Справа № 297/1956/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.09.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: прокурора - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/490/21 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Поляничинці, Фастівського району, Київської області, мешканця АДРЕСА_1 , не працюючого, раніше судимого, громадянина України,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2021 року, ОСОБА_6 визнано винним в скоєнні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України та призначено покарання:

за ст.125 ч.2 КК України у виді 1 року обмеження волі,

за ст.162 ч.1 КК України у виді 1 рік шість місяців обмеження волі.

На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_6 1 (один) рік шість місяців обмеження волі.

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи засудженим вироком Берегівського районного суду від 21.03.2012 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 5 років та 1 місяця позбавлення волі, умовно-достроково звільнений 29.04.2015 на підставі ухвали Долинського районного суду Івано-Франківської області від 21.04.2015 року на термін 1 рік 7 місяців та 11 днів, на шлях виправлення не став, а вчинив нове умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 01.07.2021 року, близько 23 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , діючи умисно усвідомлюючи протиправність своїх дій, їх караність та суспільну небезпечність за відсутності дозволу та згоди власника ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом поштовху вхідних дверей незаконно проник в середину будинку АДРЕСА_2 , чим саме порушив конституційне право потерпілого ОСОБА_6 на недоторканість житла, передбачене ст. 30 Конституцією України.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 1 ст. 162 КК України, тобто в незаконному проникненні до житла особи.

В подальшому, цього ж дня 01.07.2021 року, близько 23 години 00 хвилин ОСОБА_6 продовжуючи свої незаконні дії перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, на ґрунті попередньо виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 завдав останньому ударів обома руками, зігнутими в кулаки, в область голови та тулуба, після чого схопив невстановлений колюче-ріжучий предмет, який приклав до шиї останнього, в наслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, різаної рани шиї, які згідно висновку експерта №60/Б від 30.07.2021 року по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також тілесні ушкодження у виді забоїв м`яких тканин обличчя та грудної клітини, які згідно висновку експерта №60/Б від 30.07.2021 року по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень без короткочасного розладу здоров`я.

Вказані дії ОСОБА_6 кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України, тобто в умисному легкому тілесному ушкодженні, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вказаним вироком, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказав, що не оспорюючи вірність кваліфікації дій підсудного, доведеність його вини, вважає, що оскаржуваний вирок суду є таким, що не відповідає вимогам ст.374 КПК України, а призначена міра покарання є занадто суворою. Зазначає, що суд не описав у вироку, чому вважає, що виключно покарання у вигляді обмеження волі можливо призначити за кожен із злочинів, а не менш суворі альтернативні покарання серед яких штраф (за ч.1 ст.162 КК України), громадські роботи (за ч.2 ст.125 КК України, чи звільнення від реального відбування обмеження волі не забезпечить виправлення підзахисного та не буде достатнім для його перевиховання? На його думку, що суд не дав належної оцінки всім обставинам справи, даних, що стосуються особи ОСОБА_6 та безпідставно застосував до нього найбільш суворий вид покарання, що передбачений санкціями статей, за які засуджено вказану особу. Просить суд оскаржуваний вирок суду змінити, шляхом призначення обвинуваченому покарання за ч.2 ст.125 КК України у вигляді громадських робіт тривалістю сто п`ятдесяти годин, за ч.1 ст.162 КК України - у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді громадських робіт тривалістю сто п`ятдесяти годин.

До початку апеляційного перегляду надійшло клопотання від захисника обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за спливом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який не заперечив, щодо звільнення від кримінальної відповідальності, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.49 КК України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_6 було вчинено 01 липня 2021 року, також відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 у період з 2021 по 03.09.2024 вчинив інше кримінальне правопорушення, не надані такі данні й суду апеляційної інстанції, а тому перебіг строків давності не переривався. Також, відсутні будь-які відомості про зупинення досудового чи судового провадження у зв`язку з ухиленням ОСОБА_6 від досудового розслідування або суду. Тому підстав вважати, що строки давності були зупинені, а отже вони на даний час не спливли, немає.

Вказаною нормою встановлено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення відповідно до класифікації, визначеної приписами ст. 12 КК України, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення; правила обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення і переривання. Особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

З часу вчинення ОСОБА_6 вищевказаного діяння минуло більше трьох років і в матеріалах кримінального провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_6 перебував у розшуку, або строки давності переривалися чи зупинялися.

Перевіркою матеріалів кримінальної справи не встановлені об`єктивні дані, які б ставили під сумнів достовірність наведених у вироку доказів, які підтверджують, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України.

В свою чергу, апеляційний суд звертає увагу на те, що на час апеляційного розгляду закінчився встановлений п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України строк давності притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України.

Так, відповідно до положень ч. 5 ст. 74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності не є реабілітуючою підставою, у зв`язку із чим необхідна згода на звільнення особи від кримінальної відповідальності, а за відсутності такої згоди суд вправі звільнити лише від покарання на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Оскільки відсутня така згода обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційний суд зобов`язаний звільнити особу від призначеного покарання за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ч. 5 ст. 74 КК України.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 23 серпня 2021 року відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч.1 ст.162 КК України,змінити.

Звільнити ОСОБА_6 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 162 КК України на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді