Справа № 953/9288/24
н/п 1-кс/953/7411/24
"08" жовтня 2024 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
- мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі оливкового кольору, на задній поверхні якого є наліпка із пояснювальним написом «SM-A055F/DS 64 гб, сделано в китае S/N- R94X806WJZV, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 », в двосторонньому чохлі синього кольору.
Орган досудового розслідування встановив, що 05 жовтня 2024 року невстановлена органом досудового розслідування особа, перебуваючи на зупинці міського транспорту за адресою: АДРЕСА_1 відкрито заволоділа, в умовах воєнного стану мобільним телефоном марки «Samsung», який належить ОСОБА_4 . Однак, довести вищевказаний злочинний умисел до кінця не вдалося з причин, що не залежали від волі особи.
Під час подальшого досудового розслідування потерпілий ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції, належний йому мобільний телефон марки «Samsung» для огляду, який у подальшому був вилучений.
Прокурор зазначає, що зазначене вище майно є предметом кримінально протиправних дій та буде використане у цьому кримінальному провадженні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, тобто є речовим доказом.
З урахуванням викладеного, з метою повного, об`єктивного та всебічного розслідування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а також з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають значення для кримінального провадження, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.
Прокурор ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі та просив клопотання задовольнити.
Власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати клопотання за його відсутності, щодо задоволення клопотання не заперечував, просив передати мобільний телефон йому на відповідальне зберігання.
Відповідно до ст. 172 КПК України неприбуття у судове засідання викликаних осіб не перешкоджає розгляду клопотання.
Оскільки учасники кримінального провадження у судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювалося.
Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора, виходячи з такого.
Зі змісту протоколу огляду предмету від 06 жовтня 2024 року вбачається, що 06 жовтня 2024 року у період часу з 12 години 40 хвилин до 12 години 50 хвилин за адресою: АДРЕСА_2 був проведений огляд мобільного телефону марки «Samsung» у корпусі оливкового кольору, на задній поверхні якого є наліпка із пояснювальним написом «SM-A055F/DS 64 гб, сделано в китае S/N- R94X806WJZV, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 », в двосторонньому чохлі синього кольору, який добровільно надав ОСОБА_4 .
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, є предметом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Отже, відповідно до ст. 91 КПК України майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України слідчий суддя при задоволенні клопотання про арешт майна, зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаться на інтересах інших осіб.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна не надано та слідчим суддею не встановлено.
Крім того, слідчий суддя вважає за можливе передати тимчасово вилучене майно на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.
Такий спосіб арешту буде найменш обтяжливим та не призведе до зупинення або надмірного обмеження будь-якої правомірної діяльності користувача, не зашкодивши при цьому кримінальному провадженню.
Саме такий спосіб та місце зберігання арештованого майна, на переконання слідчого судді, є ефективним, оскільки буде сприяти дієвості кримінального провадження, завданням досудового розслідування та захисту прав власника майна.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131-132, 170-173 КПК України, слідчий суддя
Накласти арешт на тимчасово вилучене 05 жовтня 2024 року майно, а саме: - мобільний телефон марки «Samsung» у корпусі оливкового кольору, на задній поверхні якого є наліпка із пояснювальним написом ««SM-A055F/DS 64 гб, сделано в китае S/N- R94X806WJZV, IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 », в двосторонньому чохлі синього кольору, що належить ОСОБА_4 .
Передати арештоване майно на відповідальне зберігання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України та про необхідність збереження арештованого майна.
Покласти на ОСОБА_4 обов`язки по зберіганню майна до скасування арешту майна у встановленому КПК України порядку та, у разі необхідності, за першою вимогою надавати вказаний велосипед слідчому, прокурору, експерту з метою його огляду та проведення слідчих дій.
Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час її постановлення, у той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1