СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/7949/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року м. Київ

слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0003512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпрорудне, Запоріжської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, безробітного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 15.12.2023 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком один рік, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

06.11.2024 року в провадження слідчого судді надійшло клопотання слідчого СВ Святошинського УП ГУНП в місті Києві ОСОБА_5 , погоджене прокурором Святошинської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0003512, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.11.2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003512 від 01.11.2024 року, у якому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.10.2024 року, приблизно о 21 год. 40 хв. ОСОБА_4 знаходячись по АДРЕСА_3 , незаконно заволодів транспортним засобом - мотоциклом червоного кольору, марки «Viper», з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 , заподіявши останньому матеріальну шкоду. Встановлено, що 29.10.2024 року приблизно о 21 год. 40 хв., ОСОБА_4 , вирішив вчинити кримінальне правопорушення, пов`язане із незаконним заволодінням транспортним засобом. У ОСОБА_4 , виник умисел на незаконне заволодіння транспортним засобом, 29.10.2024 року приблизно о 21 год. 40 хв., коли останній проходив повз будинок АДРЕСА_3 , де на вулиці біля технічного приміщення, знаходився мотоцикл червоного кольору, марки «Viper», з д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_6 .

З метою виконання свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, а саме, мотоцикла марки «Viper», з д.н.з. НОМЕР_1 , 29.10.2024, приблизно о 21 год. 40 хв., ОСОБА_4 , знаходячись біля будинку № 128/2 по пр. Берестейський в м. Києві, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та кермо транспортного засобу не заблоковане зняв мотоцикл «Viper» з підніжки та, сівши на нього верхи, покотив його в напрямку вул. Депутатська. В подальшому, перетнувши вул. Депутатська, заїхав до внутрішнього двору будинку АДРЕСА_4 , проїхав вглибину двору та припаркував його. Після чого, подзвонив своєму знайомому ОСОБА_7 та запросив його до розмови, на що той погодився. Далі, ОСОБА_4 попрямував на зустріч до ОСОБА_7 , за місцем проживання останнього, а саме, АДРЕСА_5 . Підійшовши за вищевказаної адресою ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_7 , що має мотоцикл на продаж, на що той поросив показати мотоцикл. Після чого, ОСОБА_4 повернувся на місце стоянки мотоцикла та, взявши кермо до рук, почав його котити, знаходячись, при цьому, з лівого краю мотоцикла. В подальшому, доставивши мотоцикл за адресою: АДРЕСА_5 , ОСОБА_4 , не зміг домовитися про купівлю мотоцикла ОСОБА_7 та попросив останнього припаркувати мотоцикл у нього в дворі на певний час. Так, ОСОБА_4 виконав всі дії які вважав за необхідним, та мав змогу, в подальшому, розпоряджатись мотоциклом на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив незаконне заволодіння транспортним засобом,тобто злочин, передбачений ч. 1 ст. 289 КК України.

Обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_4 , повністю підтверджується зібраними в кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопрушення;протоколами огляду місця події від 31.11.2024 р. та 31.11.2024 р.; показаннями свідка ОСОБА_7 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками;показаннями понятих при проведенні слідчих дій; протоколом огляду відеозапису, на якому зафіксовано факт вчинення злочину; повідомленням ОСОБА_4 про підозру у вчинення кримінального правопорушення; протоколом проведення слідчого експерименту; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Беручи до уваги викладене та враховуючи те, що підозрюваний ОСОБА_4 , підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання від трьох до п`яти років позбавлення волі, офіційно не працюючий, а також те, що підозрюваний вчинив злочин, усвідомлюючи що в країні введено військовий стан, а отже може переховуватись від органів досудового розслідування та вчиняти інші аналогічні злочини, може впливати на потерпілого та свідків кримінального провадження, а також враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить застосувати домашній арешт.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання не заперечував, пояснив, що в нього не було грошей і у нього виник умисел заволодіти мотоциклом, згодом він хотів його повернути, однак був затриманий працівниками поліції, не має місця постійного проживання у м. Києві, проживає в гаражі.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного, дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 48 КПК України, захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Захисник залучається слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом для здійснення захисту за призначенням у випадках та в порядку, визначених статтями 49 та 53 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 КПК України, підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його.

Згідно ч. 3 ст. 54 КПК України, відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений у порядку, передбаченому статтею 49 цього Кодексу, для здійснення захисту за призначенням.

Санкція ч. 4 ст. 185 КПК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років та відповідно до ст. 12 КК України належить до тяжких злочинів.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.

Відповідно до ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини від 1950 року кожна людина, обвинувачена у вчиненні кримінального злочину має право захищати себе особисто чи використовувати правову допомогу захисника на свій власний вибір, або, якщо вона не має коштів для оплати правової допомоги захисника, одержувати таку допомогу безкоштовно, якщо цього вимагають інтереси правосуддя.

Підозрюваний ОСОБА_4 власноруч написав заяву, у якій вказав, що не заперечує проти розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту без участі захисника.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Правила, передбачені для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, врегульовані параграфом 1 Глави 18 Розділу ІІ, зокрема, статтями 176-178, 184-198 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (частина 1 статті 194 КПК України).

Із змісту наведених норм випливає, що завданням застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки особи, яка піддана кримінальному переслідуванню, а при обранні того чи іншого запобіжного заходу, достатнього і необхідного у кожному конкретному випадку, крім тяжкості звинувачення, необхідно враховувати сукупність перелічених в законі обставин.

Слід зазначити, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

Водночас, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок узгоджується з правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського Суду з прав людини, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994, в яких суд зазначив, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Водночас, слідчому судді під час вирішення вказаного питання не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності та сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом Святошинського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003512 від 01.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

04.11.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів лише щодо пред`явленої підозри з точки зору їх достатності та взаємозв`язку, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому злочинів, правильність кваліфікації його дій, допустимість доказів щодо встановлення винуватості підозрюваного, вважає, що зміст клопотання та долучених до нього матеріалів кримінального провадження можуть свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

При обранні міри запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК України, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу ОСОБА_4 слідчим суддею враховується тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказав, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У рішенні по справі «Летелье проти Франції» Європейський суд від 26.06.1991 року зазначив, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути виправданий очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, оцінивши в сукупності ступінь тяжкості злочину, у скоєнні якого підозрюється ОСОБА_4 , обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, дійшов висновку про те, що для запобігання ризиків, зазначених у клопотанні та наведені в судовому засіданні прокурором, що запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного в даному кримінальному провадженні, а тому у клопотання про обрання міри запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, необхідно відмовити та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обираючи відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 193, 194, 196, 202, 205, 532, 534, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 04 січня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати по першому виклику до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду;

- не відлучатися із населенного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, перебуває, без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали визначити в межах строку досудового розслідування, але не довше ніж до 04.01.2025 року включно.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого та прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 08.11.2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1