Справа №588/1262/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/626/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мартинівка Тростянецького району Сумської області, громадянина України, не працюючого, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого, останній раз 31 січня 2022 року вироком Тростянецького районного суду Сумської області за ч. 2 ст.185 КК України до 3 місяців арешту, звільненого 09 вересня 2022 року по відбуттю строку покарання,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 , в якій останній просить переглянути в апеляційному порядку законність вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року в частині визнання його винуватості та призначеному покаранні.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі,

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 02 травня 2023 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведення експертиз в розмірі 3824 грн. 00 коп.

Скасовано арешт, накладений ухвалою Тростянецького районного суду Сумської області від 04 травня 2023 року.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що крадіжки він би і не вчиняв, однак, дільничний запропонував його, у такий спосіб, заробить гроші. Для цього йому потрібно було зайти у магазин, надіти на себе речі і вийти, так він і зробив. На виході стояв охоронець, спрацювала сигналізація, однак, його не зупинили. Він підійшов до дільничного, показав що викрав, він сказав всі речі покласти у пакет і віддати йому, так він і зробив. Після цього, до нього підійшов оперуповноважений та запропонував заробити грошей, а саме, він йому дасть набої та гранату, які треба було продати.

За ці злочини, які йому запропонували після арешту взяти на себе, обіцяли дати не більше 3 років, але покарання було призначено судом у виді 5 років позбавлення волі, яке він вважає суворим. Зазначає, що у своєму житті зробив багато поганого людям, однак, на теперішній час змінився, знайшов сім`ю, яку цінує та просить пом`якшити призначене покарання. Вказує, що він думав піти до лав ЗСУ, погодився з вироком і відмовився від подання апеляції, проте, у подальшому, з`ясувалось, що у зв`язку з віком 58 років, він до мобілізації не підпадає, а тому, подав апеляційну скаргу.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду першої інстанції апеляційні скарги не подавали.

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_7 17 квітня 2023 року близько 17 год. 00 хв., перебуваючи в магазині «ТА-ДА» по АДРЕСА_3 , діючи умисно, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, вдягнувши в примірочній речі під свій одяг, таємно, повторно викрав з магазину майно, на загальну суму 612 грн. 07 коп., заподіявши потерпілій ФОП ОСОБА_8 матеріальну шкоду у визначеному розмірі.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та за невідомих кримінальному провадженню обставин без передбаченого законом дозволу, придбав набої калібру 5,45 мм до автомата ОСОБА_9 у кількості 90 шт. та ручну осколкову гранату Ф-1 з запалом до неї, які в подальшому зберігав до 02 травня 2023 року.

02 травня 2023 року, приблизно о 12 год.20 хв., ОСОБА_7 перебуваючи в м. Тростянець у парку «Чайковського» неподалік будинку АДРЕСА_4 , за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_10 та без передбаченого законом дозволу продав останньому вказані набої та ручну осколкову гранату за 600 грн.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 17 березня 2023 року близько 22 год.00 хв., прийшов до магазину «Венера» по АДРЕСА_5 та з метою протиправного заволодіння чужим майном, шляхом пошкодження вхідних дверей проник до приміщення котельні магазину, звідки умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з корисливих мотивів, направлених на протиправне заволодіння чужим майном, в умовах воєнного стану, таємно, повторно викрав майно, загальною вартістю 1020 грн., заподіявши потерпілому ОСОБА_11 матеріальної шкоди на вказану суму.

Вказане кримінальне провадження було призначено до апеляційного розгляду, однак, до його початку, прокурор звернувся до суду з клопотанням, в якому просив змінити вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року, ухвалений відносно ОСОБА_7 , кримінальне провадження по обвинуваченню останнього за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, закрити, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року, а в іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводів апеляційної скарги та поданого прокурором клопотання, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав, як подану апеляційну скаргу, так і вказане клопотання, позицію прокурора, який вважав, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а клопотання підлягає до задоволення, перевіривши матеріали даного провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, проте, у даному випадку, колегія суддів вважає за необхідне, насамперед вирішити подане прокурором клопотання.

Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові №0306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у ч.2 ст. ст. 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 5 КК України, Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Крім того, згідно п. 4 -1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Так, 09 серпня 2024 року набув сили Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів». Зокрема, вказаним законом викладено нову редакцію ст. 51 КУпАП, частинами 1, 2 якої встановлено, що дрібним викраденням чужого майна шляхом крадіжки є викрадення майна, вартість якого на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Тобто, інкриміноване особі у межах кримінального провадження викрадення чужого майна (крадіжка) на суму до двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, виходячи із того розміру неоподаткованого мінімуму доходів громадян, який діяв на момент вчинення діяння, законодавцем віднесено до адміністративних правопорушень і такі діяння не є кримінально караними, відповідно до диспозицій частин статті 185 КК України.

Відповідно до пункту 5 підрозділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації злочинів або порушень, для яких сума неоподаткованого мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року. Вказаною нормою Закону передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2023 складав 2 684 грн. 00 коп., отже, сума соціальної пільги у 2023 році становила 1 342 грн. 00 коп. (2 684 грн. 00 коп.: 50% = 1 342 грн. 00 коп.).

Колегія суддів враховує, що оскаржуваним вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України за епізодами викрадення майна 17 квітня 2023 року близько 17 год. 00 хв., у магазині «ТА-ДА» по АДРЕСА_3 , на загальну суму 612 грн. 07 коп. та від 17 березня 2023 року близько 22 год.00 хв., у магазині «Венера» по вул. Благовіщенська, 86 м. Тростянець загальною вартістю 1020 грн.

Для кваліфікації правопорушення адміністративного чи кримінального, у даному випадку, слід враховувати неоподатковуваний мінімум 2023 року, який становив 1 342 грн 00 коп., а два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в розумінні ст. 51 КУпАП, станом на 01 січня 2023 року, відповідно, складає 2 684 грн. 00 коп.

Враховуючи вищезазначене, з огляду на вартість викладеного ОСОБА_7 майна, під дію Закону №3886-ІХ, яким підвищена межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, підпадають вказані епізоди, вчинені останнім, які кваліфіковані за ч. 4 ст.185 КК України, і в цій частині, згідно п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження підлягає закриттю, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин, на задоволення клопотання прокурора, оскаржуваний вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області відносно ОСОБА_7 підлягає зміні в частині визнання останнього винним за ч. 4 ст. 185 КК України та призначення йому за вказаною статтею покарання, з виключенням посилання на призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Що стосується апеляційних доводів та вимог обвинуваченого, то з огляду на вищезазначене, апеляційному перегляду підлягає оскаржуваний вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що з оскаржуваного судового рішення вбачається, що судовий розгляд даного кримінального провадження було здійснено у спрощеному порядку, з застосуванням положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вказаною нормою Закону встановлено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Тобто, обов`язковими передумовами можливості здійснення розгляду провадження у такому порядку є лише повне визнання особою своєї вини, не заперечення фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення обвинуваченим цих обставин.

Перевіряючи законність прийнятого судом першої інстанції рішення в межах поданої обвинуваченим апеляційної скарги, колегією суддів було встановлено, що на технічному носій інформації, який міститься у матеріалах даного провадження, зафіксовано перебіг судового розгляду, який відбувся 30 серпня 2023 року.

У вказаному судовому засіданні приймали участь прокурор та обвинувачений, потерпілі, подавши відповідні заяви, для участі у розгляді справи не з`явились і, з врахуванням думки учасників провадження, суд дійшов висновку про можливість проведення судового засідання без них.

На наступному етапі судового розгляду, прокурором було оголошено обвинувальний акт, складений відносно ОСОБА_7 , встановлено особу обвинуваченого та з`ясовано, чи зрозуміло йому суть пред`явленого обвинувачення, на що останній повідомив, що йому все зрозуміло, свою вину він визнає у повному обсязі, та зазначив, що пояснення надавати не буде, і заперечень щодо фактичних обставин справи не має.

