КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/6255/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, статтею 14, частиною першою статті 187 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно - задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 03 липня 2024 року обшуку в автомобілі «Honda Accord», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 2 стартові пакети;

- 3 тримачі до сім-карток;

- документи щодо ОСОБА_8 .

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Не погоджуючись з указаною ухвалою адвокат ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на військово-облікові документи, видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання.

Уважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою в частині накладення арешту на документи ОСОБА_8 , оскільки така ухвала постановлена з істотним порушенням чинного кримінального процесуального закону, яке виразилось у неправильному застосуванні підстав для накладення арешту, передбачених статтею 170 КПК України.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що жодних доказів причетності ОСОБА_8 до протиправної діяльності у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 року прокурором у клопотанні не наведено та слідчим суддею під час розгляду клопотання не досліджувалось.

При цьому, у рамках досудового розслідування жодній особі, у тому числі ОСОБА_8 , повідомлення про підозру не вручено.

Звертає увагу на те, що вилучені під час невідкладного обшуку 03 липня 2024 року військово-облікові документи на ім`я ОСОБА_8 не є предметами злочину, не містять на собі слідів злочинів та належить ОСОБА_8 на законних підставах.

Посилається на те, що прокурором у клопотанні не зазначено і слідчим суддею в ухвалі не наведено підстав та мети вилучення вказаних документів, необґрунтовано необхідності їх вилучення та яке безпосереднє значення вони мають для досудового розслідування у кримінальному провадженні.

Уважає, що у слідчого не має законних підстав тримати у себе належні ОСОБА_8 військово-облікові документи, оскільки дані дії безпідставно примушують ОСОБА_8 до порушення його обов`язків, визначених постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

Також зауважує, що ОСОБА_8 жодних повідомлень про виклик до суду не отримував у жодний відомий спосіб оповіщення судом учасників справи. Для отримання копії оскаржуваної ухвали представником ОСОБА_8 22 серпня 2021 року через підсистему «Електронний Суд» до Печерського районного суду м. Києва направлена заява про отримання копії судового рішення, проте станом на 05 вересня 2024 року копії вказаної ухвали отримано не було, у зв`язку з чим фактично з текстом ухвали слідчого судді представник ОСОБА_8 ознайомився лише 05 вересня 2024 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги, а також думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання прокурора про арешт майна розглянуто у відсутності власника майна.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року ОСОБА_8 та/або його представником отримана не була.

Як зазначає адвокат в апеляційній скарзі, з текстом ухвали слідчого судді представник ОСОБА_8 ознайомився лише 05 вересня 2024 року.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає обґрунтованими доводи адвоката про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Офісом Генерального прокурора здійснюється процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, статтею 14, частиною першою статті 187 КК України.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні здійснюється Головним слідчим управлінням Національної поліції України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території Харківської області ОСОБА_10 (кримінальне прізвисько «ОСОБА_10») з 2014 року створив злочинну організацію (більш відома в кримінальних колах як «ОЗГ Залютінські»), учасники якої вчиняють тяжкі та особливо тяжкі злочини (крадіжки, грабежі, розбої, вимагання, вбивства, нанесення тяжких тілесних ушкоджень, а також інші насильницькі та корисливі злочини) на території України та за її межами.

Від початку повномасштабної збройної агресії російської федерації ОСОБА_10 з деякими активними учасниками ЗО «Залютінські» виїхали до Республіки Франція, де продовжили свою злочинну діяльність.

В ході міжнародної співпраці налагоджено ефективну взаємодію з Департаментом кримінальних розслідувань Марселя Французької Жандармерії, в ході якої задокументовано ряд фактів вчинення злочинів ОСОБА_10 та членами ЗО «Залютинські» на півдні Французької Республіки.

Так, за погодженням з органами юстиції Французької Республіки та за підтримки Європолу 02 липня 2024 року на території Франції проведено ряд слідчих та розшукових заходів за присутності представників ГСУ НПУ, під час яких затримано лідера ЗО - ОСОБА_10 та її активного учасника - ОСОБА_11 , а також проведено чотири санкціонованих обшуки.

Поряд з цим, з метою документування протиправної діяльності всіх інших учасників злочинної організації, 03 липня 2024 року проведено 19 обшуків на території АДРЕСА_1 за місцем проживання фігурантів та у автомобілях.

Крім цього, досудовим розслідуванням встановлено, що до кримінального правопорушення також причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , проте на час проведення обшуку використовував тимчасове місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 , та який безпосередньо виконує всі вказівки, які йому надають ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .

Зокрема, 03 липня 2024 року Головним слідчим управлінням Національної поліції України на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва проведено обшуку автомобіля «Honda Accord», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , під час якого, зокрема виявлено та вилучено:

- 2 стартові пакети;

- 3 тримачі до сім-карток;

- документи щодо ОСОБА_8 .

Вказане вилучене майно на даний час знаходиться в органу досудового розслідування - Головному слідчому управлінні Національної поліції України, за адресою: м. Київ, просп. Лобановського, 51.

