Справа №576/2603/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/546/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Глухівського міськрайонногосуду Сумської області від 13.07.2023, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ноолександрівка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, студента І курсу «Харківського торгівельно-економічного фахового коледжу державного торгівельно-економічного університету», неодруженого, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій він не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації його дій просив вирок Глухівського міськрайонногосуду Сумської області від 13.07.2023, змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Також обвинувачений просив дослідити дані, що характеризують його особу.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу на користь держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000грн.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , до вступу вироку в законну силу, визначено не обирати.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений зазначав, що призначаючи йому покарання суд першої інстанції врахував те, що він повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має молодий вік та те, що він є дитиною, позбавленою батьківського піклування. Крім цього, обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

Попри викладене, обвинувачений переконаний, що вказане судом хоч і враховано, однак не повністю.

Просив врахувати, що він на сьогоднішній день, не має інших джерел доходу окрім як академічної стипендії та пенсії по втраті годувальника, як дитина-сирота та дитина позбавлена батьківського піклування і самостійно вимушений сплачувати грошові кошти на оренду житла, комунальні платежі, харчування, одяг та інші життєві потреби.

Також обвинувачений зазначав, що після повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України він переосмислив свій вчинок, зробив висновки і зобов`язується більше такої протиправної поведінки зі свого боку не допускать.

Враховуючи викладене обвинувачений просив призначить йому покарання у виді штрафу, однак зменшити його розмір з 17 000 грн до 8 500 грн.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 13.07.2021 в період часу з 03 год 00 хв. по 04 год. 00 хв. підсудний ОСОБА_7 , перебуваючи в кімнаті №2 готелю «Озерний», розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де спільно з раніше незнайомою йому ОСОБА_8 розпивали спиртні напої. Коли остання заснула, діючи умисно, з корисливих мотивів, таємно, з використанням мобільного додатку «Приват 24» з належного ОСОБА_8 смартфону «Redmi Note 8 Pro», обійшовши систему захисту вказаного смартфону та додатку, ОСОБА_7 перевів з картки банку АТ КБ «Приватбанк», що зареєстрована на потерпілу ОСОБА_8 , на картку банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що зареєстрована на знайомого йому ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 34753 грн.76 коп., після чого таким же чином з використанням іншого мобільного додатку «Monobank» з картки, зареєстрованої в АТ «Універсал Банк» на ОСОБА_8 , перевів на картку банку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , що зареєстрована на ОСОБА_9 грошові кошти в сумі 8060 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 42813 грн. 76 коп.

Як слідує з матеріалів справи до Сумського апеляційного суду вона надійшла 18.08.2023. Неодноразово скарга обвинуваченого ОСОБА_7 призначалась до розгляду, який не відбувався з різних на те причин. Між тим, з розписки про вручення обвинуваченому ОСОБА_7 поштового відправлення (а.с. 102), останній був обізнаний, що в Сумському апеляційному суді призначено судове засідання за його ж скаргою. Однак, з інших надісланих обвинуваченому поштових відправлень слідує, що їх він не отримує та вони повертаються до суду без вручення їх адресату. До апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 не з`являється та не повідомляє суд про причини такої неявки.

З урахуванням викладеного, зважаючи на ст. 28 КПК України, а також на те, що питання про погіршення становища обвинуваченого в апеляційній скарзі не ставиться, в призначене на 07.10.2024 судове засідання ОСОБА_7 знову не з`явився, причин неявки не повідомив і клопотань про відкладення судового засідання також не заявив, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд справи без участі особи, яка подала таку скаргу, що узгоджується з ч. 4 ст. 405 КПК України.

Тому, заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який проти задоволення вимог скарги обвинуваченого заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 колегія суддів дійшла такого висновку.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження фактичні обставини справи, доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації за ч. 1 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), в апеляційній скарзі обвинуваченим ОСОБА_7 не оскаржується, а тому з урахуванням ч. 1 ст. 404 КПК України до аналізу вироку суду першої інстанції в цій частині колегія суддів не вдається.

Водночас, в апеляційній скарзі обвинувачений просив вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, застосувати ст. 69 КК України, та призначити покарання у виді штрафу розміром 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Тому, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах заявлених апелянтом вимог, зкрема в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання, у кожному конкретному випадку суд повинен дотримуватися вимог кримінального закону і враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених та попередження нових злочинів.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї зальтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіхконкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання неможе вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися зурахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Як слідує з матеріалів справи призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення яке відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого ОСОБА_7 який раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем навчання, відсутність обставин, що обтяжують покарання та наявність таких пом`якшуючих покарання обставин як визнання вини, щире каяття, відсутність судимостей, молодий вік та те, що ОСОБА_7 є дитиною, що позбавлена батьківського піклування.

З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що необхідним і достатнім для обвинуваченого буде покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив таких штраф зменшити до 8500 грн, застосувавши до нього положення ст. 69 КК України.

Однак, вивчивши матеріали кримінального провадження з урахуванням доводів апеляційної скарги обвинуваченого, які фактично повторюються з тими обставинами, що вже враховані судом першої інстанції, колегія суддів підстав для задоволення вимог скарги обвинуваченого не вбачає.

Натомість, керуючись п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України колегія суддів вбачає підстави для зміни вироку суду першої інстанції, однак з інших на те причин.

Так, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно ч. 5 ст. 74 КК України особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Враховуючи те, що діяння за ч. 1 ст. 185 КК України вчинено ОСОБА_7 13.07.2021, відноситься до категорії кримінального проступку та те, що станом на 07.10.2024 (дата перегляду апеляційним судом вироку) минуло три роки, колегія суддів вважає за необхідне вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2023 відносно ОСОБА_7 змінити і на підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити його від відбування призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, що узгоджується з п.4 ч. 1 ст. 408 КПК України.

При цьому, колегія суддів з матеріалів справи вбачає, що провадження відносно ОСОБА_7 зупинялось у період з 02.09.2021 по 06.10.2021, однак навіть з урахуванням цього періоду, строки давності для відбування обвинуваченим покарання все одно минули.

Інших підстав для змінити чи скасування вироку суду першої інстанції колегією суддів не встановлено, а тому вирок суду в іншій його частині суд апеляційної інстанції залишає без зміни.

Керуючись ст. 49, 74 КК України та ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 задишити без задоволення.

Вирок Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 13.07.2023, відносно ОСОБА_7 , змінити.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання за ч.1 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4