Справа № 134/1793/24
УХВАЛА

Іменем України

21 жовтня 2024 року с-ще Крижопіль

Крижопільський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника виправного центру ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Крижопіль в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Серебрія Бершадського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, до засудження непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

встановив:

В провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває клопотання засудженого ОСОБА_5 про застосування відносно нього положень Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024.

У клопотанні ОСОБА_5 просить переглянути його справу у зв`язку з декриміналізацією вчиненого ним діяння за ч. 3 ст. 185 КК України.

В судове засідання засуджений ОСОБА_5 не з`явився, натомість направив до суду заяву, у якій просить розглянути клопотання у його відсутності.

Згідно ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Заслухавши думку прокурора, який вважає, що наявні підстави для задоволення клопотання, представника виправного центру, який при вирішенні клопотання поклався на розсуд суду, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 квітня 2021 року, ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ст. ст. 71, 72 КК України ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 26.06.2020 року. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з моменту затримання.

Судом також встановлено, що вироком Бершадського районного суду Вінницької області від 26.06.2020 року у справі № 126/2573/19 (який було враховано при визначенні ОСОБА_5 остаточного покарання у кримінальному провадженні про його обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України) ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 (три) роки. На підставі ч. 1 ст. 76 КК України на ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2023 року ОСОБА_5 замінено невідбуту частину покарання, призначеного вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01.03.2021 року, строком один рік вісім місяців двадцять п`ять днів з позбавлення волі на обмеження волі.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 29 листопада 2023 року ОСОБА_5 зараховано у строк покарання, призначеного за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року, час слідування під вартою до ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» з 03 жовтня 2023 року по 08 листопада 2023 року за правилами ст. 72 КК України, виходячи із співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі.

Засуджений ОСОБА_5 з 08 листопада 2023 року відбуває покарання в ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно частини 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 26 червня 2020 року вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_5 вчинив 15.10.2019 року.

Станом на 01.01.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» становив 1921 гривня, тобто станом на час вчинення інкримінованого ОСОБА_5 діяння за ч. 3 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність мала б настати за викрадення чужого майна на суму, яка перевищує 1921 грн. (1921 х 50 % х 0,2).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Враховуючи наведені норми закону, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, за яке він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка викрала чуже майно, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума матеріальної шкоди станом на момент вчинення правопорушення перевищує 1921 грн. (у 2019 році). В даному випадку сума є нижчою (1543,20 грн.).

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

З огляду на викладене, необхідно звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання за ч. 3 ст. 185 КК України згідно вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 26 червня 2020 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Таким чином, ОСОБА_5 вважається засудженим за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки (без застосування положень ст. ст. 71, 72 КК України).

Строк відбування покарання ОСОБА_5 слід рахувати з моменту затримання 28 травня 2021 року, згідно протоколу затримання на виконання вироку Літинського районного суду Вінницької області від 01.03.2021 року.

Враховуючи вищевикладене, оскільки засуджений ОСОБА_5 фактично відбув покарання за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року його слід звільнити з ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)».

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання за ч. 3 ст. 185 КК України згідно вироку Бершадського районного суду Вінницької області від 26 червня 2020 року у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння згідно Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Вважати ОСОБА_5 засудженим за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

Виключити з вироку Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року посилання на ст. ст. 71, 72 КК України.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту затримання 28 травня 2021 року.

Звільнити ОСОБА_5 з ДУ «Крижопільський виправний центр (№ 113)» у зв`язку з фактичним відбуттям покарання за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 01 березня 2021 року негайно, після набрання ухвали законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя