Дата документу 19.08.2024 Справа № 317/16/15-к
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/16/15-к Головуючий в 1 інст. Г ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/827/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 537КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМУКРАЇНИ

19 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді арешту на покарання у виді пробаційного нагляду, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 18 квітня 2024 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді арешту на покарання у виді пробаційного нагляду.

Клопотання обґрунтовано тим, що вироком суду ОСОБА_7 було призначено покарання у виді арешту, проте 28 березня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», яким внесено зміни до ст. 60 КК України та визначено, що покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Крім того, відповідно до п. 23 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» Кримінального кодексу України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 цього Кодексу.

Таким чином, з урахування вимог п. 2 ч. 1 ст. 72 КК України, ОСОБА_7 необхідно відбути покарання у вигляді 138 днів пробаційного нагляду.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_7 не ставилася на облік уповноваженим органом з питань пробації, вона не є військовослужбовцем, оголошена в розшук саме у зв`язку з ухиленням від відбування покарання, а застосування аналогії в даному випадку є неможливим.

В апеляційній скарзі прокурор вважає ухвалу незаконною та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд першої інстанції не навів жодного обґрунтування неможливості застосування вимог п. 23 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень» КК України.

Звертає увагу, що в клопотанні ставилось питання про заміну виду покарання, тобто суду потрібно було вирішити питання щодо приведення покарання у вироку до вимог КК України.

Крім того, в порушення вимог ч. 5 ст. 539 КПК України, суд не вжив заходів щодо належного повідомлення ОСОБА_7 про судове засідання.

Просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити клопотання про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді арешту на покарання у виді пробаційного нагляду

В судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу та просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити його клопотання про заміну ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді арешту на покарання у виді апробаційного нагляду.

Також наголосив, що суд першої інстанції під час постановлення судового рішення належним чином не мотивував своє рішення про відмову в задоволенні клопотання.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 3 ч. 1ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд має право вирішувати питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

За змістом ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Ухвалою Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2024 року було відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Запорізької окружної прокуратури про заміну невідбутої частини покарання ОСОБА_7 у вигляді арешту на пробаційний нагляд. Підставою для відмови стало те, що ОСОБА_7 не була поставлена на облік уповноваженим органом з питань пробації, не є військовослужбовцем, оголошена в розшук у зв`язку з ухиленням від відбування покарання, а застосування аналогії в даному випадку є неможливим.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з вказаним висновком, виходячи з наступного.

Прокурор у своїй апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду першої інстанції є незаконною через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність. Однак, зміст рішення суду першої інстанції показує, що воно ґрунтується на чітких і обґрунтованих висновках, які відповідають чинному законодавству України.

Зокрема, відповідно до пункту 23 Розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень КК України, який доповнений згідно із Законом № 3342-IX від 23.08.2023, з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань" засудженим, які відбувають покарання у виді арешту в арештних домах, замінити невідбуту частину покарання на інший вид покарання відповідно до статті 72 цього Кодексу.

Згідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд має право вирішити інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Отже в даному випадку положенням як матеріального, так процесуального права визначено, що питання заміни покарання нерозривно пов`язане із відбуванням цього покарання.

Також частиною 5 статті 539 КПК України передбачено, що у судове засідання з вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку викликається засуджений.

Прокурор в апеляційній скарзі стверджує, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, однак аналіз матеріалів справи показує інше.

Зокрема, суд правильно врахував, що місцезнаходження ОСОБА_7 не було встановлено протягом багатьох років, і вона оголошена у розшук саме через ухилення від відбування цього покарання.

Крім того, з наданих прокурором матеріалів видно, що розшукові заходи щодо встановлення місцезнаходження ОСОБА_7 були неефективними і навіть містили помилки, такі як невірне орієнтування на іншу особу. Це свідчить про формальний характер проведених заходів, що додатково підкреслює неможливість правомірного розгляду питання про заміну покарання за відсутності самої засудженої.

З приводу доводів прокурора про порушення вимог ч. 5 ст. 539 Кримінального процесуального кодексу України щодо належного повідомлення ОСОБА_7 про судове засідання слід зазначити, що суд першої інстанції зобов`язаний враховувати реальні обставини справи, зокрема те, що місцезнаходження засудженої не було встановлено протягом тривалого часу, і вона свідомо ухилялася від виконання вироку.

У такій ситуації суд першої інстанції об`єктив обув позбавлений можливості належним чином повідомити ОСОБА_7 про засідання, що не може бути визнано порушенням процесуальних норм, оскільки така неможливість викликана діями самої засудженої.

Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що доводи суду першої інстанції, викладені в ухвалі, базуються на нормах чинного законодавства України та належно встановлених фактичних обставинах справи.

Зокрема, суд правильно врахував, що заміна покарання в умовах, коли засуджена не була повідомлена про розгляд її справи, суперечила б засадам кримінального судочинства.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено законне та обґрунтоване рішення, підстави для його скасування відсутні, у зв`язку з чим оскаржувану ухвалу слід залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Запорізької окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 14 травня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання прокурора про заміну засудженій ОСОБА_7 невідбутої частини покарання у виді арешту на покарання у виді пробаційного нагляду, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4