З врахуванням зазначеного, при з`ясуванні головуючим обсягу та порядку дослідження доказів, прокурором було запропоновано встановити спрощений порядок дослідження доказів, допитати ОСОБА_7 та дослідити певні докази щодо завданої шкоди та характеризуючі особу обвинуваченого дані, щодо якого останній своїх заперечень не висловлював.

За таких обставин, головуючий, у вказаному судовому засіданні роз`яснила обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України, та пояснила, що у такому випадку, при розгляді справи у спрощеному порядку, як він, так і інші учасники судового провадження, будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку ті обставини, які ніким не оспарювались та щодо яких докази не досліджувались, і що прийняте за результатом такого розгляду рішення можливо буде оскаржити виключно в частині призначеного покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою йому зрозуміло, підтвердив добровільність такої позицій, і вже після цього, суд першої інстанції, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються та повідомив, що досліджуватись будуть лише докази, які було запропоновано прокурором.

Таким чином, колегією суддів було встановлено, що передумови можливості здійснення розгляду провадження у спрощеному порядку при розгляді даного провадження судом першої були виконані належним чином, за наявності того, що жодних обставин, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні, обвинуваченим ОСОБА_7 не заперечувались.

У своїх поясненнях щодо обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_7 вказував, що 02 травня 2023 року продав ОСОБА_12 за 600 гривень три пачки набоїв калібру 5,45 мм та гранату Ф-1 з запалом до неї, які знайшов на території міста Тростянець під час окупації та зберігав у сараї за адресою АДРЕСА_2 , у скоєному щиро розкаявся.

З врахуванням вищезазначеного, апеляційні доводи обвинуваченого про те, що йому запропонували заробити грошей, надали набої та гранату, які треба було продати, колегією суддів не розглядаються, оскільки ці обставини ОСОБА_7 не оспорювалися під час судового розгляду і їх дослідження судом першої інстанції було визнано недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

При цьому, колегія суддів зауважує, що вважати, що обвинуваченому за ч. 1 ст. 263 КК України судом першої інстанції було призначено суворе покарання, на що посилається апелянт у своїх доводах, у колегії суддів підстави відсутні, з врахуванням наступного.

Так, ст.50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що при визначенні виду та міри покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, прийняв до уваги особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо. До пом`якшуючих покарання обставин судом віднесено щире каяття ОСОБА_7 та активне сприяння розкриттю злочину, обтяжуючих покарання останнього обставин судом встановлено не було.

Саме з врахуванням вищезазначеного, суд і дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді 3 років позбавлення волі, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі та вважає, що саме таке покарання буде достатнім для виправлення останнього та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що вважати таке покарання суворим підстави відсутні, з огляду на те, що покарання у виді 3 років позбавлення волі є мінімальним, згідно санкції ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено обставин, які залишились поза увагою суду першої інстанції та які б свідчили про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 несправедливого покарання.

Колегія суддів, всупереч доводів апелянта, вважає, що в цій частині судом першої інстанції ухвалено законне, обґрунтоване та умотивоване рішення, підстави для його зміни чи скасування відсутні, у зв`язку з чим вирок суду в цій частині слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

При цьому, з врахуванням того, що ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 03 травня 2023 року у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який залишено без зміни до вступу вироку у законну силу, колегія суддів, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, вважає за необхідне зарахувати останньому у строк відбування покарання період його тримання під вартою з 03 травня 2023 року по 19 серпня 2024 року, включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Керуючись ст. 284, 404, 405, 418, 419 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року залишити без задоволення.

Клопотання прокурора - задовольнити.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2023 року, яким ОСОБА_7 визнано винним за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 263 КК України змінити.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрити, на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з декриміналізацією відповідно до Закону України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до призначеного судом першої інстанції покарання у виді 3 років позбавлення волі.

Виключити з вироку Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 вересня 2023 року посилання на призначення обвинуваченому ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк відбування покарання період тримання під вартою з 03 травня 2023 року по 19 серпня 2024 року, включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 , який тримається під вартою, в той самий строк, з моменту отримання копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4