УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2024 року місто Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3 ,

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України,

установив:

До Шевченківського районного суду міста Києва надійшло (вхід № 63299) клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Обґрунтовуючи клопотання про арешт майна, слідчий Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 зазначає про таке.

Слідчими СВ ВП № 2 Шевченківського управління поліції ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в невстановлений час, але не пізніше лютого 2024 року, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, за невстановлених обставин, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут наркотичного засобу. З метою реалізації вказаного умислу остання придбала у невстановленої під час досудового розслідування особи наркотичний засіб - кокаїн, та почала зберігати лише у відомих їй місцях.

Так, під час реалізації кримінального провадження, після проведення комплексу слідчих та процесуальних дій, в тому числі й оперативних закупок, органом досудового розслідування в порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час особистого обшуку затриманої ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України, працівниками поліції виявлено та вилучено:

-мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі фіолетового кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картами мобільних операторів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

-полімерний пакет із зіп-застібкою, всередину якого поміщено порошкоподібну речовину білого кольору збиту в грудку, зовні схожу на наркотичну;

-гаманець червоного кольору, в якому знаходились предмети, зовні схожі на грошові кошти купюрами 1000 гривень, 100 гривень, 200 гривень та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Мазда» моделі 6, чорного кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 .

27.06.2024 слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами вилучених у ході проведення особистого обшуку ОСОБА_4 матеріальних об`єктів.

27.06.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Слідчий у клопотанні зазначає, що вилучені під час особистого обшуку у ОСОБА_4 предмети та речовини, отримані у передбаченому КПК України порядку, є речовими доказами в кримінальному провадженні, містять фактичні дані на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд можуть встановити наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

У зв`язку викладеним, для забезпечення збереження речових доказів, у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на зазначене майно, що передбачено п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 03.07.2024, слідчим суддею визначено ОСОБА_1 04.07.2024 клопотання разом з додатками передано слідчому судді з відділу організаційного забезпечення розгляду кримінальних справ Шевченківського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні слідчий Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_3 , яка входить до групи слідчих у кримінальному провадженні, клопотання підтримала та просила задовольнити.

Власник майна ОСОБА_4 та його представник - адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти клопотання про арешт майна та просили відмовити у його задоволенні, оскільки клопотання подано до суду з порушенням строків, передбачених КПК України, та є таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

Заслухавши учасників справи, дослідивши клопотання та додані на його обґрунтування матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, слідчими Шевченківського УП ГУНП у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України.

Процесуальне керівництво у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Шевченківської окружної прокуратури міста Києва.

Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, 26.06.2024 у ОСОБА_4 під час затримання, в порядку ст. 208 КПК України, виявлено та вилучено майно на яке слідчий просить накласти арешт.

27.06.2024 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

У подальшому, 27.06.2024 слідчим Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 складено це клопотання про арешт тимчасово вилученого майно та направлено його 28.06.2024 за допомогою поштового зв`язку до Шевченківського районного суду міста Києва, тобто у строки, встановлені ч. 5 ст. 171 КПК України.

Звернення слідчого з клопотанням про арешт на вищезазначене тимчасово вилучене майно зумовлено необхідністю збереження речових доказів, оскільки вилучене майно має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (ч. 2 ст. 131 КПК України).

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, у випадку, передбаченому ч. 3 ст. 170 КПК України арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 від 27.06.2024 майно, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, визнано речовими доказами.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Крім того, при вирішенні клопотання сторони обвинувачення, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що ці докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в цьому кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження про який просить слідчий.

Так, приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, фактичні обставини кримінального провадження, слідчий суддя з метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна, яке відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та визнано речовими доказами постановою слідчого від 27.06.2024, приходить до висновку про наявність достатніх підстав для накладення арешту на вилучене майно, а саме на мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі фіолетового кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картами мобільних операторів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ; полімерний пакет із зіп-застібкою, всередину якого поміщено порошкоподібну речовину білого кольору збиту в грудку, зовні схожу на наркотичну.

Водночас слідчий суддя вважає за необхідним відмовити в частині вимог слідчого про накладення арешту на гаманець червоного кольору, в якому знаходились предмети, зовні схожі на грошові кошти купюрами 1000 гривень, 100 гривень, 200 гривень та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Мазда» моделі 6, чорного кольору, 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_5 ., оскільки слідчим не доведено, що зазначене майно має суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні та має ознаки речових доказів, визначених у ст. 98 КПК України.

Керуючись статтями 2, 7, 8, 98, 170-173, 309, 395, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУНП у місті Києві ОСОБА_6 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 307 КК України - задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000703 від 13.02.2024 на тимчасово вилучене майно під час особистого обшуку ОСОБА_4 , в порядку ст. 208 КПК України, а саме на:

-мобільний телефон марки «Samsung», в корпусі фіолетового кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 ; IMEI 2: НОМЕР_2 із сім-картами мобільних операторів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 ;

-полімерний пакет із зіп-застібкою, всередину якого поміщено порошкоподібну речовину білого кольору збиту в грудку, зовні схожу на наркотичну.

В іншій частині клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, відповідно до ст. 174 КПК України арешт може бути скасований повністю чи частково за заявленим клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисників, законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1