ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3039/24 Справа № 932/6889/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 , поданою на вирок Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.08.2024 року, яким,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, маючого середню освіту, неодруженого, який не має малолітніх дітей на утриманні, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

20.03.2023 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років випробувального терміну не скоїть нового кримінального правопорушення, зобов`язавши його відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України, -

встановила:

26.07.2024 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_9 знаходячись у будинку за адресою: АДРЕСА_2 за місцем мешкання знайомого ОСОБА_10 , де в коридорі на тумбочці помітив паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМС в Дніпропетровській області 07.04.1999 на ім`я ОСОБА_10 та в нього виник умисел, спрямований на незаконне заволодіння вказаним паспортом громадянина України.

Знаходячись у тому ж місці, ОСОБА_9 , близько 19 год. 50 хв., реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння паспортом громадянина України виданого на ім`я ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що його дії є непомітними для інших, незаконно заволодів паспортом громадянина України, серії НОМЕР_1 , виданого Кіровським РВ ДМУ в Дніпропетровській області 07.04.1999 на ім`я ОСОБА_10 .

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_9 , які виразилися у незаконному заволодінні паспортом, кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого за ч. 3 ст. 357 КК України.

У поданій апеляційній скарзі перший заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 просить вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2023 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України змінити в частині призначеного покарання з підстави неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В інший частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування доводів поданої апеляційної скарги зазначає, що з мотивувальної частини вироку, суд дійшов висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_9 є обставина, яка пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Обвинувачений вину визнав у повному обсязі, вчиненим кримінальним правопорушенням нікому збитків не завдав та шкоди не заподіяв.

Санкція ч. 3 ст. 357 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до 3 років. Таким чином, максимальне покарання за ч. 3 ст. 357 КК України не може перевищувати 2 років обмеження волі.

Проте суд першої інстанції, всупереч зазначеним вимогам, призначив ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, що перевищує дві третини максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Під час апеляційного розгляду справи:

- прокурор підтримав доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просив змінити вироку суду першої інстанції в частині призначеного покарання ОСОБА_9 ;

- захисник ОСОБА_7 не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора;

- обвинувачений ОСОБА_9 в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, даних про поважність причини неявки до суду не надходило. Отже колегія суддів, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України вважає за можливе розглянути кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, за обставин, встановлених судом і викладених у вироку, та кваліфікація його дій прокурором в апеляційній скарзі не оскаржуються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для зміни вироку суду першої інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно із вимогами п. 3 ч. 1 статті 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, тягне за собою зміну судового рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

З цією вимогою кореспондуються вимоги ч. 1 ст. 370 КПК України про ухвалення компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частити статті) Особливої частини цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», покарання не повинно перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України. Однак визначення покарання з дотриманням правил цієї норми закону можливе лише за наявності обставин, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України, а також при визнанні підсудним своєї вини та відсутності обставин, що обтяжують покарання. Водночас добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Як вбачається з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції дійшов висновку, що у обвинуваченого ОСОБА_9 є обставина, яка пом`якшує його покарання, а саме: щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено. Обвинувачений вину визнав у повному обсязі, вчиненим кримінальним правопорушенням нікому збитків не завдав та шкоди не заподіяв.

Санкція ч. 3 ст. 357 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі строком до 3 років. Таким чином, максимальне покарання за ч. 3 ст. 357 КК України не може перевищувати 2 років обмеження волі.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції, всупереч зазначеним вимогам, призначив ОСОБА_9 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 3 роки, що перевищує дві третини максимального строку та призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_9 та попередженню вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 75 КК України, ОСОБА_9 необхідно звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

Отже, колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягають задоволенню, а вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2023 року стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2023 стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 357 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 75 КК України, звільнити від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

На підставі п. 1, 2 ч. 1, п. 3, 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_9 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою, працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано відповідну посаду (роботу).

В інший частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4