КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/3830/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника власника майна ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року задоволено клопотання прокурора першого відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року на майно, вилучене під час проведення 17.04.2024 року обшуку, а саме: автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне скарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19.04.2024, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт вказує на те, що транспортний засіб було придбано ОСОБА_6 у 2023 році за власний кошт.

На переконання апелянта автомобіль не може бути використаним як доказ у даному кримінальному провадженні, оскільки не є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, не зберігає на собі слідів його вчинення та не містить інших відомостей, які можуть бути використанні як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України.

Апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 був викликаний за допомогою SMS-повідомлення, яке останній отримав за декілька годин до призначеного на 17:00 год. 19.04.2024 судового засідання. Більше того, на момент отримання SMS-повідомлення останній перебував у м. Одеса.

А тому, ОСОБА_6 був незаконно обмежений в його правах.

В судовому засіданні 16.07.2024 представником власника майнаОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_9 , подано доповнення до апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 . Однак колегія суддів не приймає до уваги вказані доповнення адвоката ОСОБА_9 , до апеляційної скарги адвоката ОСОБА_7 ,з урахуванням висновку Великої палати Верховного суду викладеного у постанові ВП ВС від 24 квітня 2024 року у справі № 304/1035/20 (провадження № 13-58кс23) щодо застосування норм права, відповідно до якого у розумінні ч. 3 ст. 403 КПК «особою, яка подала апеляційну скаргу» є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені. Право змінити та/або доповнити апеляційну скаргу обвинуваченого, належить виключно суб`єкту її подання, тобто обвинуваченому.

З викладеного висновку вбачається, ч. 3 ст. 403 КПК «особою, яка подала апеляційну скаргу» є лише учасник судового провадження, який реалізував право на апеляційне оскарження від свого імені, в даному випадку змінити чи доповнити апеляційну скаргу мав право адвокат ОСОБА_7 , який подавав апеляційну скаргу, в інтересах власника майна ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді апелянт зазначає, що ОСОБА_6 викликався для участі в судовому засіданні за декілька годин до призначеного на 17:00 год. 19.04.2024 судового засідання, зі змістом даної ухвали ОСОБА_6 та його представник змогли ознайомитись лише 01.05.2024.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу подану представником власника майна ОСОБА_6 - адвокатом ОСОБА_7 , у повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК Україниапеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК Українипропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що розгляд клопотання про арешт майна було проведено без участі власника майна та його представника, зі змістом оскаржуваної ухвали ОСОБА_6 та його представник змогли ознайомитись лише 01.05.2024, іншої інформації матеріали справи не містять, у зв`язку з чим колегія суддів вбачає підстави для задоволення клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року.

Як убачається з матеріалів, наданих судом першої інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0001220 від 04.07.2023 року за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що керівник злочинної організації ОСОБА_10 , діючи умисно, спільно з її членами ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та 7-ма громадянами Чеської Республіки, членами злочинної організації, з метою власного незаконного збагачення, в період часу не пізніше листопада 2022 року по 17.04.2024 (по момент припинення злочинної діяльності злочинної організації правоохоронними органами), відповідно до відведеної кожному злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану в межах спільного злочинного умислу, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VolP телефонії та віртуальних АТС, шахрайськими способом заволоділи коштами громадянам Чеської Республіки на загальну суму 5,5 млн. грн.

Так, невстановлена органом досудового розслідування особа з числа громадян Чеської Республіки, будучи членом злочинної організації, очолюваної ОСОБА_10 , відповідно до відведеної злочинної ролі, діючи згідно раніше розробленого та узгодженого всіма учасниками злочинної організації плану в межах спільного злочинного умислу, спільно із членами злочинного угрупування ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які входили до складу злочинної організації, перебуваючи за встановленою адресою, з використанням електронно-обчислювальної техніки (комп`ютерного обладнання), пристроїв VoIP телефонії та віртуальних АТС, присвоївши собі номери телефонів, здійснювала телефонний дзвінок до громадянин Чеської Республіки.

Представляючись працівником Чеського народного банку, що не відповідає дійсності, невідома особа запевняла потерпілого про загрозу втрати коштів на його банківському рахунку, у зв`язку із чим пропонувала спосіб вирішення проблеми шляхом встановлення програмного забезпечення віддаленого доступу до комп`ютерних пристроїв, наданні відомостей про номер банківської картки, строк її дії та CVV код, після чого запевнивши про необхідність переказу коштів на безпечний рахунок, невідома особа своїми діями та вказівками потерпілому здійснила переказ коштів без відома потерпілого з банківської карти на відповідні карткові рахунки чи криптогаманці, розпорядившись у подальшому ними на власний розсуд.

У вказаному кримінальному провадженні 06.10.2023 створено спільну слідчу групу між Чеською Республікою та Україною (Eurojust ID 80398, operation «KLAUDIE»), оскільки злочини, які розслідуються правоохоронними органами Чеської республіки та України організовані та вчинені одними і тими ж особами та є взаємопов`язаними між собою.

Так, на підставі викладеного, керуючись ст. 571 КПК України, п. 2, 8, 9 Угоди про створення спільної слідчої групи «KLAUDIE», з метою отримання доказів причетності до вчинення злочину, органом досудового розслідування отримано відомості про причетність громадян України до протиправної діяльності, які залучили громадян Чеської Республіки, та спільно вчиняли протиправні дії.

На підставі зібраних під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні матеріалів, органом досудового розслідування отримано дозвіл на проведення ряду обшуків за місцями здійснення протиправної діяльності, місцях проживання учасників злочинної організації на території м. Одеса та Одеської області у транспортних засобів які перебувають у їх користуванні.

17.04.2024 року на підставі ухвали Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/16166/24-к від 11.04.2024 року, слідчими ГСУ НПУ проведено обшук автомобіля марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 , власником якого являється ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , яким користується ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за результатом якого, окрім іншого, виявлено та вилучено: автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

Постановою Старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майор поліції ОСОБА_13 від 18.04.2024 року вилучене майно визначено речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

19.04.2024 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року.

На обґрунтування вимог поданого клопотання прокурор вказав на те, що з метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою збереження речового доказу, виникла необхідність у накладенні арешту на майно, яке було вилучено під час обшуку, оскільки таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене або знищене, а також враховуючи, що вказане майно містить відомості щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, відомості про які внесено до ЄРДР та розслідуються у вказаному провадженні, необхідно накласти арешт на вищевказане майно.

19.04.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва вказане клопотання прокурора задоволено та накладено арешт у кримінальному провадженні № 0001220 від 04.07.2023 року на майно, вилучене під час проведення 17.04.2024 року обшуку, а саме: автомобіль марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію т/з «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 ; ключ від автомобіля марки «SKODA», моделі «SUPERB», н.з. НОМЕР_1 , чорного кольору, номер кузова (VIN): НОМЕР_2 .

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001220 від 04.07.2023 року за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України та можливе відношення до нього вилученого майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовими доказами в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Згідно вимог ч. 7 ст. 236 КПК України при обшуку слідчий, прокурор має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення обшуканого житла чи іншого володіння особи чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Предмети, які вилучені законом з обігу, підлягають вилученню незалежно від їх відношення до кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України, та постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 від 18.04.2024 року вилучене майно визначено речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки воно набуте кримінально протиправним шляхом /т. 3 а.с. 154-157/.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Щодо тверджень апелянта, що ОСОБА_6 був викликаний за допомогою SMS-повідомлення, яке останній отримав за декілька годин до призначеного на 17:00 год. 19.04.2024 судового засідання, та на момент отримання SMS-повідомлення останній перебував у м. Одеса, а тому, ОСОБА_6 був незаконно обмежений в його правах, колегія суддів зазначає, що згідно положень ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_6 - адвокату ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 19 квітня 2024 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4