Справа № 362/6115/17
У Х В А Л А

іменем України

29.10.2024 колегія суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_5

засудженого ОСОБА_6

захисника засудженого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква в режимі відео конференції заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року,

У С Т А Н О В И Л А:

06.03.2023 року в провадження Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року.

Вироком Київського обласного суду від 21.12.2000 року ОСОБА_6 засуджено за злочини, передбачені ч. 3 ст. 142, пунктами «а», «г», «е», «ж», «і» ст. 93 КК України (1960 року) із застосуванням ст. 42 цього Кодексу до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна. Ухвалою Верховного Суду України від 22.03.2001 року даний вирок змінено, виключено з вироку посилання на п. «ж» ст. 93 КК України (1960 року) як зайво вмінений. В решті судове рішення залишено без зміни.

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області ухвалою від 19.11.2019 року залишив без задоволення заяву захисника ОСОБА_9 про перегляд вказаного вироку за нововиявленими обставинами. Ухвалою Київського апеляційного суду від 07.12.2020 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 19.01.2023 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2019 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 07.12.2020 року за заявою адвоката ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року скасовано і призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Статтею 466 КПК України визначено, що заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом згідно з правилами, передбаченими КПК України для кримінального провадження в суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд.

Відповідно до норм, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України 1960 року, Київський обласний суд на час ухвалення вироку стосовно ОСОБА_10 діяв як суд першої інстанції.

У зв`язку з прийняттям у 2012 році нового КПК України перегляд за нововиявленими обставинами вироків, ухвалених апеляційними (обласними) судами, належить до повноважень судів першої інстанції.

Тому, розгляд заяви захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року здійснювався у суді першої інстанції колегією суддів в порядку Кримінально-процесуального кодексу України в редакції 1960 року.

Ухвалою колегії суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від від 09.05.2023 року призначено розгляд заяви захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року та вирішено розгляд здійснювати колегіально судом у складі трьох суддів у відкритому судовому засіданні в порядку Кримінального процесуального кодексу України (в редакції 1960 року) в режимі відеоконференції із засудженим ОСОБА_6 , який відбуває покарання в ДУ «Житомирська установа виконання покарань (№ 8)».

В судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 просив дослідити наступні докази: протокол допиту ОСОБА_6 в якості підозрюваного від 27.12.1999 року, протокол затримання ОСОБА_6 від 24.12.1999 року, протокол допиту ОСОБА_11 в якості підозрюваного від 19.12.1999 року, протокол затримання ОСОБА_11 від 24.12.1999 року, висновки цитологічної експертизи підозрюваного ОСОБА_6 .

Так, відповідно до положення ч. 4 ст. 466 КПК України суд має право не досліджувати докази щодо обставин, що встановлені в судовому рішенні, яке переглядається за нововиявленими або виключними обставинами, якщо вони не оспорюються.

Під час перегляду за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року колегією суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області було досліджено наступні докази:

= протокол допиту ОСОБА_6 в якості підозрюваного від 27.12.1999 року, який був допитаний за участі адвоката ОСОБА_12 . Під час допиту підозрюваний ОСОБА_10 детально розповів про обставини вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т. 3, а.с. 56-71);

= протокол затримання ОСОБА_6 від 24.12.1999 року, відповідно до якого ОСОБА_6 був затриманий 24.12.1999 року об 11 год. 30 хв. (т. 3, а.с. 53);

= протокол допиту ОСОБА_11 в якості підозрюваного від 19.12.1999 року, під час якого ОСОБА_11 розповів про обставини вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 (т. 3, а.с. 11-23);

= протокол затримання ОСОБА_11 від 24.12.1999 року, відповідно до якого ОСОБА_11 був затриманий 24.12.1999 року о 13 год. 10 хв. (т. 3, а.с. 4).

Колегією суддів досліджено протокол відтворення обстановки та обставин події із фототаблицею та застосуванням відеозапису від 28.12.1999 року з підозрюваним ОСОБА_6 (т.3, а.с. 76-91). В судовому засіданні за участі всіх учасників судового засідання переглянуто відеозапис вказаної слідчої дії (т. 3, а.с. 76-91). Так, під час даної слідчої дії, проведеної в присутності понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , адвоката ОСОБА_12 , підозрюваний ОСОБА_6 детально та послідовно в с. Соколівка Васильківського району, на території домоволодіння АДРЕСА_1 розповів та відтворив події 13.12.1999 року за його участі, а також показав спосіб, місце, час та механізм вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 . По завершенню слідчої дії підозрюваний ОСОБА_6 зазначив, що доповнень та зауважень не має. Протокол підписаний всіма учасниками слідчої дії.

В судовому засіданні досліджено Рішення Комітету ООН з прав людини від 19 липня 2011 року у справі «Бутовенко проти України», зокрема з п. 7 вказаного рішення, як про те зазначав засуджений ОСОБА_6 .

