Справа № 128/89/20
Провадження №11-кп/801/899/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2019 за №0000628 відносно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_9

захисника: ОСОБА_10

особи, щодо якої розглядається клопотання: ОСОБА_8

представника потерпілої особи - захисника: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині посилання на спрямованість умислу та мети її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

З мотивувальної частини ухвали виключити посилання на спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу залишити без змін.

Захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року в частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити в цій частині новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.07.2019 за №0000628, відносно ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України задоволено.

Застосовано до ОСОБА_8 у зв`язку із вчиненням нею суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу Комунального некомерційного підприємства «Вінницька обласна клінічна психоневрологічна лікарня ім. акад. О.І. Ющенка Вінницької обласної ради» в умовах, що виключають її небезпечну поведінку скасовано з часу доставки (прийому) ОСОБА_8 до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 24.07.2029 на майно, а саме: господарську сокиру та предмет, зовні схожий на пістолет «Flober Magor 2.5 E2VL» з серійним номером НОМЕР_1 скасовано.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_8 ОСОБА_12 про відшкодування матеріальних та моральних збитків від злочину відмовлено.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно ухвали суду ОСОБА_8 вчинила суспільно небезпечного діяння за наступних обставин.

18.07.2019 близько 15 год 00 хв ОСОБА_8 , знаходячись на сходовій клітці у приміщенні загального користування, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , з метою з`ясування стосунків із ОСОБА_11 та, маючи умисел на умисне позбавлення життя ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та незворотність їх наслідків, у вигляді смерті ОСОБА_11 , бажаючи їх настання, господарською сокирою, яку заздалегідь узяла з собою, умисно завдала лезом господарської сокири один удар в ліву лобну ділянку голови ОСОБА_11 . Після отриманого удару, з метою врятування свого життя та здоров`я, ОСОБА_11 почала тікати по сходовій клітці вгору на другий поверх вказаного приміщення і в цей момент ОСОБА_8 , діставши пістолет «Flober Magor 2.5 E2VL» з серійним номером НОМЕР_2 , який заздалегідь узяла з собою, здійснила з нього три постріли у сторону ОСОБА_11 , із яких влучила один раз у спину ОСОБА_11 . Своїми умисними діями ОСОБА_8 спричинила ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, синця та садна грудної клітки, синці та садна кінцівок, правої сідничної ділянки, а також рани лобної ділянки зліва. Згідно з висновком експерта №1326/7 від 03.01.2020, виявлені тілесні ушкодження виникли від дії тупого твердого предмета (предметів) за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. ОСОБА_8 виконала всі дії, які вважала необхідним для доведення злочину до кінця, але протиправні дії ОСОБА_8 було припинено сторонніми особами, що не дало змоги останній довести свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що ухвала Вінницького районного суду від 31.05.2024 року підлягає зміні через на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, в частині необхідності виключити посилання на спрямованість умислу та мети її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, прокурор зазначає, що неосудною є особа, тобто особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. І з огляду на положення ст.ст.23, 24 КК України, якими дається визначення понять "вина" та "умисел", а також теоретичне визначення понять "мотив" і "мета", вказані елементи суб`єктивної сторони складу кримінального правопорушення є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини, прояв яких є неможливим у разі порушення психічних функцій, за яких особа не здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Відповідно до дослідженого судом першої інстанції висновку судово- психіатричної експертизи № 163 від 14.12.2019 ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованого їй діяння та на час проведення експертизи страждала на хронічне психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії, синдром Кандинського-Клерамбо i являється неосудною.

Зазначене хронічне захворювання позбавило ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.

Тому, висновки суду про таке психічне ставлення неосудної особи до вчиненого суспільно небезпечного діяння не ґрунтуються на правильному тлумаченні закону про кримінальну відповідальність, яке б відповідало його точному змісту, що беззаперечно є свідченням неправильного застосування такого закону.

Вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 мотивовано тим, що підставами для скасування ухвали є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, коли залишилися недослідженими такі обставин, зясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення цивільного позову по справі.

