Справа №751/6060/24
Провадження №1-кс/751/1515/24
УХВАЛА

23 липня 2024 р. місто Чернігів

Слідчий суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000807 від 13.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий у кримінальному провадженні - старший слідчий в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_3 звернулась до суду з даним клопотанням, погодженим з прокурором, посилаючись на те, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000807 від 13.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розробили план незаконного звільнення військовослужбовців від військової служби під час воєнного стану та отримання відстрочки від мобілізації військовозобов`язаних осіб шляхом створення фіктивних підстав, як передбачені Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» та «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а саме організації укладення фіктивного шлюбу чоловіків, які бажають уникнути військової служби з жінкам, які мають 1 або 2 груп інвалідності.

Так, у травні 2024 року, (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дізнавшись, що ОСОБА_6 є людиною з 2 групою інвалідності та перебуває в уразливому стані через скрутне матеріальне становище, вирішили завербувати її з метою експлуатації у формі втягнення у злочинну діяльності, пов`язаній з ухиленням від військової служби та перешкоджанням діяльності Збройним Силам України через створення фіктивних умов для зменшення мобілізаційного потенціалу Збройних Сил України, шляхом укладення фіктивного шлюбу з невстановленим військовослужбовцем, який бажає звільнитися з військової служби та вчинили наступні дії.

Так, ОСОБА_5 , 09.05.2024, діючи з метою здійснення вербування з метою експлуатації ОСОБА_6 у злочинній діяльності, перебуваючи на території м. Чернігова (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), зателефонував їй та у подальшому під час наступних телефонних розмов та вони домовилися про зустріч в найближчим часом.

У подальшому 22.05.2024 року, близько 17 години ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прибули на ділянку місцевості, розташованій біля приміщення Чернігівської міської лікарні № 1, що за адресою: АДРЕСА_1 , де зустрілися з ОСОБА_7 .

У ході бесіди ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , впевнившись в тому, що є людиною з 2 групою інвалідності та дізнавшись про те, що перебуває в уразливому стані, який виражається у скрутному матеріальному стані, повідомили їй про можливість укладення шлюбу з військовослужбовцем, щоб останній міг отримати звільнення від військової служби, у зв`язку з утриманням дружини з інвалідністю, обіцяючи при цьому грошові кошти у сумі 40 000 грн, тим самим переконуючи її у вигідності його пропозиції.

У подальшому, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 , домовився з ОСОБА_6 про зустріч з метою отримання від неї згоди на залучення у злочинній діяльності та документів, необхідних для подальшого створення умов для відстрочки від мобілізації військовозобов`язаних осіб.

Закінчуючи реалізацію спільного злочинного умислу ОСОБА_5 , 06.06.2024 прибув до прилеглої до будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , де приблизно о 14 год 50 зустрівся з ОСОБА_6 .

Під час зустрічі ОСОБА_5 , діючи відповідно до єдиного умислу з ОСОБА_4 , будучи обізнаним про уразливий стан ОСОБА_6 , який виражався у скрутному матеріальному становищі та наявністю грошових боргових зобов`язань, повідомив потерпілій, що укладати фіктивний шлюб з військовослужбовцем не потрібно оскільки вони вже знайшли для нього іншу фіктивну дружину, натомість вона ( ОСОБА_6 ) має фіктивно укласти шлюб з невстановленим військовозобов`язаним, який бажає уникнути мобілізації.

У результаті дій, ОСОБА_5 , які виразилися у обіцянці грошових коштів у сумі 40 000 грн., ОСОБА_6 надала йому свою згоду на участь у злочинній діяльності, пов`язаній з перешкоджанням діяльності Збройним Силам України через створення фіктивних умов для зменшення мобілізаційного потенціалу Збройних Сил України, шляхом укладення фіктивного шлюбу з невстановленим військовозобов`язаним чоловіком, який бажає ухилитися від мобілізації.

ОСОБА_4 03.07.2024 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 149 КК України, а саме: про те, що він підозрюється у вербуванні людини з використанням уразливого стану особи з метою експлуатації, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідча та прокурор в судове засідання не з`явились. Надав заяву, в якій просить розглянути клопотання без їх участі. Власник майна в силу ч.2 ст.172 КПК України не повідомлявся.

Фіксування судового засідання технічними засобами фіксування кримінального провадження, згідно ч.4 ст.107 КПК України, не здійснювалося.

Вивчивши додані до клопотання матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, якими обґрунтоване клопотання, приходжу до висновку про необхідність задоволення клопотання виходячи з наступного.

Статтею 131 КПК України визначено, що заходи забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься арешт майна, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя враховує правові підстави для накладення арешту на майно, наявність суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, та можливість при призначенні покарання застосування конфіскації майна.

СУ ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження за № 0000807 від 13.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

03.07.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.149 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

У відповідності до п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Слідчий суддя зазначає, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 Рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п.32, Series A, N 182).

Санкція ч. 2 ст. 149 КК України передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої.

При цьому, слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова 05.06.2024 слідчим в ОВС відділу СУ ГУНП в Чернігівській області у кримінальному провадженні № 0000807 від 13.05.2024 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України, було надано дозвіл на обшук, транспортного засобу «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході обшуку було вилучено:

-мобільний телефон марки «Vivo» з абонентськими картками ТОВ «лайфселл», ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 та флеш носієм «Transcend 8Gb»;

-ключі від автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , та постановою слідчого від 04.07.2024 визнано речовими доказами.

Відповідно до ч.11 ст.170 КК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, враховуючи наявність достатніх даних, які вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.149 КК України, обставин вчинення кримінального правопорушення та наслідків, правових підстав для накладення арешту, вважає неможливим застосування найменшого обтяжливого способу арешту майна, оскільки це призведе до непередбачуваних наслідків, у тому числі до приховування або незаконного відчуження.

Керуючись ст.ст.170-173 КПК України, слідчий суддя -

У Х В А Л И В:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на майно, яке вилучено 03.07.2024 під час обшуку автомобіля «VOLKSWAGEN PASSAT» реєстраційний номер НОМЕР_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування його власникам та іншим особам, а саме:

1.мобільний телефон марки «Vivo» з абонентськими картками ТОВ «лайфселл», ПрАТ «Київстар» № НОМЕР_2 та флеш носієм «Transcend 8Gb»;

2.ключі від автомобіля марки «VOLKSWAGEN PASSAT» та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 ;

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Роз`яснити, що підозрюваний, його захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання слідчому судді про скасування арешту майна повністю або частково. За клопотанням вказаних осіб арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1