Справа №592/3765/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - Онайко
Номер провадження 11-кп/816/1207/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія - Шахрайство
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/3765/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.06.2024 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

хахисника адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання прокурора, застосувавши до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки відсутні підстави для застосування до її підзахисного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в СІЗО ОСОБА_8 перебуває у зв`язку із відбуванням покарання за попереднім вироком, тому ризики є недоведеними, обвинувачений має намір укласти контракт на проходження військової служби відразу після звільнення з СІЗО, має постійне місце проживання та реєстрації, буде належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки.

У Ковпаківському районному суді м. Суми знаходиться кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК (в ред. ЗУ № 2617-VIII від 22.11.2018), розгляд якого по суті пред`явленого обвинувачення не завершений, тому прокурором було подане клопотання про обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави та покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, у разі її внесення, яке обґрунтоване тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.06.2024 клопотання прокурора задоволене і до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.08.2024 включно із визначенням застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 грн, а також покладені обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, запобігти яким неможливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скарги та просили її задовольнити, доводи прокурора ОСОБА_7 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 331 КПК, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу, а згідно ч. 2 КПК завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з приписами п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК, запобіжний захід у виді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як, до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки; При цьому під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ст. 194 КПК).

Ухваливши рішення про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням розміру застави, суд першої інстанції, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, цілком обґрунтовано дійшов такого висновку, оскільки при вирішенні зазначеного питання у повній мірі дотримався вимог ст. 176, 177, 183, 194, 197 і 331 КПК, а саме з`ясував і дослідив всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі і з визначенням застави.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК, і обґрунтованість цього обвинувачення може бути вирішена виключно при ухваленні судом першої інстанції вироку, а тому колегія суддів не уповноважена надавати будь-яку правову оцінку доказам як сторони захисту, так і сторони обвинувачення щодо винуватості чи невинуватості ОСОБА_8 , вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність пред`явленого йому обвинувачення, правильності правової кваліфікації його дій, достовірність або недостовірність наявних у справі доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування органом державного обвинувачення того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність, і може вирішувати тільки питання щодо наявності або відсутності встановлених ч. 1 ст. 177 КПК ризиків і необхідності (доцільності) тримання під вартою обвинуваченого для їх запобігання до закінчення судового розгляду по суті кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені судом за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та особистих даних обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилитись від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо). При цьому ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. Хоч КПК і не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, існують реальні ризики того, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно випливати на потерпілих та іншого обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не забезпечить належне виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків і не зможе запобігти передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК ризикам.

Урахування тяжкості кримінального правопорушення, у цьому конкретному випадку, має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинене кримінальне правопорушення підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, оскільки «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.», а «серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти» (рішення ЄСПЛ у справах «Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»). При цьому колегія суддів враховує те, що «тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту», а «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів» (рішення ЄСПЛ від 26.07.2001 у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява № 33977/96).

Суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку, що ОСОБА_8 може чинити спроби переховуватись від суду, зважаючи на тяжкість майбутнього покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих правопорушень, характер та ступінь суспільної небезпечності цього кримінального правопорушення, а також конкретні обставини його вчинення.

І той факт, що ОСОБА_8 на час розгляду клопотання знаходився в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», у зв`язку із відбуванням покарання за попереднім вироком, ще не свідчить, що він не матиме реальної можливості вчинити дії, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки 12.07.2024 останній повинен бути звільнений за відбуттям покарання.

Колегія суддів враховує, що згідно приписів ст. 176-178, 183-184, 193-194 КПК, суд питання доцільності застосування певного запобіжного заходу розглядає у тому кримінальному провадженні, в межах якого подане відповідне клопотання стороною обвинувачення, і з метою досягнення дієвості цього провадження, а підставою для застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, які суд має оцінити також в межах відповідного кримінального провадження, що знаходиться на його розгляді. Тобто, кримінальний процесуальний закон не містить обмежень та заборон щодо застосування відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах декількох кримінальних проваджень, а тому доводи апеляційної скарги з цього приводу не заслуговують на увагу.

Є обґрунтованим і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, враховуючи дані про особу ОСОБА_8 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі вчинених в умовах ізоляції від суспільства, а також відсутність у обвинуваченого офіційного джерела доходу.

З урахуванням конкретних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які інкримінуються обвинуваченому, наслідків вчинених дій, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, а тому приходить до переконання, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою не забезпечить запобігання встановленому судом першої інстанції ризику, що є виправданим та необхідним елементом з огляду на інші обставини і визначає потребу в триманні обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Твердження захисника з приводу того, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та реєстрації, задоволенню не підлягають, оскільки вказані обставини не є тими безумовними підставами, що унеможливлюють тримання обвинуваченої особи під вартою, і повинні враховуватись разом з іншими фактичними обставинами кримінального провадження та вимогами кримінального процесуального закону, які регламентують обрання, зміну, скасування чи продовження запобіжних заходів, у їх сукупності.

Не є слушними і доводи захисника про готовність ОСОБА_8 укласти контракт на проходження військової служби відразу після звільнення з СІЗО, оскільки згідно ч. 1 ст. 616 КПК у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації та/або інших держав проти України обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених ст. 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК і має право на звернення до прокурора з відповідним клопотання про скасування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Ухваливши рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував обставини вчинення кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, майновий стан.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування ухвалення судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Оскаржувана ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 і 422-1 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.06.2024 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3