Справа № 643/837/24
Провадження № 1-кп/643/398/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2024 року Московський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0004206, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 307 КК України, -

в с т а н о в и в:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває зазначене кримінальне провадження.

Станом на 03.07.2024 кримінальне провадження по суті не розглянуто.

Cтосовно обвинуваченого ОСОБА_5 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 134200 грн.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 травня 2024 року продовжено обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 днів, тобто до 12 липня 2024 року включно, та визначено суму застави у розмірі 134200 грн.

Прокурор ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про продовження застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з визначенням застави у максимальному розмірі для кримінальних правопорушень такої категорії 80 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб. В обгрунтування клопотання зазначила, що 05.12.2023 о 15 годині 42 хвилини ОСОБА_5 було затримано в порядку ст. 208 КПК України. 07.12.2023 ухвалою Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою включно до 02.02.2024. Підозра ОСОБА_5 по кримінальному провадженню № від 05.12.2023 обгрунтована та підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами. Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

Одночасно, вказане клопотання узгоджується з позицією Європейською Суду з прав людини. що наведена в чисельних рішеннях («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обгрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета обрання запобіжного заходу підозрюваному полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання для того, щоб запобіжний захід по обгрунтованій підозрі був, поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, як і не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою обрання запобіжною заходу є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або спростувати підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» 35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Також зазначила, що наявність обгрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення як загальної складової підстави застосування запобіжного заходу у чинному кримінально-процесуальному законодавстві та у практиці Європейського Суду з прав людини розуміється як наявність "розумної підозри", тобто добросовісного, заснованого на сукупності наявних на даний момент доказів припущення про вчинення цією особою кримінального правопорушення. Ступінь доведеності підозри на цьому етапі провадження не є обставиною, що впливає на обрання запобіжного заходу, оскільки встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається. Таким чином, на думку сторони обвинувачення, є достатні підстави вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які вказують на те, що обвинувачений може: переховуватися від суду, оскільки ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні 130 епізодів кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років, тобто тяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_5 не має у місті Харкові міцних соціальних зв`язків, не одружений, батьки мешкають в іншій області України, мешкає у м. Харкові в тимчасово орендованій квартирі, постійного місця мешкання та реєстрації в м. Харкові не має. Аналізуючи вказаний ризик в контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначили, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії)). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova ( Бекчиєв проти Молдови). Вчинити інші кримінальні правопорушення аналогічної категорії, з метою незаконною збагачення, оскільки ОСОБА_5 не має законних джерел отримання заробітку, не працює, будь-яких виплат від держави не отримує, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з метою незаконного збагачення, припинення його протиправної діяльності не було наслідком добровільного волевиявлення останнього, а є наслідком діяльності правоохоронних органів. Відповідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів. як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Крім того, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, в якій його переслідують та міжнародними контактами.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 заперечував проти клопотання прокурора та просив змінити запобіжний захід його підзахисному на цілодобовий домашній арешт за місцем реєстрації як внутрішньо переміщена особа в Полтавській області, оскільки зазначені в клопотанні ризики прокурором не обгрунтовані, а саме: ОСОБА_5 є молодою особою, тривалий час перебуває під вартою. У разі неможливості змінити запобіжний захід на домашній арешт, просив зменшити розмір застави до 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав позицію захисника.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження судом за клопотанням прокурора.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст.ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до частин першої та другої статті 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад пять років.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали справи, враховуючи конкретні обставини справи та особу обвинуваченого вважає, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 на стадії судового провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні 130 епізодів тяжкого злочину (ст. 12 КК України), не працевлаштований, що свідчить про відсутність законних джерел отримання доходів, не має зареєстрованого місця проживання в м. Харкові, наявність стійких соціальних зв`язків не доведена, в зв`язку з чим є ризики, що він може переховуватися від суду.

Крім того, враховуючи, що діючим законодавством передбачений безпосередній допит в судовому засіданні свідків, суд вважає, що існують обгрунтовані ризики того, що обвинувачений може незаконно впливати на недопитаних судом свідків чи інших учасників процесу, які ще не допитані судом.

Враховуючи викладене, суд вважає, що стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

Крім цього, будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Підстав для задоволення клопотання захисника про зміну запобіжного заходу обвинуваченому з тримання під вартою на домашній арешт суд не вбачає, оскільки не спростовує висновків суду щодо доцільності продовження строків тримання обвинуваченого під вартою.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_5 , на даному етапі розгляду кримінального провадження, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, оцінюючи у сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, які є тяжкими кримінальними правопорушеннями, особу обвинуваченого, наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Під час розгляду клопотання прокурора, судом вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 більш суворого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, а саме збільшення розміру застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить на час розгляду клопотання 242240 грн.

Разом з тим, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважає за необхідне залишити ОСОБА_5 без змін визначений слідчим суддею розмір застави в розмірі 134200,00 грн., та вважає її достатньою для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, оскільки прокурором необгрунтовані підстави для збільшення розміру застави.

При цьому, в разі внесення застави, суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Більш того, даних про неможливість ОСОБА_5 перебувати під вартою в умовах СІЗО, матеріали, надані суду, не містять.

З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню в частині продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

В іншій частині в задоволенні клопотання прокурора в частині збільшення розміру застави суд відмовляє за його необгрунтованістю.

Згідно з п.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ "Летельє проти Франції", суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність продовження щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення визначених вище ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Керуючись ст.ст. 183 ч.2 п.4, 177, 178, 181, 182, 197, 205, 331, 376 ч.2 КПК України, суд -

у х в а л и в:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт або зменшення розміру застави відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та визначення застави у максимальному розмірі задовольнити частково.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» продовжити на шістдесят днів, тобто до 31 серпня 2024 року включно.

Визначити суму застави у розмірі 134200 (сто тридцять чотири двісті) гривень 00 коп., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (одержувач: ТУ ДСА України в Харківській області; код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/отримувача: UA 0006674) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з постійного місця проживання в м. Харкові без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт для виїзду за кордон та інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснити заставодавцю, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене законом покарання до 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки обвинуваченого та його явки за викликом до суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покласти на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку обвинуваченого; забезпечувати явку належно повідомленого обвинуваченого до суду; повідомляти суд про причини неявки обвинуваченого.

Зобов`язати заставодавця забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення суду про зміну свого місця проживання або перебування, обов`язку не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду.

Попередити заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самим обвинуваченим обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Встановити строк дії ухвали до 31 серпня 2024 року включно.

В іншій частині в задоволенні клопотання прокурора в частині визначення розміру застави відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення.

Повну ухвалу суду оголосити о 15.00 год. 08 липня 2024 р.

Суддя ОСОБА_1