ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2778/24 Справа № 183/5273/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000592 від 10.05.2024 року, за апеляційною скаргою прокурора Новомосковської окружної прокуратури ОСОБА_8 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка с. Личкове, Магдалинівського р-ну, Дніпропетровської обл., громадянки України, одруженої, яка працює в ФОП «Галка», яка, зареєстрована та мешкає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Винести нову ухвалу, якою стягнути з обвинуваченої ОСОБА_7 процесуальні витрати за проведення автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-24/20748-ІТ від 23 травня 2024 року у розмірі 3029,12 грн.

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Обгрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що оскільки ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження щодо неї закрито, на підставі статті 46 КК України у зв`язку з примиренням з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою, суд першої інстанції мав стягнути з останньої на користь держави понесені витрати на проведення судової експертизи.

Оскаржуваною ухвалою суду ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України - у зв`язку із примиренням з потерпілим, та кримінальне провадження за її обвинуваченням за ч. 1 ст. 286 КК України закрито.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Обгрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що враховуючи, що ОСОБА_7 вперше вчинила необережний нетяжкий злочин, передбачений ч.1 ст. 286 КК України, відомостей, які б свідчили про порушення правил безпеки дорожнього руху останньою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, матеріали провадження не містять, ОСОБА_7 примирилася з потерпілим ОСОБА_9 , який претензій матеріального та морального характеру до неї не має, що підтвердив в судовому засіданні, ОСОБА_7 належить звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Згідно із обвинувальним актом, ОСОБА_7 обвинувачувалась у тому, що 06 травня 2024 року о 12 год. 17 хв., остання, керуючи технічно справним транспортним засобом марки «ЗАЗ 110307», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Гетьманській, м. Новомосковськ, в світлу пори доби, по сухому покриттю проїзної частини дороги, поблизу буд. АДРЕСА_2 , під час зміни напрямку руху праворуч, не передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не діючи таким чином, щоб не піддавати загрози життю та здоров`ю громадян, перед початком руху не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустила зіткнення з моторолером марки «Suzuki» без реєстраційного номеру під керуванням водія ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався праворуч від автомобіля «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 в попутному з ним напрямку.

Своїми діями водій транспортного засобу «ЗАЗ 110307» реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 грубо порушила вимоги п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (6), 10.1 Правил дорожнього руху України, якими передбачено:

п. 1.3: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

п. 1.5: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 2.3 (6): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 10.1: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

Порушення вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходиться у причинному зв`язку з настанням дорожньо - транспортної події, внаслідок якої водію моторолера марки «Suzuki» ОСОБА_9 були спричинені тілесні ушкодження у виді закритого перелому правої стегнової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, синця та саден на правому стегні, у своїй сукупності, відносяться до середнього ступеню тяжкості, оскільки зростання кісткової тканини у місці перелому відбувається у термін більше як 21 день (згідно п. 2.2.2 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).

Дії ОСОБА_7 у вищезазначеній частині у вироку кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_9 до суду апеляційної інстанції не з`явився, надав письмову заяву про відсутність претензій до обвинуваченої.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, на її задоволенні наполягав; обвинувачену, яка проти задоволення апеляційної скарги не заперечувала; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши апеляційні доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з частинами 1 і 2 ст. 409 КПК України при вирішенні питання про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд апеляційної інстанції має керуватися статтями 412-414 КПК України. Відповідно до змісту зазначеної норми закону підставами для зміни або скасування зазначеного вироку суду першої інстанції в апеляційному порядку є лише істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції щодо необхідності звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України є обгрунтованими, вмотивованими, у апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Разом з тим наявні підстави для зміни судового рішення відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Так, процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження. Умовно їх можна поділити на: витрати, які учасник кримінального провадження несе самостійно, та витрати, які здійснюються за рахунок Державного бюджету України.

Компенсація процесуальних витрат особам, які залучаються у кримінальне провадження, перш за все є важливою гарантією повноти встановлення обставин справи, забезпечує реалізацію принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів, захищає права осіб, що здійснюють у кримінальному судочинстві покладені на них процесуальні обов`язки.

В основі механізму відшкодування процесуальних витрат лежать правовідносини між суб`єктами, що в різних процесуальних статусах залучаються у провадження та несуть у зв`язку з цим витрати, і посадовими особами та органами, які зобов`язані компенсувати зазначені витрати за рахунок публічних або приватних коштів.

При цьому питання розподілу таких витрат повинно вирішуватися індивідуально у кожному кримінальному провадженні з урахуванням всіх обставин їх виникнення, підстав завершення кримінального провадження та судового розгляду.

Так, положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України.

Приписами ст. 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Згідно ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання стягнення процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про розподіл процесуальних витрат та такі витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Оскільки ст. 126 КПК України визначено, що розподіл процесуальних витрат може бути вирішено й ухвалою суду, та у випадку заявляння учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), вирішує питання щодо розподілу процесуальних витрат, про що зазначено у правових позиціях, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі 598/1781/17.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали від 01 липня 2024 року прийшов до висновку про відсутність підстав для стягнення процесуальних витрат з обвинуваченої та в порушення вимог ст. 126 КПК України взагалі не прийняв рішення про те, з кого мають бути стягнуті процесуальні витрати на залучення експертів за проведення судових експертиз.

Крім того, як було вище зазначено кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 було закрито на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням обвинуваченої з потерпілим, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Зазначена підстава дозволяє суду в більш спрощеній формі завершити кримінальне провадження. У разі згоди особи на завершення кримінального провадження у зазначеній формі, без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Отже, висновки суду щодо відсутності підстав для покладення процесуальних витрат на ОСОБА_7 є необґрунтованими, оскільки закриття кримінального провадження стосовно останньої з нереабілітуючих підстав і застосування до неї більш м`якої форми закінчення кримінального провадження, ніж обвинувальний вирок, не звільняє її від сплати процесуальних витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29 вересня 2021 року (справа № 342/1560/20), від 01 лютого 2024 року (справа №930/497/23) та від 19 лютого 2024 року (справа №554/11426/22).

Недотримання судом норм ст. 126 КПК України є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, які перешкодили суду прийняти законне, обгрунтоване рішення в частині відшкодування процесуальних витрат.

Враховуючи викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є обгрунтованими, а ухвала суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання щодо процесуальних витрат на проведення експертизи.

Підстав для задоволення апеляційної скарги у повному обсязі та скасування ухвали суду в цілому, у тому числі у неоспорюваній частині, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01.07.2024 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - змінити в частині вирішення питання про процесуальні витрати.

Процесуальні витрати на проведення судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/20748-ІТ від 23 травня 2024 року у розмірі 3029,12 грн. стягнути на користь держави з ОСОБА_10 .

В іншій частині ухвалу суду - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення, а обвинуваченим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4