1-кп/205/1051/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 вересня 2024 року місто Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши в приміщенні суду у спрощеному порядку кримінальне провадження за № 0000431 від 6 серпня 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, українця, із середньо - технічною освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , кулеметник 1 піхотного відділення 3 піхотного взводу 3 піхотної роти 4 піхотного батальйону, у військовому званні «солдат», раніше судимого :

- 2 серпня 2024 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ст.125 ч.1 КК України до штрафу в сумі 680 гривень;

зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

За результатами спрощеного провадження встановлено, що 5 серпня 2024 року близько 09-00 години, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, проходячи її на посаді кулеметника 1 піхотного відділення 3 піхотного взводу 3 піхотної роти 4 піхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , під час спілкування, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин зі своєю співмешканкою потерпілою ОСОБА_4 , реалізуючи раптово виниклий прямий протиправний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно- небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у виді спричинення шкоди здоров`ю потерпілої та бажаючи їх настання, знаходячись в безпосередній близькості, обличчям до потерпілої, ОСОБА_3 схопив своєю лівою рукою за праве плече ОСОБА_4 , стиснувши його. В подальшому, ОСОБА_4 звільнила свою руку від стискань ОСОБА_3 , проте останній знову схопив своєю лівою рукою за праве плече ОСОБА_4 , стиснувши його з усієї сили та в цей момент долонею правої руки штовхнув ОСОБА_4 в область грудної клітини, внаслідок чого остання впала на асфальтний тротуар на лівий бік тіла. Після чого, ОСОБА_3 хаотично наніс не менше 15-ти ударів обома ногами взутими у в`єтнамки в область тулуба, верхніх та нижніх кінцівок ОСОБА_4 .. Далі, ОСОБА_3 схопив рукою за праву руку ОСОБА_4 та почав тягнути близько одного метру по асфальтному тротуару. Після чого, ОСОБА_3 залишив ОСОБА_4 на асфальтному тротуарі, а сам зник у невідомому напрямку.

В результаті завданих ОСОБА_3 ударів ОСОБА_4 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді: сорока восьми синців - тіла, верхніх та нижніх кінцівок, що спричинені від не менш сорока восьми ударів тупого (тупих) твердого предмету (предметів), відносяться до легких тілесних ушкоджень що мають незначні скороминущі наслідки.

Зазначені дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Обставини вчинення ОСОБА_3 кримінального проступку не оспорюються учасниками судового провадження та визнаються обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_4 , про що свідчать додані до обвинувального акта письмові заяви.

Згідно з ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, повністю згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами скоєного ним кримінального проступку, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч.1 ст.349 КПК України, і у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 подав до суду письмову заяву про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку, без судового розгляду у судовому засіданні за його відсутністю.

Дослідивши зміст відповідної заяви та матеріалів дізнання, суд приходить до висновку, що заява обвинуваченого ОСОБА_3 є усвідомленою, відповідає його внутрішній волі а його процесуальна позиція сформована без будь якого стороннього неправомірного впливу на нього.

Потерпіла ОСОБА_4 не заперечувала проти такого розгляду, про що надала до суду відповідну заяву.

Ухвалою суду від 3 вересня 2024 року, за клопотанням прокурора, у відповідності до вимог ст.381 та ст.382 КПК України, обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, призначено до судового розгляду без проведення судового засідання за відсутності учасників кримінального провадження.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження, надані органом досудового розслідування, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина обвинуваченого ОСОБА_3 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України знайшла своє підтвердження і доведена повністю поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст.125 КК України, як спричинення умисного легкого тілесного ушкодження.

Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначаючи покарання ОСОБА_3 суд враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, раніше судимий, призначене покарання не відбув, не має на утриманні неповнолітніх дітей, покаявся у вчиненому, за місцем служби характеризується посередньо, на обліку в диспансерах та лікарнях міста не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи з якою винний перебуває ( перебував) у сімейних або близьких відносинах, рецидив злочину.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, наявністю пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, обставин вчинення кримінального проступку, а також враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, що відповідно до вимог ст. 56 КК України позбавляє суд права призначати йому покарання у виді громадських робіт, суд вважає за доцільне призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією статті, при цьому вважає, що саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 було засуджено 2 серпня 2024 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ст.125 ч.1 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 680,0 гривень. Штраф не сплачено.

Суд на підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до наново призначеного покарання за теперішнім вироком, вважає за необхідне повністю приєднати не відбуте покарання призначене вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 2 серпня 2024 року.

При складанні покарань відповідно до вимог ст. 71 ч.1КК України, суд враховує вимог ст.71 ч.2 КК України за якою при складанні покарань за сукупності вироків, загальний строк покарання не може перевищувати максимального строку встановленого для даного виду покарань в загальній частині цього Кодексу.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не обирався.

Судових витрат по справі не має.

Речових доказів по справі не має.

Керуючись ст.ст.100, 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 гривень.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України, за сукупністю вироків, до наново призначеного покарання повністю, приєднати не відбуте покарання за вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 2 серпня 2024 року у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 680,0 гривень, та остаточно призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 90 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 1530,0 гривень.

У зв`язку з не обранням запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 за даним кримінальним провадженням запобіжний захід не застосовувати.

Відповідно до ч.4 ст.382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

На вирок учасниками кримінального провадження протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку, ухваленого за результатами спрощеного провадження, може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська, з урахуванням особливостей, передбачених ст.394 КПК України, а саме: вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1