ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу прокурора на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 -

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою слідчого судді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року в задоволенні клопотання про застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , який підозрюється у вчиненні злочину, що передбачений ч. 5 ст. 407 КК України було відмовлено.

Мотивуючи вказане рішення слідчий суддя зазначає, що прокурором в клопотанні не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім того, як вбачається з матеріалів клопотання, жодних намірів щодо переховування та втечі з боку ОСОБА_9 встановлено не було, він самостійно прибув до суду. Більше того, протягом усього часу, після скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, він намагався повернутися на військову службу, жодних спроб незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні з боку підозрюваного встановлено не було.

Будь-які відомості щодо перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином відсутні. Так само як і відсутні будь-які докази або відомості, щодо наявності у підозрюваного намірів вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснення підозрюваним готування до кримінального правопорушення або замаху на таке. Тому немає обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний, як зазначає прокурор, може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Більшість посилань прокурора в обґрунтування необхідності застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу як тримання під вартою зводяться до тяжкості скоєного злочину, його суспільної небезпеки та суворості передбаченого законом за вчинення цього злочину покарання.

На вказане рішення прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати, задовольнити клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 .. На думку автора апеляції, суд першої інстанції формально підійшов до розгляду клопотання. Необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюються наявністю ризиків передбачених ст. 177 КК України, зокрема переховуванням від слідства, оскільки підозрюваний мешкає в м.Миколаїв, а досудове розслідування проходить в м.Кам`янське.

Таким чином, він може незаконно впливати на свідків, оскільки вони є військовослужбовцями, які разом з ОСОБА_9 проходили військову службу. Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходив з практики Європейського суду з прав людини (рішення «Нечипорук і Йонкало проти України»), відповідно до якої «обґрунтована підозра» означає наявність фактів чи інформації, які могли б переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин.

Відповідно до ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінив в сукупності всі обставини, передбачені положеннями цієї статті.

При цьому, в обґрунтування таких ризиків, як: переховування від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення, прокурором зазначені по суті лише припущення, які не можуть бути прийняті до уваги, оскільки жодні докази на підтвердження реальності існування вказаних ризиків в матеріалах клопотання відсутні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, протягом усього цього періоду часу, після скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, жодних намірів щодо переховування та втечі з боку ОСОБА_9 встановлено не було, він самостійно прибув до суду. Більше того, протягом усього часу після скоєння інкримінованого йому кримінального правопорушення, він намагався повернутися на військову службу. Будь-які відомості щодо перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню іншим чином відсутні. Так само як і відсутні будь-які відомості щодо наявності у підозрюваного намірів вчинити інше кримінальне правопорушення, здійснення підозрюваним готування до кримінального правопорушення або замаху на таке. Тому немає обґрунтованих підстав вважати, що підозрюваний, як зазначає прокурор, може переховуватися від органу досудового розслідування або суду, незаконно впливати на свідків в цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Колегія суддів зазначає, що виключних обставин для тримання підозрюваного ОСОБА_9 під вартою немає, оскільки жодних конкретних даних, які б свідчили про необхідність застосування саме такого виключного запобіжного заходу у клопотанні не вказано та прокурором в судовому засіданні не доведено.

Так, більшість посилань прокурора в обґрунтування необхідності застосування щодо підозрюваного такого запобіжного заходу як тримання під вартою зводилися до тяжкості скоєного злочину, його суспільної небезпеки та суворості передбаченого законом за вчинення цього злочину покарання.

Колегія суддів не може прийняти подібні обґрунтування прокурора до уваги, оскільки, згідно з установленою практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод Європейський суд з прав людини, що серйозність обвинувачення або суворість санкції інкримінованого злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Також, колегія суддів звертає увагу, що легітимною метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків і запобігання здійснення ним певних дій, але аж ніяк не покарання за скоєний підозрюваним злочин.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді є законною обґрунтованою та вмотивованою, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 309, 404 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 02 вересня 2024 року про відмову в застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді