ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1730/24
Провадження №1-кс/477/754/24
УХВАЛА

про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна

12 липня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасників судового провадження: прокурора ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000580 від 20 червня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2024 року прокурор відділу Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 засобами поштового зв`язку, звернувся до слідчого судді в межах кримінального провадження №0000580 від 20 червня 2024 року із клопотанням про арешт майна, що було вилучено 04 липня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та який перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що у провадженні СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000580, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 червня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статі 332 КК України, за фактом вчинення дій мешканцями м. Миколаєва, направлених на сприяння у незаконному переправлянні осіб через державний кордон України порадами та наданням засобів, усуненням перешкод, що вчинено за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів.

Оскільки здобуті органом досудового розслідування дані вказували про ймовірну причетність до вчинення протиправних дій ОСОБА_6 , який мав у користуванні транспортний засіб, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , то у органу досудового розслідування були підстави також вважати, що останній у цьому транспортному засобі може зберігати речі та документи, що мають значення для досудового розслідування цього кримінального правопорушення.

04 липня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було виявлено та вилучено майно: транспортний засіб автомобіль, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Оскільки вилучене майно на думку слідчого відповідає критеріям означеним у статті 98 КПК України та є речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, тому прокурор ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт цього майна з метою збереження його як речового доказу.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане клопотання та просив його задовольнити, посилаючись на достатність підстав вважати, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям речового доказу, тому з метою його збереження наявні підстави для арешту вилученого майна.

Власник вилученого майна ОСОБА_4 в судовому засідання заперечувала проти задоволення клопотання прокурора посилаючись на те, що вилучене майно є її власністю та арештом цього майна обмежиться і порушиться її право щодо користування та володіння цим майном.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про арешт вилученого майна, посилаючись на відсутність підстав для його утримання стороною обвинувачення з огляду на те, що власником указаного майна є інша, відмінна від затриманого ОСОБА_6 особа, причетність якої до вчинення протиправних дій не доведено прокурором. Вилучене майно не має ознак набутого протиправним шляхом, так як його реєстрація за ОСОБА_4 відбулася у 2021 році, що виключає його набуття за кошти отриманні від протиправної діяльності. Тому, арешт майна у вказаному випадку матиме ознаки втручання у право особи володіти своїм майном.

Заслухавши думку учасників судового провадження, п еревіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, приходжу до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статі 332 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 червня 2024 року, що підтверджується витягом з ЄРДР №0000580 від 05 липня 2024 року.

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що у період часу з червня 2024 року, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , реалізовуючи злочинний умисел направлений на організацію в незаконному переправленні зацікавлених військовозобов`язаних осіб за кордон України, шляхом забезпечення вступу до вищого навчального закладу, оформлення інвалідності близьким родичам з подальшим оформленням опікунства над ними, розірвання шлюбу та оформлення опікунства над неповнолітніми дітьми та подальшим оновленням даних у ТЦК (щодо звільнення від військової служби строком на 1 рік у зв`язку із перерахованими обставинами), що у свою чергу надає право на безперешкодний виїзд з України і в`їзд в Україну, з метою незаконного збагачення за рахунок одержання грошових коштів від зазначеної злочинної діяльності запропонував ОСОБА_8 декілька варіантів щодо законного перетину державного кордону України.

11 червня 2024 року, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , з метою реалізації свого злочинного умислу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в ході особистої зустрічі з раніше знайомим ОСОБА_8 , який зацікавився пропозицією отримання консультації щодо можливості законно перетнути державний кордон України, визначив останньому, що він з використанням особистих зв`язків може сприяти незаконному переправленню через державний кордон України ОСОБА_8 , шляхом забезпечення вступу до вищого навчального закладу, оформлення інвалідності близьким родичам з подальшим оформленням опікунства над ними, розірвання шлюбу та оформлення опікунства над неповнолітніми дітьми з подальшим оновленням даних ОСОБА_8 у ТЦК, щодо звільнення від військової служби строком на 1 рік.

