КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/5019/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001056 від 12.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 та накладено арешт на майно, яке було вилучено 30.05.2024 року в ході обшуку, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, а саме: на автомобіль марки BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , Professionol SPY Detector чорного кольору «Plux» DR - 4203, рація моторолла чорного кольору, ключ від автомобіля.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, адвокат ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу разом з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що вказаний автомобіль не був і не міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не був об`єктом кримінально протиправних дій, не зберіг на собі сліди будь-якого кримінального правопорушення та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Апелянт наголошує на тому, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні.

Зазначає також, що орган досудового розслідування не знаходиться в межах територіальної юрисдикції Святошинського районного суду м. Києва, як наслідок процесуальними повноваженнями слідчого судді вказаного суду не охоплюється розгляд клопотань в межах кримінальних проваджень, які розслідуються вказаним органом досудового розслідування.

Вказаний автомобіль власником якого є ОСОБА_7 не може бути речовим доказом, оскільки не був набутим кримінально протиправним способом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , та власника майна ОСОБА_7 , які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її залишити без задоволення, вивчивши матеріали судового провадження, та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження підлягає задоволенню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

З урахуванням наведеного, оскільки клопотання прокурора розглянуто слідчим суддею 18.06.2024 без участі власника майна ОСОБА_7 , повний текст ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18.06.2024 представник власника майна отримав 02.07.2024, що підтверджується його розпискою, а апеляційну скаргу подано ним до суду 08.07.2024, тому колегія суддів вважає, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, у провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління ГУНП в Київській області, знаходиться кримінальне провадження за № 0001056 від 12.12.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України (а.с. 6-10, 11-13, 14-16).

30.05.2024 року проведено обшук, під час якого виявлено та вилучено автомобіль «BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , Professionol SPY Detector чорного кольору «Plux» DR - 4203, рація моторолла чорного кольору, ключ від автомобіля.

По завершенні обшуку заначений автомобіль поміщено на майданчик тимчасового тримання транспортних засобів.

Також під час здійснення досудового розслідування встановлено, що автомобілем марки «BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , підозрюваний ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , користувався на постійній основі, фактично будучи його власником, тим самим приховуючи від правоохоронних органів свої статки здобуті злочинним шляхом, які незаконно отримувалися від проведення ним протиправної діяльності, яка полягає в систематичному вчиненні ряду тяжких злочинів - шахрайств.

Слідчим від 30.05.2024 року винесено постанову про визнання речовими доказами речі, які було вилучено в ході обшуку автомобіля BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , Professionol SPY Detector чорного кольору «Plux» DR - 4203, рація моторолла чорного кольору, ключ від автомобіля.

31.05.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва подано клопотання про арешт майна підозрюваного ОСОБА_10 з метою забезпечення конфіскації майна, як виду покарання.

05.06.2024 року слідчим суддею Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_11 постановлено ухвалу про усунення недолік.

07.06.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва повторно поданоклопотання про арешт майна.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року клопотання задоволено та накладено арешт на майно, яке було вилучено 30.05.2024 року в ході обшуку, з метою забезпечення збереження речових доказів, шляхом заборони користування ним, розпоряджання та відчуження, а саме: на автомобіль марки BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , Professionol SPY Detector чорного кольору «Plux» DR - 4203, рація моторолла чорного кольору, ключ від автомобіля.

Задовольняючи клопотання прокурора, слідчий суддя дійшов висновку про те, що у даному клопотанні прокурором доведено як необхідність арешту, так і наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст.ст. 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку, з тих підстав, що вказане майно у встановленому законом порядку визнане речовими доказами у межах кримінального провадження, та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на автомобіль марки BMW I7 XDRIVE 60», 2022 року випуску, чорного кольору, н.з НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , який відповідно до реєстраційної картки на транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_7 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_7 , Professionol SPY Detector чорного кольору «Plux» НОМЕР_4 , рацію моторолла чорного кольору, ключі від автомобіля, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту може призвести до спотворення доказів у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав арешт на вказане майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що вказаний автомобіль не був і не міг бути знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не був об`єктом кримінально протиправних дій, не зберіг на собі сліди будь-якого кримінального правопорушення та не містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, оцінюються колегією суддів критично, з огляду на те, що задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя, дійшов висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вилучене майно, оскільки воно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України.

Також, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, всупереч доводам представника, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні прокурор зазначив забезпечення збереження речових доказів.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

А відтак, колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що ОСОБА_7 не є підозрюваним у цьому кримінальному провадженні як безпідставні.

Разом з тим, перевіряючи доводи в частині підсудності, колегія суддів зазначає, що матеріали провадження містять постанову про зміну визначення групи слідчих від 29.05.2024 року заступника начальника ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , якою також визначено місце проведення досудового розслідування, а саме Святошинський район м. Києва. Отже, відповідне клопотання подано до належного суду.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Поновити адвокату ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва від 18 червня 2024 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ________________ ОСОБА_2

Судді

: ОСОБА_3 ____________ ОСОБА_4____________