ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Куна Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, який має середню освіту, перебуває на посаді номера обслуги міномету мінометного взводу 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, у військовому званні «солдат», який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 31.03.2023 № 95 по стройовій частині солдата ОСОБА_5 призначено на посаду номера обслуги міномету мінометного взводу 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення.

Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України.

В подальшому, відповідними Указами Президента України ОСОБА_6 , правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє до теперішнього часу.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, солдат ОСОБА_5 , згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Статтями 29, 31 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Статтею 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил також передбачено, що за своїми військовими званнями начальниками є офіцери молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу.

В свою чергу, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин.

21 лютого 2024 року, приблизно о 01 годині 25 хвилин, командир 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший лейтенант ОСОБА_7 , знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, розташованому у населеному пункті Новотроїцьке, що на території Комишуваської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, у присутності інших військовослужбовців зазначеної військової частини, на виконання бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_8 №47 від 20.02.2024, надав солдату ОСОБА_5 бойовий наказ щодо необхідності обладнання запасної вогневої позиції 120 мм міномету в районі лісосмуги т. С86 (65195), що на території Пологівського району Запорізької області.

Після цього солдат ОСОБА_5 , діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом та, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби, з метою тимчасово незаконно ухилитися від неї, вирішив стати на злочинний шлях та у порушення зазначених вище статутних вимог, відкрито відмовитися виконувати наказ начальника.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел солдат ОСОБА_5 , в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України ст.ст. 9, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відкрито, у присутності командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_7 який відповідно до вимог ст. ст. 29, 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України є для нього начальником за службовим становищем та військовим званням та інших військовослужбовців зазначеної військової частини, відкрито відмовився виконувати бойовий наказ командира 3-ї роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старшого лейтенанта ОСОБА_7 , направлений на реалізацію бойового розпорядження тимчасово виконуючого обов`язки командира 5-го батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України майора ОСОБА_8 №47 від 20.02.2024 щодо необхідності обладнання запасної вогневої позиції 120 мм міномету в районі лісосмуги т. С86 (65195), що на території Пологівського району Запорізької області, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був виконати цей наказ.

Обвинувачений свою провину в викладеному вище визнав повністю, про обставини скоєного дав відповідні написаному вище свідчення, згідно яких він, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 21 лютого 2024 року, приблизно о 01 годині 25 хвилин, знаходячись в місці тимчасової дислокації підрозділу розташованому у населеному пункті Новотроїцьке, що на території Комишуваської селищної територіальної громади Запорізького району Запорізької області, отримав від командира 3-ї роти 5-го батальйону військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_7 бойовий наказ щодо необхідності обладнання запасної вогневої позиції 120 мм міномету в районі лісосмуги, що на території Пологівського району Запорізької області. Натомість ОСОБА_5 через моральну неготовність відкрито відмовитися виконувати вказаний наказ начальника. У скоєному щиро розкаявся.

Зважаючи на відсутність з боку учасників судового розгляду будь-яких заперечень, суд в порядку ч.3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно фктичних обставин справи, які ніким не оспорюються.

Дослідивши визначений обсяг доказів та надавши їм належну оцінку, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні злочину при вище викладених обставинах повністю доведена, а його дії суд кваліфікує за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого, судом визнано його щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, про що слідує з обвинувального акту та підтверджено сторонами під час судового розгляду.

При призначенні покарання обвинуваченому суд бере до уваги вищевказані обставини, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який закон відносить до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини вчиненого, що полягли у свідомій відмові виконати наказ начальника в умовах воєнного стану, суд враховує і особу винуватого: не інвалід, має постійне місце проживання.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі.

Натомість, за наявності вказаних вище обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за відсутності обтяжуючих покарання за вчинення злочину обставин, суд вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому можливо та доцільно застосувати положення ст. 69 КК України, визначивши йому позбавлення волі за вчинення вказаного злочину на строк нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції названої вище норми особливої частини КК України - позбавлення волі строком на 2 роки.

Крім того, суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, який висловив критику до своєї неправомірної поведінки, проходить військову службу, вважає за можливе замість позбавлення волі на строк два роки призначити обвинуваченому в порядку ст. 62 КК України покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні на той самий строк.

На думку суду, покарання, що призначається, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів як ним самим, так й іншими особами, тобто досягне мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Обвинуваченому кримінальному провадженні був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, підстави якого натепер не відпали, отже він має бути залишеним без змін до набрання вироком суду законної сили.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 69, 75, 408 КК України, ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_5 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, на підставі чого призначити йому покарання із застовуванням положень ст. ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 62 КК України замінити призначене ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичної затримання з 21 лютого2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити той самий - тримання під вартою.

Зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_5 у строк попереднього ув`язнення в період часу з 21 лютого 2024 року по день набрання вироком законної сили, виходячи з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для особи, яка перебуває під вартою - з моменту вручення їй копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченим, захисникам, потерпілим, право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження. Обвинуваченим, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, також роз`яснити право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1