Справа № 357/4800/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.10.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області об`єднане кримінальне провадження № 0001125, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.04.2019 та № 0001694, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.04.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без визначеного місця проживання, раніше судимого,

1) 18.04.2005 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України приєднано 2 роки 2 місяці позбавлення волі за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.07.2004 та остаточно призначено покарання у виді 4 років та 3 місяців позбавлення волі;

2) 25.03.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3) 07.05.2009 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

4) 10.01.2014 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 08.05.2018 по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 353 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3 , захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

09.04.2023 близько 17 год. 40 хв. проходив по АДРЕСА_2 , де зустрів неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на заволодіння шляхом обману мобільним телефоном марки «Хiaomi Redmi Note 9»(IMEI1: НОМЕР_1 , IMEІ2: НОМЕР_2 ), який перебував в користуванні неповнолітнього ОСОБА_7 та який належить батьку останнього - потерпілому ОСОБА_8 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 перебуваючи у вказаному місці та у вказаний час, повідомив неповнолітньому ОСОБА_7 неправдиву інформацію, що він являється працівником поліції та попросив останнього надати йому мобільний телефон «Хiaomi Redmi Note 9», який належить потерпілому ОСОБА_8 та перебував в користуванні неповнолітнього ОСОБА_7 , нібито з метою перевірки на предмет його викрадення. В подальшому ОСОБА_7 , будучи введеним в оману, не усвідомлюючи дійсний злочинний намір ОСОБА_3 , помиляючись у добросовісності намірів останнього, на вимогу ОСОБА_3 , розблокував вищевказаний мобільний телефон та надав його останньому.

В свою чергу ОСОБА_3 , розуміючи, що ОСОБА_7 не здогадується про його злочинні наміри, шляхом обману незаконно заволодів бувшим у використанні мобільним телефоном марки «Хiaomi Redmi Note 9» (IMEI1: НОМЕР_1 IMEI2: НОМЕР_2 ) вартістю 4000 гривень, який належить потерпілому ОСОБА_8 та був у користуванні неповнолітнього ОСОБА_7 .

В подальшому ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився чужим майном - мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив майнової шкоди потерпілому ОСОБА_8 , на суму 4000 гривень 00 копійок.

Окрім цього, 09.04.2023 близько 17 год. 40 хв. ОСОБА_3 , перебуваючи поблизу будинку № 98 по вул. Шолом Алейхема, реалізуючи протиправний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, з метою введення в оману неповнолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо перевірки його мобільного телефону марки «Хiaomi Redmi Note 9» на предмет викрадення, діючи умисно, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, повідомив неповнолітньому ОСОБА_7 завідомо неправдиві відомості про те, що він є працівником поліції, не маючи при цьому відповідних владних повноважень.

В подальшому неповнолітній ОСОБА_7 , будучи введеним в оману ОСОБА_3 , щодо законності вимог останнього, передав йому мобільний телефон марки «Хiaomi Redmi Note 9» вартістю 4000 гривень.

В подальшому ОСОБА_3 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився чужим майном - мобільним телефоном на власний розсуд.

Стаття закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Д ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та за ч. 1 ст. 353 КК України як самовільне присвоєння владних повноважень, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно-небезпечних діянь.

Підстав у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України визнав повністю та надав показання аналогічні фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема пояснив, що 09.04.2023 близько 17:40 год він знаходився в АДРЕСА_2 . Побачив холопця, підійшов до нього представився поліцейським з метою заволодіння його майном, а саме мобільним телефоном. Про те, що хлопець був неповнолітній, він дізнався під час досудового розслідування. По його зовнішньому вигляду він не зрозумів, що він неповнолітній. З потерпілим він не розрахувався, тому що тоді коли у нього були гроші і він їх йому пропонував, то той не захотів брати, так як хотів більшу суму. Телефон здав в ломбард, отримав гроші в розмірі 2.5 чи 3 тис., які витратив на власні потреби. З найменуванням та вартістю майна яким він заволодів погоджується. Цивільний позов визнає в повному обсязі, однак наразі можливості відшкодувати завдані збитки не має.

Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового слідства кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 190 та ч. 1 ст. 353 КК України, та беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду не заперечували проти не дослідження доказів щодо тих обставин, що ніким не оспорюються, та судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені обставини у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

За таких обставин суд визнає доказаними фактичні обставини справи щодо дати, часу, місця, способу скоєння кримінальних правопорушень, форми умислу, а також інші обставини, визначені ч. 1 ст. 91 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_8 , будучи належним чином повіомлений в судове засідання не прибув, натомість у заяві від 26.10.2024 просив проводити судовий розгляд у його відстуності, цивільний позов підтримав та просив задовольнити.

Мотиви призначення відповідного покарання.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, згідно з вимогами статтей 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд при призначенні покарання визначає тяжкість кримінальних правопорушень, враховуючи їх характер, обставини вчинення, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак, поведінку особи до вчинення кримінального правопорушення і після його вчинення.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбаченеч. 2 ст. 190 КК України згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів проти власності, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 353 КК України, згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком. Судом враховується, що ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення, від яких настали наслідки у виді завдання матеріальної шкоди потерпілому.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 згідно ст. 66 КК України, суд визнає визнання вини та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого ОСОБА_3 виразилось у активному сприянні у повідомленні органу досудового розслідування обставин, регламентованих ст. 91 КПК України.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнає: вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану,

