Справа №585/1017/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/616/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції у залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2023 року, якою у задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 із клопотанням про умовно - дострокове звільнення від відбування покарання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2023 року, в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що характеристики на засудженого, які маються в матеріалах особової справи, не можуть свідчити про виправлення ОСОБА_7 . Так, останній не працевлаштований на виробництві через відсутность бажання працювати, має одне заохочення та два стягнення за порушення режиму умов тримання, що вказує на його негативну характеристику. Отже, поведінка ОСОБА_7 не відповідає критерію «довів своє виправлення», що є обов`язковою умовою, визначена ч. 2 ст. 81 КК України. Також, у судовому засіданні не встановлено фактів ненадання чи неналежного надання медичної допомоги (лікування) засудженому ОСОБА_7 , відсутні підтверджуючі дані про те, що медично-лікувальний заклад виправної установити позбавлений можливості чи ухиляється проводити медогляд особи або надавати необхідне медичне лікування ОСОБА_7 .

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, яку доповнив та просив ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2023 року, скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування вимог поданої апеляційної скарги засуджений вказує на те, що суд першої інстанції належним чином не мотивував постановлену ухвалу та причини відмови в задоволенні поданої ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Захисник засудженого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_9 в поданій апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11.09.2023 та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Так, судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_7 періодично виїжджає на лікування до іншої установи відбування покарання. В установі відбування покарання працює в їдальні, має заохочення саме за сумлінну поведінку та ставлення до праці, вину у скоєному злочину визнав, завдану шкоду відшкодував. Наявні у засудженого стягнення вже погашені, а тому враховуючи вище викладене, захисник вважає, що засуджений ОСОБА_7 довів сумлінною працею та ставленням до праці своє виправлення, а отже його клопотання підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, засудженого ОСОБА_7 та захисника адвоката ОСОБА_8 , які подані апеляційні скарги підтримали та просили їх задовольнити, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, просив залишити її без змін, а апеляційні скарги засудженого та захисника без задоволення, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при вирішенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, вищезазначені вимоги закону судом першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Відповідно до ст.81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

За змістом цього кримінального закону умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, а умовно-достроковому звільненню підлягають лише ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення. Для цього всі дані про особу беруться в сукупності, в тому числі й дані, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а саме виправлення засудженого.

Згідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про умовно дострокове звільнення від відбування покарання і заміни не відбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 року, умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Під час розгляду подання суд першої інстанції, відповідно до вищевказаних вимог, повно дослідив дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку, ставлення до праці та його відношення до вчиненого злочину за весь період відбування покарання.

Як слідує із матеріалів провадження судом встановлено, що ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе негативно, допускав порушення режиму тримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, має 2 стягнень та одне заохочення. У відношенні до представників адміністрації намагається бути ввічливим, не завжди виконує їх законні вимоги. На основному виробництві установи не працевлаштований, із власного небажання працювати.

Відповідно висновкам комісії ДУ «Роменська виправна колонія (№56)»: 25.06.2021 засудженому відмовлено у застосуванні ст. 82 КК України, як особі яка не стала на шлях виправлення; 28.04.2023 засудженому ОСОБА_7 відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як особі, яка своєю поведінкою та ставлення до праці не довела своє виправлення.

Суд першої інстанції, оцінивши в сукупності всі вищенаведені дані про поведінку засудженого за весь період відбування покарання, дійшов обґрунтованого висновку про те, що застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є передчасним.

Однією з найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці. Крім того, під час вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання.

На підставі ст. 181 КВК України засуджений має залучатися до робіт із благоустрою установи та робіт з забезпечення установи продовольством.

Відповідно до статті 123 КВК України засуджений має брати участь в реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», відвідувати заплановані заходи, робити для себе належні висновки.

Відповідно до ст. 110 КВК України засуджений має підтримувати зв`язки з рідними.

Колегія суддів, вважає за необхідне констатувати, що ОСОБА_7 відбуває покарання за вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів проти власності, раніше неодноразово був засуджений за вчинення злочинів, а не відбувши покарання, вчиняв нові злочини, хоча і має 1 заохочення та в той же час мав 2 стягнення та негативну характеристику.

Враховуючи зазначені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що доводи засудженого щодо можливості задоволення його заяви про його умовно-дострокове звільнення, незважаючи на наявність у засудженого одного заохочень та погашених за строком стягнень, на даний час є безпідставними.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» №2 від 26.04.2002, слідує та, що суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії.

Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчинених злочинів, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, оскільки судовий розгляд питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким справляє великий виховний і запобіжний вплив як на самого засудженого, так і на інших осіб.

Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Згідно ст.6 КВК України, виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя у суспільстві.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги засудженого та його захисника щодо скасування ухвали суду першої інстанції не підлягають задоволенню, оскільки засуджений на даний час не довів своє виправлення.

Доводи про те, що засуджений ОСОБА_10 має власне житло, де він зможе проживати після звільнення є недостатніми для доведення останнім свого виправлення, оскільки в розумінні ст.81 КК України, своєю поведінкою і ставленням до праці ще не довів свого виправлення.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви засудженого про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, через що, апеляційні скарги засудженого та захисника задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 11 вересня 2023 року, якою в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відмовлено - залишити без змін, а апеляційні скарги засудженого ОСОБА_7 , захисника адвоката ОСОБА_9 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4