Справа № 454/133/24
УХВАЛА

про обрання запобіжного заходу

м. Сокаль 18.09.2024 року

Слідчий суддя Сокальського районного суду Львівської області ОСОБА_1 за участю :

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу

ОСОБА_4 , народженій ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Боб`ятин Червоноградського району Львівської області, зареєстрованій по АДРЕСА_1 , громадянці України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 підозрюється в сприянні організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів.

12.01.2024р. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

29.03.2024р. підозрювану оголошено в міжнародний розшук, оскільки вона 14.01.2024р. виїхала за межі України.

У клопотанні слідчий просить обрати підозрюваній запобіжний захід у виді тримання під вартою з огляду на те, що остання обґрунтовано підозрюється у вчиненні даного умисного злочину, існує ризик переховування від органу досудового розслідування та суду, впливу на свідків, вчинення нею інших кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав.

У з в`язку з відсутністю підозрюваної на території України, наявні обґрунтовані підстави розглядати клопотання за процедурою, визначеною ч. 6 ст. 193 КПК України.

Перевіривши надані матеріали клопотання, дослідивши докази, вислухавши позицію прокурора, доходжу до наступного висновку.

08.02.2023 року відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.332 КК України, були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000044, зокрема щодо організації ОСОБА_4 незаконного перетину державного кордону України.

12.01.2024 року старшим слідчим відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 складено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а саме у сприянні організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненому з корисливих мотивів.

Підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст.ст.276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч.1 ст.42 КПК України).

Тобто, кримінальний процесуальний закон визначає три рівнозначні випадки, за відповідності яким, особа вважається такою, що є підозрюваною у кримінальному провадженні.

В день складання повідомлення про підозру 12.01.2024р. ОСОБА_4 повідомлена про підозру, про що свідчить її особистий підпис.

За таких обставин, ОСОБА_4 набула статусу підозрюваного.

Відповідно до змісту оголошеної підозри, 27.02.2023 року близько 13.13год. за місцем праці ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 , до неї звернувся ОСОБА_6 з метою з`ясування обставин можливості перетину державного кордну України до інших країн у власних потребах, під час дії воєнного стану на території України. ОСОБА_4 під час даної зустрічі маючи умисел на організацію переправлення особи через державний кордон України, з метою власного незаконного збагачення, усвідомлюючи вчинення нею дій в умовах воєнного стану, повідомила ОСОБА_6 про вартість таких дій в сумі 1000 доларів США, з яких 800 доларів США необхідно передати їй в якості авансу та зазначила на аркуші перелік документів, які необхідно останньому зібрати та надати їй для внесення неправдивих відомостей до інформаційної системи «Шлях», адміністратором якої є Укртрансбезпека, з метою отримання дозволу на перетин кордону України під час дії воєнного стану. Також, надала усні гарантії виконання нею зазначених зобов`язань та домовилася з ОСОБА_6 про наступну зустріч з ним 28.02.2023р. за тією ж адресою.

28.02.2023р. близько 14.36год. по АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , реалізовуючи злочинний умисел, з корисливих мотивів отримала від ОСОБА_6 вказаний нею раніше перелік документів, надавши йому додатково гарантії безпеки та поради щодо механізму виїзду за кордон України і подальшого можливого повернення на територію України, отримала від останнього 800 доларів США як аванс від загальної суми 1000 доларів США, що в еквіваленті до гривні відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним Банком України, станом на 28.02.2023р. становить 29254,88грн.

Кримінальний процесуальний кодекс України не встановлює критеріїв визначення обґрунтованості підозри. Однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, у практиці останнього «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine), від 21.04.2011, заява №42310/04, п. 175).

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. The United Kingdom), від 28.10.1994, заява № 14310/88, п. 55).

Тобто, стандарт «обґрунтована підозра», який використовується на стадії обрання підозрюваному запобіжного заходу, є значно нижчим, аніж на стадії вирішення судом питання про винуватість чи невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення після отримання обвинувального акта. Адже обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри, не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку (рішення ЄСПЛ у справі «Мерабішвілі проти Грузії» (Merabishvili v. Georgia) від 28.11.2017, заява №72508/13, п. 184).

Отже, під час перевірки, чи наявна обґрунтована підозра вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, слідчий суддя з`ясовує, чи наявні факти або інформація, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа, про яку йдеться, своїми діями могла вчинити кримінальні правопорушення, а також такі виправдовують подальше розслідування.

Обґрунтованість підозри підтверджується матеріалами, що додані до клопотання, зокрема, рапортом оперативного працівника відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, протоколом допиту свідків, протоколом обшуку, протоколом допиту підозрюваної.

Таким чином, підозра у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 К України є обґрунтованою.

Постановою старшого слідчого відділення поліції №2 Червоноградського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 29.03.2024 року підозрювану ОСОБА_4 оголошено в міжнародний розшук, оскільки остання покинула територію України 14.01.2024р. о 23.46год.

Кримінальний процесуальний кодекс України передбачає процедуру видачі особи у рамках міжнародної правової допомоги (глава 44), а порядок здійснення оперативно-розшукової діяльності врегульовано Законом України «Про оперативно-розшукову діяльність» № 2135- XII від 18 лютого 1992 року. За його положеннями підставами для проведення оперативно-розшукової діяльності є, зокрема, наявність достатньої інформації, одержаної в установленому законом порядку, що потребує перевірки за допомогою оперативно-розшукових заходів і засобів, про осіб, які переховуються від органів досудового розслідування, слідчого судді, суду (ст. 6); у сфері такої діяльності також застосовується міжнародне співробітництво із правоохоронними і спеціальними службами інших держав, які мають у своєму складі відповідні підрозділи, а також з міжнародними правоохоронними організаціями.

Отже, кримінальне процесуальне законодавство передбачає ряд процедур виконання постанови про розшук особи. Однак, положення ч. 6 ст. 193 КПК України умовою обрання тримання під вартою визначає саме: «оголошений у міжнародний розшук», що, на переконання слідчої судді, пов`язано виключно із прийняттям відповідної постанови.

Відповідно до ч.7 ст.110 КПК України. постанова слідчого, прокурора, прийнята в межах компетенції згідно із законом, є обов`язковою для виконання фізичними та юридичними особами, прав, свобод чи інтересів яких вона стосується.

З огляду на викладене, особа вважається оголошеною в розшук з моменту прийняття відповідної постанови.

Відповідно до ст.73 Правил Інтерполу, система сповіщень Інтерполу складається з сукупності повідомлень, що видаються під різними кольорами, та спеціальних сповіщень, які публікуються в рамках спеціальної взаємодії. Серед них, червона картка, що передбачає можливість затримання та екстрадиції розшукуваної особи, необхідними умовами для публікації якої визначено також і наявність чинного судового рішення про арешт (тримання під вартою) (пп. «v» п. «b» ст. 83 Правил Інтерполу). До того ж, перед скеруванням запиту до Генерального Секретаріату Інтерполу, національне центральне бюро повинно перевірити факт наявності серед представлених документів судового рішення про арешт чи тримання під вартою щодо особи, з приводу якої здійснюється запит (ст. 84 Правил Інтерполу).

Таким чином, передумовою опублікування червоної картки є скерування запиту до НЦБ Інтерполу в Україні із відповідною постановою про оголошення особи у міжнародний розшук та рішенням суду про обрання щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

За таких обставин, факт оголошення підозрюваного у міжнародний розшук не може пов`язуватись із використанням каналів Інтерполу, адже передумовою до зазначеного є наявність рішення суду про обрання підозрюваному запобіжного заходу, а однією з підстав для останнього є оголошення особи у міжнародний розшук. Тому, застосування такого підходу призвело б до неможливості загалом оголошення підозрюваного у міжнародний розшук.

За таких підстав, саме по собі прийняття постанови про оголошення підозрюваного у міжнародний розшук не може вважатись обґрунтованим за відсутності підстав для зазначеного, що визначені ч.1 ст.281 КПК України, і повинні бути перевірені слідчим суддею, та за наявності таких, особа вважається оголошенню у міжнародний розшук з моменту прийняття відповідної постанови слідчим чи прокурором.

Також слід зазначити, що Правила Інтерполу та Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол № 613/380/93/228/414/510/2801/5 від 17.08.2020р., відповідно до ст.1 КПК України не можуть визначати порядок кримінального провадження на території України, адже не є кримінальним процесуальним законодавством України.

За викладених обставин, зважаючи на те, що постанова про оголошення ОСОБА_4 у міжнародний розшук відповідає положенням ч.1 ст.281 КПК України, що підтверджується матеріалами, доданими до клопотання, підозрювана вважається такою, що оголошена у міжнародний розшук.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ряду спроб, які визначені у цій нормі як ризики.

Ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду підтверджується тяжкістю передбаченого покарання за інкримінований підозрюваній злочин, передбачений ч.3 ст.332 КК України.

Названий злочин є особливо тяжким та передбачає єдине основне покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 9 років.

Зазначене слідча суддя оцінює у сукупності із процесуальною поведінкою підозрюваної.

Ризик переховування обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Суд враховує, що усвідомлення можливого покарання за вчинене може спонукати підозрювану переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також, підозрювана не надала органу досудового розслідування жодних відомостей щодо підстав, тривалості та необхідності перебування за кордоном, де перебуває тривалий час достеменно знаючи про наявність в провадженні органу досудового розслідування даного кримінального провадження, в якому їй оголошено підозру.

Враховуючи вищезазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що підозрювана може перебувати за кордоном з метою переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Щодо ризику незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому кримінальному провадженні, то слідча суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні.

Так, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК України).

Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Водночас, за змістом ч.11 ст.615 КПК України як докази в суді можуть бути використані і показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану. Проте хід і результати такого допиту мають фіксуватися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

Тому, ризик впливу на свідків існує як на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, так і на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків, та дослідження їх судом.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на підозрюваного як на особу, що вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються підозрюваному та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад, показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Оскільки досудове розслідування у кримінальному провадженні ще не завершене, а свідки сторони обвинувачення відповідно не допитувались судом безпосередньо, існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу підозрюваного, такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від дачі показань у суді.

Слідчий суддя враховує й те, що для здійснення тиску не обов`язково осіб знати особисто. Для цього достатньо, наприклад, того, що особі, якій загрожує покарання у виді позбавлення волі на тривалий строк, після ознайомлення з матеріалами справи стануть відомі анкетні дані свідків, і з метою уникнення покарання, можуть вчинятися дії, покликані на примушення свідків до зміни показань або до відмови від їх надання, а також узгодження позиції із іншими підозрюваними.

Більше того, ОСОБА_4 на час інкримінованих подій отримала від ОСОБА_6 його особисті дані та документи, які посвідчують особу.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя виходить з встановлених вище ризиків впливу підозрюваної на свідків, експертів, що може бути вчинений шляхом перешкоджання з`явленню свідка, експерта, спеціаліста до суду, органів досудового розслідування, примушування їх до відмови від давання показань чи висновку, а також до давання завідомо неправдивих показань чи висновку шляхом погрози вбивством, насильством, знищенням майна цих осіб чи їх близьких родичів або розголошення відомостей, що їх ганьблять, або підкуп свідка, потерпілого чи експерта з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання чи висновок, описаний вище вплив містить ознаки самостійного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Слідчим суддею не встановлено обставин та на явності в неї захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою.

Поряд з цим, у рамках цього провадження слідчий суддя не перевірятиме питання недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам. Адже, відповідно до ст. 194 КПК України такі обставини встановлюються під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Натомість, згідно із ч. 6 ст. 193 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя перевіряє наявність тільки підстав, встановлених у ст. 177 КПК України. До того ж, КПК України визначає єдиний запобіжний захід, щодо якого можливе саме обрання - це тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов висновку щодо наявності підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваної ОСОБА_4 .

Відповідно до положень абз.7 ч.4 ст.183, ч.4 ст.197 КПК України розмір застави не визначається та строк дії цієї ухвали не зазначається.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 177, 178, абз. 7 ч. 4 ст. 183, ч. 6 ст. 193, ч. 4 ст. 197, ст. 372 КПК України, слідчий суддя

у х в а л и в:

Клопотання задовольнити.

Обрати підозрюваній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У разі затримання ОСОБА_4 , не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження, слідчий суддя, суд за його участю розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Контроль за виконанням ухвали покладається на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя : ОСОБА_1