Провадження № 11-сс/4808/270/24
Категорія ст.309 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року відмовлено у задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 про скасування повідомлення про підозру від 31.12.2021 року ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000170 від 18.04.2021 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.152, ч.4 ст.152, ч.6 ст.152 КК України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу. Просить скасувати ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року. Постановити нову ухвалу, якою скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 задовольнити. Скасувати повідомлення про підозру від 31.12.2021 року , складене старшим слідчим в ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_10 , затверджене прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_11 , про внести відповідні відомості до ЄРДР.

Зокрема посилається на те, що слідчий суддя до розгляду справи підійшла формально, надавши оцінку виключно процедурі здійснення повідомлення про підозру, але не перевірила законність притягнення особи до кримінальної відповідальності. До такого порушення права на захист призвела неповнота судового розгляду.

Вказує, що поза увагою слідчого судді залишились доводи сторони захисту про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 ґрунтується виключно на показаннях потерпілих, які не можуть вважатися достатніми для притягнення особи до кримінальної відповідальності та здійснення початку кримінального переслідування, оскільки не підтверджуються висновками судово-медичних експертиз, не узгоджуються із будь-якими іншими доказами. Показання потерпілих не можуть вважатися достовірними та надійними, оскільки з аналізу розмови потерпілих у кімнаті з психологом (аудіо відеозапис розмови) можна зробити висновок, що потерпілі можуть вигадати такі події в силу свого віку, стану, тощо. Звертає увагу на те, що суд відмовив у допиті потерпілих та не перевірив доводи сторони захисту з приводу того, що показання потерпілих не можуть вважатися допустимими доказами, оскільки їх допит (в порядку ч.4 ст. 225 КПК України) здійснено за відсутності сторони захисту. Крім того, слідчий суддя не звернув увагу на доводи сторони захисту про те, що обов`язковою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 152 КК України, є проникнення в тіло іншої особи, проте висновком судово-медичної експертизи не підтверджується факт проникнення в тіло потерпілої ОСОБА_12 . При цьому, в судовому засіданні під час розгляду скарги на повідомлення про підозру, слідчий суддя досліджував висновок експерта №213, однак не надав належної правової оцінки ні цьому доказу. За вказаних обставин, повідомлення про підозру не може вважатися обґрунтованим, а притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_9 за ч.6 ст.152 КК України, законним, як і кримінальне переслідування останнього.

Підчас апеляційного розгляду:

- захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити;

- прокурор заперечив доводи і вимоги апеляційної скарги, просив залишити ухвалу слідчого судді без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Інститут повідомлення про підозру під час досудового розслідування у кримінальному провадженні регламентовано Главою 22 КПК України, яка регулює правові підстави та порядок повідомлення конкретної особи про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, підстави для його зміни, а також вимоги до змісту та реквізитів повідомлення про підозру як процесуального документу.

Правові підстави для повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, передбачені ч.1 ст.276 КПК України, згідно з якою повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Зміст письмового повідомлення про підозру має відповідати вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 277 КПК України, а саме містити наступні відомості: прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; права підозрюваного; підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч. 1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Порядок вручення повідомлення передбачено ст. 135 КПК України, згідно якої особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

З матеріалів судового провадження слідує, що слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000170 від 18.04.2021 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч.3 ст.152, ч.6 ст. 152 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження, 31 грудня 2021 року старшим слідчим в особливо важливих справах криміналістом відділу слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_13 складено та погоджено з прокурором відділу захисту інтересів дітей та протидії насильству Івано-Франківсської обласної прокуратури ОСОБА_7 повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи ( ОСОБА_14 ) з використанням пальців своїх рук, а також дій пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи ( ОСОБА_14 ) з використанням своїх геніталій щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 152 КК України; у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи ( ОСОБА_15 ) з використанням пальців своїх рук без добровільної згоди неповнолітньої потерпілої, а також дій пов`язаних з оральним проникненням в тіло іншої особи ( ОСОБА_15 ) з використанням своїх геніталій без добровільної згоди неповнолітньої потерпілої, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 152 КК України; вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням у тіло іншої особи (малолітньої ОСОБА_12 ), яка не досягла 14 років, з використанням пальців своїх рук, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 6 ст. 152 КК України.

