Номер провадження: 11-сс/813/1256/24
Справа № 505/872/24 1-кс/505/1200/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000131 від 07.02.2024 року відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Подільського районного управління поліції ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , підозрюваному у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, продовжений строк тримання під вартою до 31.08.2024 року.

Крім того, залишений без змін раніше визначений розмір застави - 170 (сто сімдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 514760 (п`ятсот чотирнадцять тисяч сімсот шістдесят) гривень, з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення слідчого судді мотивоване наявністю обґрунтованої підозри, ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливістю застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в клопотанні про продовження строку тримання під вартою слідчий не обґрунтував, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Фактично єдиною підставою для продовження застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя зазначив тяжкість інкримінованого йому злочину.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував про те, що тяжкість ймовірного покарання, що загрожує особі, не може бути єдиною підставою для застосування до неї виняткового запобіжного заходу.

Слідчий у клопотанні формально вказав на існуванні всіх 5-ти ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте слідчий не послався на будь-які докази, які б доводи, що ОСОБА_8 може вчинити спроби переховуватись від органу досудового розслідування, впливати на свідків, вчиняти нові злочини, або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, слідчий суддя визначив підозрюваному завідомо непомірний розмір застави.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просив скасувати ухвалу слідчого судді, відмовити в задоволенні клопотання слідчого, змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, або визначити заставу в розмірі від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Зі змісту ч. 5 ст. 199 КПК України убачається, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 4 ст.199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях (зокрема «Харченко проти України», «Єлоев проти України», «Фельдман проти України») неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно, кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються, та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і орган досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави. До того ж, такі підстави мають бути чітко вказані.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя дотримався вимог ст. 199 КПК України, взяв до уваги практику Європейського суду з прав людини, врахував їх при постановленні оскарженої ухвали та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КПК України є обґрунтованою та підтверджується долученими до клопотання слідчого доказами.

В своїй апеляційній скарзі захисник не оскаржує обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , а тому з огляду на положення ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд не переглядає ухвалу слідчого судді в цій частині.

При цьому питання обґрунтованості підозри детально досліджувалось при обранні слідчим суддею запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 , в ході якого було встановлено, що докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

З клопотання слідчого убачається, що для закінчення досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідно виконати ще ряд процесуальних дій, зокрема: отримати висновки призначених судових експертиз; здійснити тимчасові доступи до речей та документів, відповідно до отриманих ухвал; провести криміналістичний аналіз отриманих речей та документів; встановити та допитати свідків по вказаному провадженню; отримати протоколи проведених негласних слідчих (розшукових) дій; повідомити про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_8 в остаточній редакції; виконати вимоги ст. 290 КПК України; скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування; вручити обвинувальний акт та реєстр кримінального провадження підозрюваному та його захиснику.

Оскільки наразі досудове розслідування триває, апеляційний суд переконаний, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені пунктами 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують необхідність продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Так, ОСОБА_8 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в сфері незаконного обігу наркотичних засобів за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

За таких обставин продовжує існувати ризик того, що з метою уникнення кримінальної відповідальності він може вдатись до спроб переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також, апеляційний суд погоджується з думкою слідчого судді про те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний час досудове розслідування зазначеного кримінального провадження ще триває та наразі не зібрані всі докази, які мають суттєве значення для цього кримінального провадження.

Крім того, не можна залишити поза увагою той факт, що ОСОБА_8 знає особисто інших підозрюваних у кримінальному провадженні, та може вчинити дії щодо уникнення кримінальної відповідальності шляхом вмовлянь, підкупу чи залякування останніх.

Враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у значній мірі підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваним на свідків з метою спонукання їх до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінального правопорушення для уникнення кримінальної відповідальності.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Апеляційний суд вважає, що такий запобіжний захід не зможе повною мірою запобігти ризикам, які продовжують існувати у даному кримінальному провадженні.

При вирішенні цього питання апеляційний суд виходить з того, що умови домашнього арешту по суті є «несуворою» формою ізоляції підозрюваного, та не запобігають можливості вільного спілкування підозрюваного як особисто, так і за допомогою засобів телекомунікації зі свідками з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а також повному, всебічному та об`єктивному дослідженню всіх обставин справи. З цих підстав домашній арешт на цьому етапі досудового розслідування не зможе ефективно запобігти вказаному ризику.

ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні у вчиненні злочину сфері незаконного обігу наркотичних засобів, який у відповідності до положень ст. 12 КК України є тяжким злочином та характеризується підвищеною суспільною небезпекою, яка визначається тим, що незаконні операції з наркотичними засобами та їх неконтрольований обіг завдають великої шкоди здоров`ю населення.

За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення ОСОБА_8 розміру застави, в якості альтернативного запобіжного заходу та наголошує, що керуючись 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу взагалі мав право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, яка підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування лише запобіжний захід у тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_8 , дозволить органу досудового розслідування контролювати його місце перебування та запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які на теперішній час продовжують існувати.

Відповідно до п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 197, 199, 376, 404 - 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

1

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25.07.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000131 від 07.02.2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4