Справа №760/9216/19 1-кс/760/5206/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі: адвоката ОСОБА_3 (свідоцтво № 000300 від 10.10.2018р. про право на заняття адвокатською діяльністю, ордер та договір про надання правової допомоги), прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури Генеральної прокуратури України ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна - ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0002298 від 14.09.2018р., -

В С Т А Н О В И В:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002298 від 14.09.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

19.03.2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/7762/19) накладено арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2012р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування ним.

В даному кримінальному провадженні 07.03.2019 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України, а перед цим в період часу з 23.09год. 06.03.2019 року по 01.30 год. 07.03.2019 року було проведено детективами обшук в автомобілі марки «Porsche Cayenne», 2012р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , та було вилучено грошові кошти в сумі 8000 доларів США та документи, сам же транспортний засіб не вилучався та будь-яких заборон щодо нього не існувало. Однак, 12.03.2019 року прокурором було винесено постанову, якою даний транспортний засіб було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

На думку адвоката ОСОБА_3 , вказаний транспортний засіб не містить на собі будь-яких слідів вчинення кримінального правопорушення, тим більше з даним транспортним засобом органом досудового розслідування було проведено всі слідчі дії.

Власник майна ОСОБА_5 є добросовісним набувачем даного майна, а накладений арешт на її транспортний засіб порушує справедливий баланс між інтересами власника майна та званнями кримінального правопорушення, тому адвокат просив скасувати арешт з майна.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання здійснювалось за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Вислухавши пояснення адвоката ОСОБА_3 , доводи прокурора ОСОБА_4 , дослідивши матеріали клопотання та матеріали клопотання про арешт майна (справа № 760/7762/19), слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зі змісту ч. 1 ст. 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що Національним антикорупційним бюро України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0002298 від 14.09.2018р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України.

19.03.2019 року ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва (справа № 760/7762/19) накладено арешт на автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2012р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , із забороною відчуження, розпорядження та користування ним.

При вирішенні питання про накладення арешту на вказане вище майно, слідчий суддя прийшов до висновку, що таке майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, оскільки може бути використаний як доказ факту отримання ОСОБА_6 неправомірної вигоди та може зберігати на собі сліди вчинення інкримінованого йому злочину.

Разом з тим, в ході судового розгляду клопотання встановлено, що транспортний засіб марки «Porsche Cayenne», 2012р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , на праві власності належить ОСОБА_5 , яка як володілець майна, немає ніякого відношення до даного кримінального правопорушення. Крім того, органом досудового розслідування було проведено всі необхідні слідчі дії з даним майном, тому на даний час відпала потреба, у застосуванні такого заходу обтяження, як арешт майна.

Європейський суд з прав людини наголошує, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання у право безперешкодного користування своїм майном передбачає «справедливу рівновагу» між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав людини.

Суд також наголошує на тому, що втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті частини другої статті 1 Протоколу № 1, має забезпечити «справедливу рівновагу» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Важливість забезпечення цієї рівноваги відбивається в структурі статті 1 загалом, а отже, й у частині другій. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

З`ясовуючи, чи дотримано цієї вимоги, Суд визнає, що держава має право користуватися широкими межами свободи розсуду як у виборі засобів примусового виконання наказів, так і у з`ясуванні виправданості наслідків такого виконання наказів у світлі загальних інтересів - виконання, що спрямоване на досягнення мети, поставленої даним законом. У таких сферах, як житлова, що відіграє центральну роль у забезпеченні добробуту й економічної політики в сучасному суспільстві, Суд поважатиме законодавчі рішення, якщо вони відповідають загальним інтересам і ґрунтуються на чітко сформульованому розумному вмотивуванні (див. рішення у справі «Мелахер та інші проти Австрії» (Mellacher and Others v. Austria), заяви №№ 10522/83; 11011/84; 11070/84, рішення від 19 грудня 1989 р., п. 48, та у справі «Шассанью та інші проти Франції» (Chassagnou and Others v. France) [GC], від 29 квітня 1999 р., заяви №№ 25088/94, 28331/95 та 28443/95, п. 75). Рішення у справі «"Іммобільяре Саффі" проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [GC] від 28 липня 1999 р., заява № 22774/93, п. 49.

Так, у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» заявники скаржились на те, що постанова муніципалітету міста Стокгольм, яка дозволяла місцевій владі відчужувати за своїм бажанням практично без обмежень будь-яку власність, порушувала їхнє право власності за статтею 1 Протоколу № 1. Суд ухвалив, що хоч подібне відчуження теоретично залишало за власниками право користуватися та розпоряджатися своєю власністю, однак практично їхні можливості робити це були обмежені настільки, що застосування шведського закону справді порушувало їхнє право на вільне володіння своїм майном. Розглянувши справу, Суд також підкреслив свою думку про те, що Конвенція у цілому вимагає збереження балансу між інтересами суспільства і основними правами людини, та зауважив, що у випадку позбавлення власності, встановлені обмежень на користування нею чи в інших подібних випадках справедливість вимагає, щоб особам, які постраждали, було надано право оскаржувати рішення уряду з питань позбавлення власності, встановлення контролю за її використанням і було надане відшкодування.

Враховуючи, що арешт на майно був накладений з єдиною метою - збереження речових доказів, тому, слідчий суддя вважає, що таке втручання органів досудового розслідування, на даний час, не відповідає принципам пропорційності, «справедливої рівноваги» між інтересами суспільства і основними правами людини та може призвести до невиправданого обмеження права власності ОСОБА_5 на безперешкодне користування своїм майном та особливого і надмірного тягарю для товариства.

Іншої мети арешту майна, яка б перешкоджала вирішенню питання про скасування арешту, в ухвалі слідчого судді від 19.03.2019р. не зазначено.

Крім того, будь-яких доказів, які б вказували слідчому судді на протилежне, а також, що в разі скасування арешту існуватимуть будь-які ризики, які б перешкоджали виконанню завдань в даному кримінальному провадженні, передбачених ст. 2 КПК України, під час розгляду клопотання надано не було.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2019р. відпала потреба, тому клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна - ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0002298 від 14.09.2018р. підлягає задоволенню, а арешт - скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 94, 98, 131, 132, 170-173, 174, 219, 284, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах власника майна - ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в кримінальному провадженні № 0002298 від 14.09.2018р. - задовольнити.

Скасувати арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 19.03.2019р. на автомобіль марки «Porsche Cayenne», 2012р. випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1