Справа №705/6176/24
1-в/705/580/24 УХВАЛА
22 листопада 2024 року м.Умань
Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
засудженого ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),
представника установи ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про приведення вироку Оболонського районного суду м. Києва відповідно до вимог чинного законодавства,
Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням, в якому просив застосувати до нього Закон України № 3886-ІХ від 09.08.2024 та привести вирок відповідно до вимог чинного законодавства.
Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив його клопотання задовольнити та у зв`язку з набуттям чинності Закону України № 3886-ІХ привести вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року у відповідність до вимог чинного законодавства.
Захисник ОСОБА_4 підтримав клопотання засудженого ОСОБА_5 та просив його задовольнити.
Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд звільнити ОСОБА_5 від покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння. Вважати його засудженим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного затримання 27.09.2023.
Представник адміністрації установи ОСОБА_6 у судовому засіданні при розгляді клопотання засудженого поклався на розсуд суду.
Суд, вислухавши засудженого, захисника, прокурора та представника адміністрації установи, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого, дійшов таких висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку, вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.
Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 засуджений вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2023, більш суворим покаранням за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі, зарахувавши у строк відбування покарання термін частково відбутого покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15.12.2023. Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахується з 27.09.2023.
Відповідно до зазначеного вироку ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, із заподіянням матеріальної шкоди потерпілому на суму 1816 грн.
Разом з тим Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року.
Відповідно до вказаного Закону № 3886-ІХ стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.
Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.
Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).
За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями, які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.
Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.
Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.
Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.
Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2023 ця сума становила 2684 грн.
Отже, враховуючи, що ОСОБА_5 згідно з вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 19.07.2023 на суму, що менша ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на теперішній час, враховуючи часткову декриміналізацію, введену новим Законом, на підставі ст. 5 України, суд доходить висновку про необхідність звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України, у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
На цих підставах ОСОБА_5 необхідно вважати засудженим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, суд
Клопотання засудженого ОСОБА_5 задовольнити.
Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року привести у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024.
Звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання, призначеного вироком Оболонського районного суду м. Києва від 07 березня 2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, у зв`язку з усуненням законом караності діяння.
ОСОБА_5 вважати засудженим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 15 грудня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його фактичного затримання 27.09.2023.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня оголошення ухвали, а засудженим протягом 7 днів з дня отримання копії ухвали.
Суддя ОСОБА_1