Поряд з тим, в судовому засіданні не знайшла своє підтвердження обтяжуюча покарання обвинуваченого ОСОБА_3 обставина: вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, тому така судом виключається із пред`явленого обвинувачення.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалюється обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він за останнім місцем проживання характеризується посередньо, в порушенні громадського порядку помічений не був, компроментувальних матеріалів та скарг з боку сусідів не надходило; не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних у ІНФОРМАЦІЯ_3 не перебуває; до лікаря-нарколога за медичною допомогою не звертався, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває; раніше неодноразово судимий, останній раз відбував покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України. Звільнився з місць позбавлення волі 08.05.2018, тобто вчинив нові кримінальні правопорушення маючи незняту та непогашену судимість.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.10.2024 обвинуваченого ОСОБА_10 звільнено від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності в частині обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження у цій частині закрите на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження в частині обвинувачення ОСОБА_3 у вчинення 18.04.2019 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України закрите у зв`язку із у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, його відношення до вчиненого, приходить до висновку що ОСОБА_3 представляє небезпеку для суспільства, його виправлення можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, тобто необхідним і достатнім для можливого виправлення ОСОБА_3 буде призначення йому покарання за вчиненя кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі у наближеному до середнього розміру визначеного санкцією статті, за ч. 1 ст. 353 КК України покарання у виді обмеження волі у наближеному до нижнього розміру санкції сатті.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Таким чином, остаточне покарання ОСОБА_3 суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Суд переконаний, що визначена ним вид і міра покарання, є необхідною і достатньою для можливого виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових кримінальних правопорушень. Таке покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами осіб, які притягаються до кримінальної відповідальності з урахуванням того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Призначення ОСОБА_3 більш суворого покарання буде явно несправедливим через суворість, враховуючи його відношення до вчиненого та обставин, які пом`якшують покарання.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання.

Щодо вирішення цивільного позову.

Вирішуючи заявлений у кримінальному провадженні потерпілим цивільний позов, суд виходить із наступного.

Відповідно до положень ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано матеріальної або моральної шкоди, має право пред`явити до обвинуваченого цивільний позов. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ст. 129 КПК України). Згідно положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

За вимогами ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 1192 ЦК України визначено, що розмір збитків, які підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі

Згідно ч. 1 ст. 1177 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується особою яка таку шкоду заподіяла.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Потерпілим ОСОБА_8 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в розмірі 4 000.00 грн.

Як вбачається із показань обвинуваченого у судовому засіданні, останній заявлений до нього представником потерпілого цивільний позов визнав повністю та не заперечував проти його задоволення.

З огляду на встановлені обставини провадження суд вважає, що визнання обвинуваченим пред`явленного до нього цивільного позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, а тому судом приймається.

Позов таким чином підлягає задоволенню шляхом стягнення з обвинуваченого на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди в сумі 4 000.00 грн.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день, або за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Так, відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.04.2019 ОСОБА_3 був затриманий о 15:00 год 18.04.2019 (а.с. 199- 202 т.1). Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20.04.2019 підозрюваному ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою (а.с. 24-28 т. 1). Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.04.2020 запобіжний захід тримання під вартою змінено на домашній арешт (а.с. 233-234 т.1).

24.07.2024 о 20:20 год обвинуваченого ОСОБА_3 було затримано на підставі ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.05.2024 про надання дозволу на затримання з метою його приводу до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для участі у розгляді клопотання про обрання запобідного заходу у виді тримання під вартою (а.с.97-100 т. 3).

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21.07.2024 стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, на 60 днів, тобто до 22.09.2024 (а.с.11-116 т. 3). Далі ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.09.2024 продовжено строк запобіжного заходу на 60 днів, тобто до 17.11.2024 включно.

В судових дебатах прокурор просив залишити без змін обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку зазначаються, серед іншого, рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскільки суд прийшов до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі, та враховуючи наявність встановлених при обранні запобіжного заходу ризиків, раніше застосований до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на 60 днів.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 слід рахувати з дня оголошення вироку, зарахувавши в строк покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України строк попереднього ув`язнення за період з 18.04.2019 по 28.04.2020 включно та з 24.07.2024 по 29.10.2024 з розрахунку одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання речових доказів суд має вирішити в порядку, який визначено ст. 100 КПК України. Зокрема, речовий доказ в кримінальному провадженні, а саме: металевий прут типу арматури, який відповідно до квитанції від 26.04.2019 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, після набрання ухвалою законної сили знищити; коробку білого кольору з-під мобільного телефону марки «Хiaomi Redmi Note 9», та квитанцію про покупку телефону, які згідно розписки від 08.05.2023 передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні останнього

Керуючись ст. ст. 7, 349, 368, 370, 373, 374, 394 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 353 та ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання:

за ч. 1 ст. 353 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року 6 (шести) місців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести ) місяці позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з дня оголошення цього вироку.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання ОСОБА_3 строк попереднього ув`язнення з 18.04.2019 по 28.04.2020 та з 24.07.2024 по 29.10.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили, але не більше як на 60 днів, залишити без змін раніше обраний стосовно ОСОБА_3 запобіжний захід виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Задовольнити цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_8 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням матеріальної шкоди 4 000.00 грн (чотири тисячі гривень 00 коп).

Речові докази:

металевий прут типу арматури, який відповідно до квитанції від 26.04.2019 передано на зберігання до кімнати зберігання речових доказів Білоцерківського ВП ГУ НП в Київській області, після набрання ухвалою законної сили знищити;

коробку білого кольору з-під мобільного телефону марки «Хiaomi Redmi Note 9», та квитанцію про покупку телефону, які згідно розписки від 08.05.2023 передані на відповідальне зберігання ОСОБА_8 після набрання вироком законної сили залишити в розпорядженні останнього.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. Вирок суду з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, не може бути оскарженим в апеляційному порядку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_12