Також, серед вказаних вилучених речей є майно, щодо якого прямо не надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку та вони не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу.

03 липня 2024 року постановою слідчого вказані у клопотанні речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

04 липня 2024 року до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 255, частиною четвертою статті 189, статтею 14, частиною першою статті 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів у сфері протидії організованій злочинності Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_9 про накладення арешту на майно - задоволено частково.

Накладено арешт на майно, вилучене під час проведення 03 липня 2024 року обшуку в автомобілі «Honda Accord», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:

- 2 стартові пакети;

- 3 тримачі до сім-карток;

- документи щодо ОСОБА_8 .

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовлено.

Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки вищевказана ухвала слідчого судді фактично оскаржена апелянтом лише в частині накладення арешту на військово-облікові документи щодо ОСОБА_8 , тому колегія суддів, відповідно до частини першої статті 404 КПК України, переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги та лише щодо арешту вказаних документів.

Ухвала слідчого судді в іншій частині колегією суддів не перевіряється.

З таким висновком слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до частини п`ятої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як установлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог статей 131-132, 170-173 КПК України, задовольнив клопотання прокурора про накладення арешту на майно, а саме документи щодо ОСОБА_8 ,які визнані речовим доказом у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 рокута які виявлено і вилучено 03 липня 2024 року під час проведення обшуку автомобіля «Honda Accord», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , з тих підстав, що вилучене майно може бути використано як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнано речовим доказом у межах кримінального провадження №0000603 та відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

Дослідивши матеріали поданого клопотання про накладення арешту на майно колегія вважає, що прокурором у клопотанні наведено вагомі доводи, які свідчать, що вказані у клопотанні документи могли зберегти на собі сліди кримінального правопорушення та містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, визнані речовими доказами у кримінальному провадженні та метою такого арешту є забезпечення збереження речового доказу.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів уважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання та накладення арешту на вищезазначені документи щодо ОСОБА_8 , оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що незастосування арешту даного майна може призвести до його пошкодження, псування, знищення чи відчуження, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, колегія суддів уважає, що слідчий суддя обґрунтовано наклав на зазначене у клопотанні прокурора майно, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Посилання апелянта на те, що вилучене майно не відповідає критеріям речових доказів, визначених частиною першою статті 98 КПК України, оскільки вилучені під час невідкладного обшуку 03 липня 2024 року військово-облікові документи на ім`я ОСОБА_8 не є предметами злочину, не містять на собі слідів злочинів та належить ОСОБА_8 на законних підставах; прокурором у клопотанні не зазначено і слідчим суддею в ухвалі не наведено підстав та мети вилучення вказаних документів, необґрунтовано необхідності їх вилучення та яке безпосереднє значення вони мають для досудового розслідування у кримінальному провадженні, є безпідставними, оскільки встановлені прокурором фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні містять сукупність підстав та розумних підозр уважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку, що вилучені предмети та речі можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у статті 98 КПК України, що згідно частини третьої статті 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Як установлено матеріалами провадження, виявлені і вилучені Головним слідчим управлінням Національної поліції України 03 липня 2024 року під час проведення обшуку автомобіля «Honda Accord», р.н. НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_8 , на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, документи щодо ОСОБА_8 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, так як вони можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, посилання скаржника на ненадання стороною обвинувачення жодних доказів причетності ОСОБА_8 до протиправної діяльності у кримінальному провадженні №0000603 від 06 квітня 2023 року.

Аргументи сторони захисту щодо того, що у слідчого не має законних підстав тримати у себе належні ОСОБА_8 військово-облікові документи, оскільки дані дії безпідставно примушують ОСОБА_8 до порушення його обов`язків, визначених постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» не підтверджені жодними доказами, зокрема з тих підстав, що до «документів щодо ОСОБА_8 », на які накладено арешт оскаржуваною ухвалою слідчого судді, згідно протоколу обшуку від 03 липня 2024 року відносяться: довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 , рішення про відмову в перетині державного кордону України ОСОБА_8 від 29 червня 2024 року, довідка ВЛК щодо ОСОБА_8 №46 від 05 травня 2022 року, довідка №77 від 05 квітня 2022 року, видана ОСОБА_8 . При цьому, стороною захисту не зазначено яким чином арешт на вказані документи призводить до порушення ОСОБА_8 його обов`язків, визначених постановою Кабінету Міністрів України №560 від 16 травня 2024 року «Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».

Посилання апелянта на те, що у рамках досудового розслідування жодній особі, у тому числі ОСОБА_8 , повідомлення про підозру не вручено, не є підставою для скасування ухвали слідчого судді, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізацію мети досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбаченого частиною першою статті 170 КПК України.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах ОСОБА_8 , колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень статей 170, 172-173 КПК України, які б слугували підставою для її скасування.

Ухвала слідчого судді відповідає вимогам частини п`ятої статті 173, статті 372 КПК України та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Інші зазначені в апеляційні скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 170, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року.

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 липня 2024 року в частині накладення арешту на військово-облікові документи щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3