оцінки доводам ОСОБА_6 , яка вказувала, що дані телефони не можуть містити інформації, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, оскільки вона ними користується лише з жовтня 2023 року, так як попередні засоби зв`язку в неї були вилучені під час обшуку, проведеного за цією ж адресою слідчим в ОВС слідчого управління ГУНП у м Києві за ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.09.2023.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна, яка підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000003 від 24 квітня 2024 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

29.07.2024 реалізуючи ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України, проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_9 . В ході вказаного обшуку було виявлено та вилучено, а саме (мобільні телефони): IPhone 7 Серійний номер НОМЕР_1 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_2 ; Samsung Galaxy S21+, Серійний номер R5CWAOEAKMD IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_5 .

29.07.2024 на підставі ст. 98 КПК України детективом БЕБ винесено постанову про визначення вищезазначеного майна речовими доказами та приєднано до кримінального провадження.

31.07.2024 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000003 від 24 квітня 2024 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

01.08.2024 слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт на майно, вилучене 29.07.2024 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_9 - за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на мобільні телефони: IPhone 7 Серійний номер НОМЕР_1 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_2 ; Samsung Galaxy S21+, Серійний номер R5CWAOEAKMD IMEI НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , з сім - карткою номеру телефону НОМЕР_5 з метою забезпечення його зберігання як речового доказу у кримінальному провадженні №0000003 від 24 квітня 2024 року, заборонивши вчиняти дії щодо користування, володіння та розпорядження вказаним майном.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження №0000003 від 24 квітня 2024 року, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами відповідно до постанови детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної Безпеки України ОСОБА_11 від 29.07.2024 /а.с. 184-187/.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України, на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Твердження апелянта, щодо того, що не вбачається відомостей, що підтверджували б, що на час здійснення обшуку слідчий ОСОБА_10 дійсно був уповноважений здійснювати обшук, оскільки у матеріалах клопотання наявний витяг з ЄРДР, що датований 30.07.2024, тобто на наступний день після проведення обшуку квартири ОСОБА_6 , з даного витягу вбачається, що слідчий ОСОБА_10 , який безпосередньо здійснював слідчу дію - обшук, внесений до групи слідчих, які здійснюють розслідування, колегія суддів не бере до уваги та зауважує, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати обставини зазначені у ч. 2 ст. 173 КПК України, а питання про законність та порядок проведення обшуку повинно бути досліджено під час судового розгляду під час перевірки та оцінки доказів.

При цьому, у відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Крім того, колегія суддів не вважає безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали посилання апелянта на те, що під час обшуку та на час вилучення телефонів слідчий не надав оцінки доводам ОСОБА_6 , яка вказувала, що дані телефони не можуть містити інформації, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку, оскільки вона ними користується лише з жовтня 2023 року, оскільки дані твердження мають бути перевірені під час подальшого досудового розслідування, у зв`язку з чим постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної Безпеки України ОСОБА_11 від 30.07.2024 призначено судову комп`ютерно-технічну експертизу, що бере до уваги колегія суддів /а.с. 191-194/.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4