Справа № 946/8447/24
Провадження № 1-кс/946/2626/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

17.10.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна по кримінальному провадженню № 0001292, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, яким просить накласти арешт на вилучене в ході обшуку домоволодіння від 16.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: планшетний пристрій «Redmi Pad Pro» 128 Гб, графітового кольору, який поміщено до сейф-пакету НПУ HYQ0192934; телефон марки «Redmi» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 ; телефон марки «POCO» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 .

Клопотання обґрунтоване тим, що до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа, на земельній ділянці, неподалік в/ч НОМЕР_5 відділу прикордонної служби АДРЕСА_2 , умисно пошкодила, шляхом підпалу, автомобіль марки VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_4 , під керуванням інспектора прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 , спричинивши матеріальний збиток у розмірі 250000 грн.

На підставі вказаного повідомлення слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001292, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Як зазначає у клопотанні слідчий, на підставі ухвали слідчого судді від 10 жовтня 2024 року № 946/8256/24, 16.10.2024 року було проведено обшук домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено: планшетний пристрій «Redmi Pad Pro» 128 Гб, графітового кольору, який поміщено до сейф-пакету НПУ HYQ0192934; а також телефон марки «Redmi» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 та телефон марки «POCO» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 , які поміщено та упаковано до сейф пакету НПУ CRI1222722.

Таким чином, як зазначено в клопотанні слідчого, вказані речі мають значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні та необхідні для призначення та проведення відповідних експертиз, у зв`язку з чим слідчий просить задовольнити клопотання.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд клопотання за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного висновку.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0001292, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Так, як вбачається з короткого викладу обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, який міститься у витязі з ЄРДР по вказаному кримінальному провадженні, зміст якого зазначено у клопотанні слідчого, до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа, на земельній ділянці, неподалік в/ч НОМЕР_5 відділу прикордонної служби АДРЕСА_2 , умисно пошкодила, шляхом підпалу, автомобіль марки VOLKSWAGEN POLO, реєстраційний номер НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_4 , під керуванням інспектора прикордонної служби ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ОСОБА_5 , спричинивши матеріальний збиток у розмірі 250000 грн.

Разом з тим встановлено, що вилучення планшетного пристрою «Redmi Pad Pro» 128 Гб, графітового кольору, мобільного телефону марки «Redmi» imei1: НОМЕР_1 imei2: НОМЕР_2 та мобільного телефону марки «POCO» imei1: НОМЕР_3 , imei2: НОМЕР_4 здійснено 16.10.2024 року за адресою: м. Ізмаїл, Сергія Левченка, 131 на підставі ухвали слідчого судді від 10 жовтня 2024 року (№ 946/8256/24).

Статті 2, 7 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яким, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладене також знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною у п.1 листа за №223-558/0/4-13 від 05.04.2013 року, вирішуючи питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчі судді зобов`язанні сумлінно і принципово здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, діяти у межах і відповідно до вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Втім слідчий та прокурор, обґрунтовуючи клопотання про арешт майна в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надали достатніх і належних доказів тих обставин, на які посилаються у клопотанні про арешт майна, а також ним не надано достатніх доказів, передбачених ч. ч. 1-4 ст. 170 КПК України про наявність правових підстав для арешту майна, та можливість настання негативних наслідків у випадку не застосування арешту майна на вищевказане майно.

Враховуючи вищевикладене, необхідно відмовити в задоволенні клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, як передчасне та безпідставне.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст.ст. 94, 131, 132, 167, 170-173, 309 КПК України, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання т.в.о. слідчого СВ Ізмаїльського ВП ГУ Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна відмовити.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1