При цьому, ОСОБА_6 висунув вимогу в одержані в якості винагороди за сприяння незаконного переправлення через державний кордон України, шляхом відстрочки від військової служби на 1 рік за один обраний із варіантів ОСОБА_8 , грошові кошти в сумі від 3000 до 6000 доларів США.

02 липня 2024 року о 19.02 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщені кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на переправлення зацікавленої військовозобов`язаної особи за кордон України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, зустрівся із ОСОБА_8 , де обумовив обраний ним варіант, із запропонованих раніше, а саме «розлучення з дружиною та оформлення подальшого опікунства над дитиною», назвавши вартість послуги загальною сумою 6000 доларів США, при цьому надав роз`яснення, що до організації розірвання шлюбу та встановлення опікунства над неповнолітніми дітьми, потрібно залучити адвоката, що коштуватиме 1000 доларів США, та решту 5000 доларів США отримає ОСОБА_7 , який з метою особистого збагачення здійснить вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме ТЦК Центрального або Заводського районів, як наслідок ОСОБА_8 стане звільненим від військової служби строком на 1 рік у зв`язку із опікою за дитиною та одночасно набуває права безперешкодного перетину державного кордону України.

04 липня 2024 року о 19.00 годині, перебуваючи у приміщені кафе «Ізба» ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , повторно зустрілися із ОСОБА_8 , де знову роз`яснили останньому, що відповідно до «Правил перетинання державного кордону України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації та можуть безперешкодно перетнути державний кордон України, та отримали грошову винагороду у сумі 6000 доларів США.

Однак, ОСОБА_9 не вчинив усі дії, які вважав за необхідні безпосередньо спрямованні на вчинення кримінального правопорушення, з причин, що не залежали від його волі, оскільки був затриманий співробітниками правоохоронних органів.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що у не встановлений час, але не пізніше 03.06.2024 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою незаконного збагачення вирішив підшукати військовозобов`язану особу, яка не бажає проходити військову службу за мобілізацією та отримати від вказаної особи неправомірну вигоду, надавши натомість обіцянку вчинити вплив на співробітників ІНФОРМАЦІЯ_3 та членів військово-лікарської комісії, які уповноважені на виконання функції держави з метою надання в подальшому відстрочки від мобілізації.

03 червня 2024 року близько 14:00 год., під час зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_8 , яка відбувалась на автозаправній станції «АNP» за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 дізнавшись, що ОСОБА_8 побоюється призову на військову службу за мобілізацією та бажає виїхати за межі України, вирішив одержати неправомірну вигоду для себе за обіцянку здійснити вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами РТЦК та СП, уповноваженими на виконання функцій держави за вирішення питання про виготовлення військово облікових документів з якими ОСОБА_8 міг би виїхати за кордон. Реалізуючи злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 запропонував зустрітись з ОСОБА_8 в менш людному місці, та пообіцяв надати роз`яснення за участю особи, яка має безпосередній зв`язок із ТЦК м. Миколаєва.

11 червня 2024 року в ході телефонної розмови ОСОБА_6 запропонував ОСОБА_8 зустрітись в кафе «Ізба», яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , на що останній погодився.

Так, ОСОБА_6 , за попередньою змовою із ОСОБА_7 , реалізуючи злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди, під час зустрічі у раніше обумовленому місці, запевнили ОСОБА_8 , що вони користуючись особистими знайомствами в ТЦК різних районів м. Миколаєва можуть сприяти незаконному переправленню через державний кордон України, шляхом забезпечення вступу до вищого навчального закладу, оформлення інвалідності близьким родичам з подальшим оформленням опікунства над ними, розірвання шлюбу та оформлення опікунства над неповнолітніми дітьми з подальшим оновленням даних ОСОБА_8 у ТЦК, щодо звільнення від військової служби строком на 1 рік та надали детальне роз`яснення кожного із запропонованих варіантів, при цьому зазначивши, що вартість послуги коштує від 3000 до 6000 доларів США, в залежності від обраного варіанту та суми необхідної для передачі неправомірної вигоди до ТЦК. Після чого ОСОБА_8 повідомив, що йому необхідно обміркувати отриману інформацію, та через час він повідомить своє рішення.

