печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 30.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року, -

ВСТАНОВИВ:

До провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 30.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року.

В обґрунтування вимог скарги зазначено, що вказана постанова необґрунтована, не відповідає вимогам ст. 110 КПК України, у зв`язку з чим постанова є незаконною.

Особа, якою подано скаргу у судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду скарги повідомлений належним чином. Проте, заявником подано заяву про розгляд справи у його відсутність, вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Слідчий, рішення, якого є предметом оскарження в судове засідання не з`явився, про час розгляду скарги повідомлявся належним чином. Слідчим подано заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо скарги заперечував, в її задоволенні просив відмовити, Разом з цим, зазначив, що кримінальне провадження № 0000022 від 16.06.2024 року закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

Частиною 3 ст. 306 КПК України передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши скаргу, дослідивши матеріали провадження, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

З матеріалів скарги вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України.

У рамках вказаного кримінального провадження, 05.09.2024 ОСОБА_3 звернувся до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури із заявою про визнання ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року.

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 30.09.2024 відмовлено у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року.

В обґрунтування вказаної постанови, слідчий вказує, що на даній стадії досудового розслідування, не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про завдання шкоди ОСОБА_3 , передбаченої ст. 55 КПК України.

Проте слідчий суддя, з висновками, які зробив слідчий у своїй постанові від 30.09.2024 погодитися не може, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. Потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого.

Відповідно до ч. 4 ст. 55 КПК України за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вимогами ч. 5 ст. 110 КПК України, передбачено, що мотивувальна частина рішення слідчого, викладеного у формі постанови повинна містити відомості про мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу, однак слідчим при винесенні постанови вказані вимоги проігноровані.

З матеріалів скарги вбачається, що Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 382 КК України, внесені до ЄРДР на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 13.06.2024.

Відповідно до ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

За викладених обставин, в силу принципу змагальності сторін, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів та в судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді прийти до висновку про законність та вмотивованість рішення слідчого, а відтак приходжу до висновку, що таких не має та як наслідок вважаю за необхідне скасувати постанову слідчого від 30.09.2024 року, як невмотивовану, у зв`язку з чим, скарга підлягає задоволенню.

Разом з цим, слідчий суддя не приймає до уваги твердження слідчого про те, що кримінальне провадження № 0000022 від 16.06.2024 року закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки, слідчим не надано документального підтвердження цих обставин.

Керуючись ст. ст. 2, 26, 55, 107, 110, 220, 303-304, 307, 309, КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити.

Скасувати постанову старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 від 30.09.2024 про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000022 від 16.06.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1