Захисник вказує на те, що ОСОБА_12 була обізнана раніше про психологічний стан та психічні розлади у своєї доньки ОСОБА_8 , ігнорувала рекомендації з даного приводу свого сімейного лікаря про лікування доньки з даного приводу, що спростовує висновки суду які зазначені в ухвалі, про те, що мати ОСОБА_12 не була обізнана з приводу захворювання у своєї доньки та з приводу того, що ОСОБА_8 не проживала з матірю останні 5 років разом.

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до неправильного висновку про наявність правових підстав для залишення позову потерпілої ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала Вінницького районного суду від 31.05.2024 року в частині вирішення цивільного позову належить скасувати, а справу в цій частині направити на новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства в іншому складі.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора, просив задоволити, відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, захисника ОСОБА_10 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої особи - захисника ОСОБА_7 просив відмовити, особу, щодо якої застосовано примусові заходи медичного харктеру ОСОБА_8 , яка підтримала думку свого захисника, представника потерпілої особи - захисника ОСОБА_7 , який просив задоволити його апеляційну скаргу, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, представника потерпілої особи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої захисника ОСОБА_7 слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України у апеляційній скарзі прокурора, представника потерпілої особи не оспорюється.

Доводи апеляційної скарги прокурора є належним чином обгрунтованими.

Виходячи з передбачених ст.19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила розладу психічної діяльності, суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Положення статей 23,24 КК України визначають, що умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення суб`єктом суспільно небезпечного характеру свого діяння означає, що він усвідомлює всі фактичні обставини вчиненого діяння, які відповідають ознакам складу інкримінованого злочину, та одночасно розуміє, що вчинене ним діяння є соціально-осуджуваним, шкідливим для суспільства.

Цілеспрямованість є ознакою усвідомленої вольової діяльності людини, а умисна форма вини при цьому передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Разом з тим, особа може бути позбавлена здатності усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Такий стан особи при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність, за визначеними у ч. 2 ст. 19 КК України критеріями визначає неосудність особи та виключає притягнення її до кримінальної відповідальності.

Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Викладене узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постановах від 26 червня 2019 року у справі №202/5997/17 та від 13 травня 2021 року у справі №204/8241/17, згідно яких предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Відповідно до висновку судово- психіатричної експертизи № 163 від 14.12.2019 ОСОБА_8 у період вчинення інкримінованого їй діяння та на час проведення експертизи страждала на хронічне психічне захворювання у формі параноїдальної шизофренії, синдром Кандинського-Клерамбо i являється неосудною.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що зазначене хронічне захворювання позбавило ОСОБА_8 можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого їй діяння.

З зазначеним станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину.

З рішення суду першої інстанції убачається, що суд неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, оскільки викладаючи обставини визнаного доведеним суспільно небезпечного діяння ОСОБА_8 , безпідставно зазначив про спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні нею суспільно небезпечного діяння.

За таких обставин, з мотивувальної частини ухвали підлягає виключенню посилання на спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

Проаналізувавши твердження апеляційної скарги представника потерпілої особи, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними .

Суд з урахуванням обставин, встановлених у даному проваджені, положень КПК України, ЦК, ЦПК, висновків Верховного Суду, належним чином перевірив доведеність позовних вимог та прийняв законне, обгрунтоване рішення про відмову в задоволенні вимог до ОСОБА_12 щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Обставини, на які посилається представник потерпілої у апеляційній скарзі, перевірялись судом.

У зв`язку з недоведеністю обставин, що свідчать про факт спільного місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , того, що ОСОБА_12 на момент вчинення ОСОБА_8 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки злочину, знала про психічне захворювання своєї доньки, але не вжила заходів щодо запобігання шкоді, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_12 шкоди.

Рішення суду в частині вирішення цивільного позову належним чином умотивоване.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовної заяви ОСОБА_11 до ОСОБА_8 , законного представника ОСОБА_8 ОСОБА_12 про відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 409, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої захисника ОСОБА_7

Задоволити апеляційну скаргу прокурора.

Ухвалу Вінницького районного суду Вінницької області від 31.05.2024 року відносно ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України змінити через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, в частині посилання на спрямованість умислу та мети її дій при вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115 КК України.

З мотивувальної частини ухвали виключити посилання на спрямованість умислу та мету дій ОСОБА_8 при вчиненні суспільно небезпечного діяння.

В решті ухвалу залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4