Розуміючи, що ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , мають намір одержати неправомірну вигоду, та усвідомлюючи, що надаючи неправомірну вигоду сам вчинить злочин, 18 червня 2024 року ОСОБА_8 звернувся із заявою до правоохоронних органів.

В подальшому, 02 липня 2024 року о 19.02 годині, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщені кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на отримання неправомірної вигоди, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, протиправно, з корисливих мотивів, зустрівся із ОСОБА_8 , де обумовив обраний ним варіант, із запропонованих раніше, а саме «розлучення з дружиною та оформлення подальшого опікунства над дитиною», назвавши вартість послуги загальною сумою 6000 доларів США, при цьому надав роз`яснення, що до організації розірвання шлюбу та встановлення опікунства над неповнолітніми дітьми, потрібно залучити адвоката, що коштуватиме 1000 доларів США, та решту 5000 доларів США отримає ОСОБА_7 , який з метою особистого збагачення здійснить вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме ТЦК Центрального або Заводського районів.

Крім того, 04 липня 2024 року о 19.00 годині перебуваючи у приміщені кафе «Ізба» ОСОБА_6 спільно із ОСОБА_7 , повторно зустрілися із ОСОБА_8 , де додатково надали роз`яснення щодо оформлення розірвання шлюбу та подальшого встановлення опікунства над неповнолітньою дитиною, що у свою чергу стане привидом для відстрочки від військової служби строком на 1 рік, шляхом впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме ТЦК Центрального або Заводського районів, як наслідок ОСОБА_8 стане звільненим від військової служби строком на 1 рік у зв`язку із опікою за дитиною.

В подальшому ОСОБА_8 діючи під контролем працівників поліції, передав ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 6000 доларів США, які останній, перерахувавши, помістив до бардачку автомобіля марки «MITSUBISHI LANSER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Безпосередньо після отримання зазначеної неправомірної вигоди, злочинні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було викрито та припинено співробітниками правоохоронних органів.

Отже, ОСОБА_6 своїми умисними діями ймовірно вчинив злочин, передбачений третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України

04 липня 2024 року ОСОБА_6 затриманий у порядку статті 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України.

05 липня 2024 року ОСОБА_6 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 15, частиною третьою статті 332, частиною другою статті 369-2 КК України, яка цього ж дня з дотриманням положень статті 278 КПК України йому вручена.

У свою чергу, як вбачається з матеріалів, долучених до клопотання про арешт майна, 04 липня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «MITSUBISHI LANSER», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_4 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 було вилучено вказаний вище транспортний засіб, ключі від нього та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу.

За змістом клопотання прокурора ОСОБА_3 вбачається, що вилучене під час обшуку майно транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 постановою слідчого від 05 липня 2024 року визнано у якості речового доказу в кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000580 від 20 червня 2024 року.

Однак, зазначену вище постанову слідчого, слідчому судді ні під час звернення з цим клопотанням, ні під час його розгляду по суті органом досудового розслідування не надано.

З метою збереження речових доказів, прокурор, шляхом направлення клопотання засобами поштового зв`язку 06 липня 2024 року, звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.

Вирішуючи клопотання в межах заявлених вимог та відповідно до наданих стороною обвинувачення доказів, а також з урахуванням заперечень сторони захисту, слідчий суддя виходить з такого.

Порядок застосування заходів забезпечення кримінального провадження і зокрема арешту майна визначений положеннями Глав 10 та 17 КПК України

Відповідно до частини другої статті 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (частина третя статті 132 КПК України).

Згідно частини першої статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України, у випадку передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, тобто з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

У відповідності до частини першої, другої статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Так, долученими до клопотання матеріалами підтверджується наявність обґрунтованої підозри, щодо вчинення кримінального правопорушення, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна.

У свою чергу, зі змісту клопотання, та доданих до нього матеріалів, зокрема протоколу обшуку від 04 липня 2024 року вбачається, що під час обшуку іншого володіння особи транспортного засобу автомобіля, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 , слідчим віднайдене у його бардачку імітаційні засоби, що використовувалися під час проведення негласних слідчих дій, на відшукання яких було надано дозвіл ухвалою слідчого судді, після чого вилучено сам транспортний засіб, ключі від нього та реєстраційні документи.

При цьому, звертаючись із цим клопотанням прокурор ОСОБА_3 просив накласти арешт на вилучене майно, виключно з метою збереження речових доказів, посилаючись на відповідність вилученого майна ознакам, визначених статтею 98 КПК України.

У свою чергу, слідчий суддя вважає неналежними доводи прокурора у цій частині клопотання, так як ним не наведено підстав та обставин вважати вказане вище вилучене майно речовими доказами у цьому кримінальному провадженні.

Так, за змістом клопотання прокурора неможливо зрозуміти яким чином транспортний засіб автомобіль, марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та перебував у фактичному користуванні ОСОБА_6 відноситься до кримінального провадження, які сліди зберіг на собі, чи є вказаний транспортний засіб предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

Матеріали поданого клопотання не містять відомостей та належних підстав, вважати вилучені речі засобами чи знаряддями вчинення кримінального правопорушення, прокурором не наведено які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати вилучене майно, яким чином воно може бути використане, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, що вказує на не обґрунтованість необхідності арешту цього майна з метою його збереження як речового доказу, через його невідповідність критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Крім того, як зазначено вище, сама постанова слідчого, якою, за змістом клопотання прокурора ОСОБА_3 вказаний вище транспортний засіб визнано речовим доказом у цьому кримінальному провадженні, слідчому судді не надана, що позбавляє слідчого суддю перевірити її на предмет відповідності обставинам зазначеним прокурором у цьому клопотанні.

При цьому, як слушно зазначено представником власника вилученого майна адвокатом ОСОБА_5 , підстав вважати, що вказане майно могло бути здобуто незаконним шляхом, що могло мати своїм наслідком застосування до нього спеціальної конфіскації ініціатором клопотання не наведено, а слідчим суддею під час розгляду клопотання не встановлено.

З огляду на викладене, оскільки за загальним правилом, визначеним частиною третьою статті 132 КПК України, застосування заходу забезпечення кримінального провадження можливе лише тільки коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йшлося в клопотанні сторони обвинувачення, а накладення арешту, без з`ясування вище вказаних обставини може бути надмірним тягарем та перешкоджати реалізації підозрюваним та членами його родини гарантованих Конституцією України прав, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання прокурора про арешт майна не обґрунтовано належним чином.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

З урахуванням вищевикладеного доводи клопотання про необхідність застосування заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту цього майна для запобігання його зникнення, втрати або пошкодження, або настанні інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, а також те, що таке майно відповідає зазначеним у частині другій статті 167 КПК України критеріям, слідчий суддя відхиляє як такі, що не підтвердженні належними доказами й спростовуються матеріалами судового провадження.

При прийнятті рішення слідчий суддя враховує вимоги статті 26 КПК України, зокрема, і те, що органом досудового розслідування жодних клопотань щодо приєднання доказів до та під час розгляду не подавалося.

Керуючись статтями 167, 170-173, 175, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про арешт майна, вилученого 04 липня 2024 року під час проведення обшуку іншого володіння особи, а саме на: транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; ключі та технічний паспорт на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 відмовити.

Відповідно до частини третьої статті 173 КПК України відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі всього тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 16 липня 2024 року о 08.05 год..

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_10