У зв`язку із неможливістю вручення письмового повідомлення у день його складення особисто ОСОБА_9 , вказане повідомлення того ж дня вручено у спосіб та у порядку вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 31 грудня 2021 року за формою та змістом відповідає вимогам ст. 277 КПК України, та містить усі передбачені вказаною статтею відомості, у тому числі зміст підозри, стислий виклад фактичних обставин кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 із зазначенням часу, місця їх вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру.

Колегія суддів зауважує, що при перевірці доводів апеляційної скарги щодо оскарження повідомлення про підозру особливе значення має те, що відповідно до п.10 ч.1 ст.303 КПК України, оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, можливість оскарження повідомлення про підозру тільки в певний період часу свідчить про те, що законодавець, надаючи таке право підозрюваному, його захиснику чи законному представнику; виходив з того, що двомісячний строк з часу повідомлення про підозру достатній для вирішення органом досудового розслідування питання про складання обвинувального акту та направлення кримінального провадження до суду.

Таким чином, вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

При цьому, у даному випадку не ставиться питання про перевірку порядку вручення повідомлення про підозру, його змісту та обґрунтованості, оскільки за таких умов право на оскарження повідомлення про підозру повинно було бути надано негайно після повідомлення про підозру, а не через певний період часу.

Перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, а тому не потрібно, щоб особі, який повідомили про підозру, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення. ( «Кавала проти Туреччини»)

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено, які саме правові підстави дозволяють суду визнати повідомлення про підозру незаконним.

Колегія суддів вважає, що правова невизначеність щодо наявності правових підстав для визнання повідомлення про підозру незаконним свідчить про необхідність вирішення цього питання виходячи із загальних принципів верховенства права.

Колегія суддів враховує, що визнання повідомлення про підозру незаконним також утворює певну правову невизначеність, оскільки не свідчить про необхідність закриття кримінального провадження і не перешкоджає складанню обвинувального акту та направленню кримінального провадження до суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності належних та допустимих доказів для підозри ОСОБА_9 , колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Згідно з положеннями глави 24 КПК України оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності в особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, не з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Тобто, перед слідчим суддею не ставиться питання доведеності поза розумним сумнівом вини підозрюваного у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а лише вирішується питання щодо обґрунтованості підозри.

Крім того, при вирішенні питання про обґрунтованість повідомленої ОСОБА_9 підозри, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини.

З системного аналізу правової позиції ЄСПЛ (справа «Ферарі-Браво проти Італії») щодо наявності у кримінальному провадженні повідомлення про підозру в контексті його суті як процесуального рішення, вбачається, що момент повідомлення про підозру є початком одного з найважливіших етапів досудового розслідування, на якому орган досудового розслідування на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів готовий висловити припущення щодо вчинення певною особою кримінального правопорушення, з метою отримання можливості здійснення подальших слідчих (розшукових) та інших процесуальних дій у кримінальному провадження, однією з головних умов для здійснення яких є наявність повідомлення особі про підозру. При цьому, згідно з вищевказаною позицією ЄСПЛ, обсяг доказів, наявних у розпорядженні органу досудового розслідування, не обов`язково повинен бути достатнім для пред`явлення конкретній особі обвинувачення у кримінальному провадженні та скерування справи до суду, оскільки можливість вирішення питання про наявність чи відсутність достатньої для цього кількості доказів і є основною метою повідомлення про підозру та вчинення подальших процесуальних дій.

Отже, надання слідчим суддею оцінки доказам, на яких ґрунтується підозра, можливе лише в межах перевірки їх достатності для повідомлення особі про підозру та не може завчасно вирішувати питання про їх допустимість та достовірність, обґрунтованість чи безпідставність в контексті вирішення питання про доведеність винуватості певної особи у вчиненні злочину та наявності в її діях ознак інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки ці питання можуть бути вирішені лише під час розгляду судом кримінального провадження по суті.

