Справа №705/6727/23
1-кп/705/715/24 ВИРОК
31.07.2024 Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1
при секретарі ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції кримінальне провадження по обвинуваченню
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Умань, Черкаської області, громадянина України, неодруженого, на утриманні має малолітню дитину, з середньо-спеціальною освітою, водій-сапер інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 5 ст. 407 КК України,
ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія-сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, близько 08 год. 25.09.2023, більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, самовільно, в умовах воєнного стану залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та направився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 05.11.2023 близько 10 год. 00 хв. не був виявлений військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 та доправлений до розташування військової частини НОМЕР_1 .
Він же, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія-сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти зазначеної військової частини, 18.10.2023 близько 13 год. 00 хв. перебуваючи поблизу квартири АДРЕСА_3 , діючи умисно та цілеспрямовано, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за рахунок чужої власності, шляхом вільного доступу, за допомогою невстановленої досудовим розслідуванням особи, яка не була обізнана про злочинні наміри останнього, в умовах воєнного стану, таємно викрав належний ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , холодильник марки «ДНЕПР 2м», вартість якого згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 5519/23 від 26.10.2023 становить 1200 грн. 00 коп., спричинивши останній матеріальну шкоду на вищевказану суму, після чого з місця вчинення злочину зник та викраденим майном розпорядився на власний розсуд.
Він же, повторно, будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді водія-сапера інженерно-саперного відділення інженерно-саперного взводу інженерно-саперної роти вказаної військової частини, у військовому званні «солдат», діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, 05.11.2023 близько 14 год., більш точний час досудовим розслідуванням встановити не вдалося, самовільно, в умовах воєнного стану залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 та направився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки близько 11 год. 27 хв. 23.04.2024 року не був затриманий за адресою свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 співробітниками Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених вище обставин визнав у повному обсязі та надав показання, які за своїм змістом відповідають викладеним обставинам вчинення кримінальних правопорушень. Пояснив, що проживає в м. Умані Черкаської області, але у зв`язку з введеним воєнним станом був призваний на військову службу та є солдатом військової частини, яка дислокувалася в АДРЕСА_2 . 25 вересня 2023 року вранці він самовільно покинув територію військової частини та вирішив залишиться вдома за місцем реєстрації оскільки не мав бажання проходити подальшу службу. 05 листопада 2023 року його виявили співробітники відділу військової служби правопорядку та доставили до військової частини для подальшого несення служби. Однак він того ж дня, не маючи бажання залишатися у військовій частині та проходити службу, близько 14 години знову самовільно покинув територію військової частини та пішов додому. Таке рішення ним було прийнято без будь-якого дозволу командування. Перебуваючи вдома розумів, що ухиляється від військової служби, тому намагався уникати перебування у громадських місцях міста. Але в кінці квітня 2024 року працівниками ДБР він був виявлений за місцем проживання та затриманий. Крім того, 18 жовтня 2023 року, під час самовільного залишення військової частини, де він проходив службу, перебуваючи в багатоповерховому будинку в АДРЕСА_4 , де проживає його знайома ОСОБА_6 , скориставшись вільним доступом, вирішив викрасти належний ОСОБА_6 . холодильник, який стояв в коридорі будинку. З цією метою він попросив малознайомого чоловіка допомогти перенести цей холодильник, запевнивши останнього, що він належить йому. Після цього викрадений холодильник він здав на металолом, а отримані за це гроші витратив на власні потреби. Розуміє тяжкість вчиненого, кається, зобов`язується не повторювати такої поведінки та просить суд суворо його не карати.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, його покази відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють та не оспорюють зміст обставин вчинених кримінальних правопорушень, переконавшись у добровільності їх позицій, роз`яснивши їм про позбавлення в подальшому права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Крім повного визнання своєї вини ОСОБА_4 його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, повністю підтверджується доказами, добутими на досудовому розслідуванні та перевіреними в суді у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Ухвалюючи вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами, що перевірені та оцінені судом у відповідності до вимог КПК України, суд приходить до висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень та кваліфікує його дії за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, дані, що характеризують особу винного, обставини, які пом`якшують та які обтяжують покарання.
Суд бере до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_4 має вік 33 роки, осудний, не одружений, на утриманні має малолітню дитину, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, за місцем проходження служби характеризується негативно, притягувався до кримінальної відповідальності, але визнаний таким, що не має судимості.
Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд визнає вчинення злочину особою повторно.
Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої, виходячи з принципів розумності покарання, а також інші обставини справи, суд вважає за необхідне в даному випадку призначити ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, вважає за необхідне шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, що є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
На думку суду інші види покарання не будуть мати впливу на виправлення ОСОБА_4 і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання. Призначення такого покарання є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.
Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 ухвалою слідчого судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 24.04.2024 було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з моменту його затримання, а саме з 23.04.2024, строк дії якого в ході розгляду даного кримінального провадження продовжувався.
Враховуючи обґрунтованість висунутого обвинувачення та обраний судом вид покарання, суд вважає за необхідне запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 залишити без зміни до набрання вироком законної сили.
Відповідно до ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту його затримання, а саме з 23.04.2024 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи у розмірі 260 гривень 00 копійок (висновок експерта № 5519/23 від 26.10.2023), які підлягають стягненню з обвинуваченого за правилами ст.124 КПК України, оскільки вони витрачені на доведення його вини.
Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Згідно ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Статтею 206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Отже, враховуючи зазначені приписи законодавства, суд приймає визнання обвинуваченим цивільних позовів про відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, в обсязі її доведення належними доказами.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Підставами цивільно-правової відповідальності є: протиправність поведінки (дія чи бездіяльність), причинний зв`язком між протиправною поведінкою і заподіяною шкодою виною особи, яка заподіяла шкоду.
Як встановлено в судовому засіданні, злочинними діями ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 дійсно було завдано майнову шкоду в зв`язку з крадіжкою належного їй майна на суму 1200,00 грн. і вказаний розмір заподіяної шкоди доведений висновком експерта, тому дана сума збитків підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого.
Розглядаючи заявлений ОСОБА_6 цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.ст. 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими розмір відшкодування моральної шкоди визначається в межах заявлених позовних вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних та фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуючи характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілих, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, при визначенні розміру моральної шкоди.
Потерпіла ОСОБА_6 заявила позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10 000,00 грн., які обґрунтовані тим, що внаслідок дій обвинуваченого вона та її сім`я змушені змінити тимчасово звички в побуті, пов`язані з емоційним дискомфортом, щодо можливості користування відповідним холодильним обладнанням та необхідністю придбання нового.
Цивільне законодавство України під моральною шкодою розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом встановлено, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 завдано моральну шкоду. З урахуванням фактичних обставин справи та матеріалів провадження, вбачається причинний зв`язок між заподіяною потерпілій моральною шкодою та протиправними діями обвинуваченого.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує глибину та тривалість моральних страждань потерпілої, які вона зазнала внаслідок вчиненого обвинуваченим злочину, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, а тому враховуючи принципи розумності та справедливості, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 та стягнути з обвинуваченого моральну шкоду у розмірі 10 000 (десяти тисяч) грн.
Щодо заявленої потерпілою вимоги про стягнення витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір, доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови ВС від 19.02.2020 (справа № 755/9215/15-ц), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС від 23.06.2022 у справі № 607/4341/20).
Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).
Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (стаття 91 КПК України).
На підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_6 витрат на правову допомогу в сумі 3000 грн. суду надано акт про прийняття-передачу виконаних робіт (послуг) від 18.01.2024, підписаний замовник та виконавцем робіт, а саме потерпілою ОСОБА_6 та адвокатським об`єднанням «RGM group», діючим на підставі Статуту, в особі директора ОСОБА_8 , який включає розрахунок-опис витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні, та квитанцію № 3/24 від 18.01.2024 про сплату ОСОБА_6 на виконання угоди про надання правничої допомоги 3000,00 грн.
За вказаних обставин, суд, керуючись принципами справедливості та верховенства права, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, виходячи з обставин кримінального провадження, враховуючи надану квитанцію та виконані адвокатом дії під час розгляду кримінального провадження, вважає, що витрати на правову допомогу підлягають стягненню в розмірі 3000,00 грн.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Керуючись ст. ст. 129, 349, 368-370, 373, 374, 393 КПК України, суд
Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.5 ст.407 КК України, та призначити йому покарання:
- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років;
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Обраний щодо ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту набрання виром законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України в строк призначеного ОСОБА_4 покарання зарахувати строк тримання під вартою в межах даного кримінального провадження з 23.04.2024 до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 260 гривень 00 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через Уманський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду, при цьому, вирок не може бути оскаржено з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1