Справа № 463/8214/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1112/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в м. Львові, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Маріуполя, Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника-адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИЛА:

слідчий СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області звернувся з клопотанням до слідчого судді про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення застави.

Клопотання мотивує тим, що в провадженні СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0002620 від 30 серпня 2024 року. В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України умисному тяжкому тілесному ушкодженні.

Зокрема, за даними слідства 29 серпня 2024 року, приблизно о 22 год. 14 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на алеї, що розташована на проспекті Свободи у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прикладаючи фізичні зусилля, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками по голові та різних частинах тіла останнього, заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку. Мала епідуральна гематома зліва. Травматичний САК. Лінійний перелом скроневої кістки зліва. АС. Перелом передньо- та задньо-латреальної стінки правої в.щ пазухи. Гемосинус. Травматичний злам виличної дуги зліва без зміщення фрагментів, злам дна орбіти зліва з пролабацією жирової клітковини до 9 мм., які в сукупності, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 р.», відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

Обґрунтованість підозри доводиться зібраними доказами. ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання виключно у виді позбавлення волі, а відтак, існують підстави вважати, що підозрюваний з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення або ж перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки не має міцних соціальних зв`язків. Вказаним в сукупності обґрунтовується необхідність обрання підозрюваному виняткового запобіжного заходу. З огляду на те, що злочин вчинено із застосуванням насильства, просив не визначати розмір застави.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суд м. Львова від 1 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого СВ ЛРУП №1 ГУНП Львівській області капітана поліції ОСОБА_10 .

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 28 жовтня 2024 року з утриманням його в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_5 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді змінити, звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду, обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою його реєстрації АДРЕСА_2

Окрім того, 13 вересня 2024 року на адресу Львівського апеляційного суду надійшли доповнення до апеляційної скарги від адвоката ОСОБА_5 , в яких він зазначає, що вважає дану ухвалу необґрунтованою, незаконною.

Наголошує, що слідчим та прокурором не доведено, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Зазначає, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України відсутні, а підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Звертає увагу, що судом порушено вимоги ст. 22, 370, п. 2 ч. 1 ст. 372 КПК України.

Заслухавши доповідача, доводи захисників та підозрюваного на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора на заперечення аргументів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як убачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, в провадженні СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області перебуває кримінальне провадження № 0002620 від 30 серпня 2024 року за підозрою ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Досудовим розслідування встановлено, що 29 серпня 2024 року, приблизно о 22 год. 14 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на алеї, що розташована на проспекті Свободи у м. Львові, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, під час спільного розпивання алкогольних напоїв, усвідомлюючи суспільну небезпечність свого діяння, спрямованого на заподіяння тілесних ушкоджень іншій людині, та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, прикладаючи фізичні зусилля, наніс ОСОБА_9 декілька ударів кулаками по голові та різних частинах тіла останнього, заподіявши йому при цьому тілесні ушкодження у вигляді: ВЧМТ. Забій головного мозку. Мала епідуральна гематома зліва. Травматичний САК. Лінійний перелом скроневої кістки зліва. АС. Перелом передньо- та задньо-латреальної стінки правої в.щ пазухи. Гемосинус. Травматичний злам виличної дуги зліва без зміщення фрагментів, злам дна орбіти зліва з пролабацією жирової клітковини до 9 мм., які в сукупності, відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України № 6 від 17 січня 1995 р.», відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння.

30 серпня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

30 серпня 2024 року слідчий СВ Львівського РУП №1 ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

1 вересня 2024 року клопотання слідчого було задоволено слідчим суддею Личаківського районного суду м. Львова.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193,194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Личаківського районного суд м. Львова дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, немає постійно місця роботи, не одружений, не має на утриманні інших осіб, може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана особа може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваною особою зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрювана особа обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

При цьому слід звернути увагу й на те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, визначати правильність кваліфікації дій підозрюваного. Слідчий суддя, на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

У зв`язку із вище зазначеним, не заслуговують на увагу аргументи сторони захисту, що підозра є необґрунтованою належними та допустимими доказами.

Наведене в апеляційній скарзі захисника, не спростовує доводів обґрунтованості підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, а його належна процесуальна поведінка може бути врахована в подальшому, в тому числі й при призначенні покарання.

Аргументи сторони захисту, що органом досудового розслідування не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів розцінює критично, оскільки ОСОБА_6 не працює, немає міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, на шлях виправлення не став, вчинив тяжке кримінальне правопорушення, в умовах воєнного стану, із застосуванням насильства.

Доводи адвоката, що слідчим суддею не дотримано вимог ст. 22, 370 КПК України не заслуговують на увагу колегії суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сутність засади змагальності полягає у виконанні сторонами кримінального провадження дій, спрямованих на реалізацію наданих їм прав щодо участі у доказуванні та відстоювання своєї процесуальної позиції.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 372 КП України в мотивувальної частини ухвали зазначається суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається; встановлені судом обставин із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів; мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова (а.с. 68-70) та ауді-відеозаписів судового засідання, зазначених вимог КПК України слідчим суддею було дотримано в повному обсязі.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Однак, ч. 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_6 підозрюється, в тому числі, у скоєнні тяжкого злочину, вчиненого із застосуванням насильства, а відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

З огляду на зазначене, колегія суддів, погоджується з висновками слідчого судді щодо відсутності підстав для визначення розміру застави.

Інших доводів, які б безумовно свідчили про існування підстав для скасування ухвали слідчого судді, апеляційна скарга захисника не містить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 є законною та обґрунтованою, а таку апеляційну скаргу захисника слід відхилити.

Керуючись ст. 177, 183, 184, 309, 310, 376, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 1 вересня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4