УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року

м. Київ

справа № 643/1517/23

провадження № 51-2766ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 25 квітня 2024 року в кримінальному провадженні № 0003274 щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), раніше неодноразово судимого, останнього разу 23 квітня

2018 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК)

до покарання із застосуванням ст. 71 КК у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1

ст. 115 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Харківського апеляційного суду від 25 квітня

2024 року, ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 1 ст. 115 КК та засуджено

до покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_4 засуджено за те, що він вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, за наступних обставин.

Так, 16 жовтня 2022 року приблизно о 22:10, точний час під час досудового розслідування не встановлений, між ОСОБА_4 біля під`їзду № 3 житлового будинку на АДРЕСА_2 , де проживає його знайома ОСОБА_5 та до якої він мав намір потрапити, та ОСОБА_6 , який в цей час разом із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також перебували біля вищевказаного під`їзду, виник конфлікт через те, що раніше незнайомий ОСОБА_4 намагається потрапити до під`їзду в комендантську годину.

Під час вказаного конфлікту ОСОБА_4 почав тікати від ОСОБА_6

за вказаний будинок, а після того, як ОСОБА_6 наздогнав його,

у останнього виник злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_6 .

Так, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, усвідомлюючи протиправність та суспільно-небезпечний характер своїх дій, бажаючи настання смерті ОСОБА_6 , умисно зі значною силою завдав йому ножем, який тримав в правій руці, один удар у груди, спричинивши тяжке тілесне ушкодження, та один удар в лівий бік його тулубу, спричинивши легке тілесне ушкодження, від яких ОСОБА_6 цього ж дня о 23:30 помер в автомобілі бригади швидкої невідкладної медичної допомоги під час проведення реанімаційних заходів.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення

в частині призначеного покарання шляхом його пом`якшення до 10 років позбавлення волі. У клопотанні, доданому до касаційної скарги, засуджений просить дослідити обставини, що пом`якшують покарання, та застосувати до нього положення статей 66, 69 КК.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що суди під час призначення йому покарання не врахували конкретних обставин справи, наявність пом`якшуючих покарання обставин, а саме визнання вини, щирого каяття; під час допиту видав знаряддя злочину, свої показання по справі жодного разу не змінював; є особою молодого віку.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, і правильність кваліфікації його дій у касаційній скарзі засудженого не оспорюються.

Доводи засудженого ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість,

а також про можливість застосування до нього положень ст. 69 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно

до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Статтею 69 КК регламентовано, що за наявності декількох обставин,

що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання,

не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається зі змісту оскаржених судових рішень, суд першої інстанції

під час призначення покарання ОСОБА_4 , дотримуючись наведених вимог закону України про кримінальну відповідальність, врахував характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу винного, який

на обліку у психіатра не перебуває, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 292 від 05 грудня 2022 року страждає на хронічне психічне захворювання у формі дисоціального розладу особистості, у нарколога на обліку

не перебуває, не працевлаштований, не має міцних соціальних зв`язків,

не одружений, раніше неодноразово судимий, має непогашену судимість.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги ступінь суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, дані про особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та обставину, що обтяжує покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, ставлення винного до скоєного, з метою захисту прав і законних інтересів особистості, суспільства і держави, з урахуванням вимог справедливості і цілей правосуддя, суд вважав за необхідне призначити

ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК.

Таке покарання, як вказав суд у вироку, перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного злочину і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню; саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується

на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, суд зазначив, що комплексне з`ясування обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого, обставини, що безпосередньою пов`язані з вчиненням злочину, поведінка обвинуваченого після вчиненого злочину та індивідуальні властивості обвинуваченого не дають підстав для застосування положень

статей 69, 75 КК при призначенні покарання.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_4

за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника ОСОБА_9 , ствердив про правильність прийнятого рішення та обґрунтовано залишив вказаний вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

Як убачається з оскарженої ухвали, суд апеляційної інстанції вказав на те, що покарання ОСОБА_4 призначено відповідно до вимог ст. 65 КК з урахуванням характеру і ступеню тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та всіх даних про його особу, воно є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

З наведеними в оскаржених судових рішеннях висновками щодо виду та розміру покарання погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Таким чином, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових

рішень внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, та не вважає призначене покарання явно несправедливим через його суворість.

В касаційній скарзі засудженого не наведено переконливих доводів

на обґрунтування невиправданої суворості призначеного йому покарання, наявності обставин, що пом`якшують покарання, та необхідності зміни покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК.

Підстав для застосування положень ст. 69 КК колегія суддів касаційного суду

не вбачає.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга засудженого не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Московського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року та ухвалу Харківського апеляційного суду

від 25 квітня 2024 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3