Колегія суддів звертає увагу на те, що правильність кваліфікації дій особи, яка вчинила злочин залежить від встановлених фактичних обставин, які відповідно до вимог ст.92 КПК України повинні бути доведені стороною обвинувачення.

Разом з тим, такий обов`язок може бути виконаний стороною обвинувачення тільки під час розгляду кримінального провадження у суді в межах висунутого обвинувачення, а не на стадії досудового розслідування, коли здійснюється збирання доказів, їх перевірка та оцінювання з метою встановлення обставин, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Необхідність перевірки судом вимог щодо обґрунтованості підозри зберігається протягом усього часу проведення досудового розслідування і виникає при вирішенні питань, які стосуються застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Досудове розслідування стосовно конкретної особи проводиться саме з метою встановлення обставин, які дозволяють підтвердити або спростувати її причетність до вчиненого злочину, а тому рівень обґрунтованості підозри змінюється протягом досудового розслідування з врахуванням сукупності доказів, які отримані у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що кваліфікація це встановлення та юридичне закріплення точної відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками складу злочину, передбаченого законом про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 КК України кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.18 КК України суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

Системний аналіз поняття кваліфікація злочину свідчить про те, що встановлення відповідності між ознаками вчиненого діяння й ознаками злочину має різний ступінь юридичного закріплення, який залежить від стадії, на якій знаходиться розгляд кримінального провадження.

Зокрема, кваліфікація злочину проходить ряд етапів, до яких необхідно віднести необхідність встановлення фактичних обставин вчиненого суспільно небезпечного діяння та кримінально-правової норми, яка передбачає ознаки такого діяння, юридичне закріплення правильності кваліфікації злочинних дій у відповідному кримінальному процесуальному документі.

Так, відповідно до ст.214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до ЄРДР, до яких відноситься і попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення під час внесення відомостей до ЄРДР повинна відповідати наявним даним, а правова кваліфікація кримінального правопорушення викладена у повідомленні про підозру, повинна узгоджуватись із сукупністю доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Разом з тим, вищевказані обставини свідчать про те, що рівень обґрунтованості підозри не є постійним протягом часу досудового розслідування та постійно змінюється в залежності від доказів, які отримані стороною обвинувачення.

Перевірка правильності кваліфікації кримінального правопорушення шляхом оцінки наданих сторонами кримінального провадження доказів є обов`язком суду, який на підставі наданих сторонами доказів повинен встановити чи дозволяє сукупність наданих суду доказів переконати об`єктивного спостерігача, що підозрюваний обґрунтовано підозрюється саме у вчиненні кримінального правопорушення, яке передбачено законом.

При цьому, докази, на яких ґрунтується підозра, повинні бути отримані органом досудового розслідування в порядку та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, та містити відомості, які могли б переконати стороннього спостерігача в тому, що ця особа має відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Водночас, слідчий суддя повинен перевірити, чи не володіє орган досудового розслідування доказами, які спростовують уже отримані слідчим та прокурором відомості щодо можливої причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є принциповим питанням при розгляді скарги на повідомлення про підозру в частині вирішення питання щодо обґрунтованості самої підозри.

Отже, на стадії досудового розслідування слідчий суддя, оцінюючи обґрунтованість підозри, не повинен пред`являти до наданих доказів таких же високих вимог, як при формулюванні остаточного обвинувачення при направленні справи до суду.

Колегія суддів вважає, що слідчим суддею перевірені доводи скарги захисника підозрюваного на повідомлення про підозру в повному обсязі та обґрунтовано відмовлено в її задоволенні, оскільки вимоги скарги є безпідставними.

Колегією суддів не здобуто доказів порушення стороною обвинувачення вимог ст.ст. 276-278 КПК України під час складення та вручення повідомлення про підозру, які б слугували підставою для його скасування.

Інші наведені у апеляційній скарзі доводи висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, перевіркою матеріалів судового провадження в апеляційному порядку колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, а тому апеляційна скарга з викладеними в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_8 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2024 року про відмову в задоволенні скарги адвоката ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 про скасування повідомлення про підозру від 31.12.2021 року ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №0000170, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5