Колегія суддів в даній ухвалі зазначає пункти Рішення Комітету ООН з прав людини від 19 липня 2011 року у справі «Бутовенко проти України» російською мовою, оскільки до суду надано копію даного рішення в перекладі російською мовою (оригінальна мова англійська), без перекладу. Переклад тексту потребує спеціальних знань та може бути здійснений виключно кваліфікованим перекладачем. Суд не наділений повноваженнями перекладу вказаного рішення.

Так, відповідно до «п. 7.1 Комитет по правам человека рассмотрел данное сообщение с учетом всей представленной ему сторонами информации, как это предусмотрено в пункте 1 статьи 5 Факультативного протокола. 7.2 Автор утверждает, что он подвергался избиениям, угрозам расправы над членами его семьи, помещался в карцер милицейскими дознавателями в ИВС города Василькова с целью его принуждения к признанию себя виновным, что противоречит положениям статьи 7 и пункта 3 g) статьи 14 Пакта. Комитет отмечает, что 17 февраля 2000 года автор представил письменную жалобу в Киевскую областную прокуратуру, описав в ней примененные к нему незаконные методы ведения дознания, и что указанная прокуратура решила не возбуждать уголовного преследования и не проводить никакого дальнейшего расследования. Комитет далее отмечает, что автор отказался в суде от своих признательных показаний, утверждая, что они были даны под пытками и что суд отказался рассматривать его возражение относительно добровольности своего признания после того, как были заслушаны показания пяти милицейских дознавателей. Никакие другие свидетели не были вызваны для дачи показаний. Комитет также отмечает, что, по утверждениям государства-участника, автор не представил никаких свидетельств в обоснование своих утверждений о том, что он подвергся избиениям и другому физическому и/или психологическому давлению… 7.3 В этой связи Комитет подтверждает свою практику принятия решений 3 g), согласно которой бремя доказывания не может возлагаться только на автора сообщения, особенно с учетом того, что автор и соответствующее государство участник не всегда имеют равный доступ к доказательной базе и что зачастую только государство-участник располагает требуемой информацией…7.4 Кроме того, в связи с заявленным нарушением прав автора по пункту 3 g) статьи 14, а именно принуждением к подписанию признательных показаний, Комитет должен принять во внимание основополагающие принципы, лежащие в основе гарантии этих прав… 7.5 Комитет также напоминает о том, что государство-участник ответственно за безопасность любого лица, содержащегося под стражей, и что в тех случаях, когда то или иное лицо делает заявление о причинении ему повреждений во время содержания под стражей, именно государству-участнику надлежит представить свидетельства, касающиеся этих утверждений… 7.6 В связи с вопросом о том, были ли задержание автора 24 декабря 1999 года и его последующее содержание под стражей осуществлены в соответствии с требованиями пункта 1 статьи 9 Пакта, Комитет отмечает, что лишение свободы позволительно только тогда, когда оно осуществляется на таком основании и в соответствии с такими процедурами, которые установлены внутренним законодательством, и когда это не осуществляется произвольно… 7.7 Комитет отметил утверждения автора о том, что условия содержания под стражей в ИВС города Василькова, где он содержался с 24 декабря 1999 года по 11 января 2000 года и затем с 22 февраля 2000 по 21 марта 2000 года, не были надлежащими и что камеры были переполнены людьми, с сыростью и грязью, и при этом не были оборудованы койками, матрасами и другими элементарными предметами; а также что температура воздуха, освещение и воздухоподача в камерах были в целом ненадлежащими… 7.8 Комитет отмечает заявления автора о том, что он был лишен доступа к какому бы то ни было адвокату в течение 72 часов, а к адвокату по собственному выбору - в течение периода времени свыше двух месяцев, и что ему был навязан адвокат в его должностном качестве, который участвовал в процессуальных действиях лишь формально, а также о том, что не было юридических оснований для назначения ему адвоката в его должностном качестве…7.9 Комитет отмечает заявление автора о том, что его судебное разбирательство не было справедливым, поскольку суд не был беспристрастным и не отвечал требованиям уголовно-процессуального закона. Кроме того, автор указывает на обстоятельства, которые, как он утверждает, свидетельствуют о том, что ему не было предоставлено возможности воспользоваться презумпцией невиновности… 7.10 В этой связи Комитет напоминает о практике принятия им решений, в соответствии с которой обзор или оценка фактов и доказательств либо анализ толкования внутреннего законодательства национальными судами обычной и специальной юрисдикции осуществляются в основном не Комитетом, а судебными органами государств-участников, если только не наличествуют убедительные свидетельства того, что судопроизводство по конкретному судебному разбирательству или оценка фактов и доказательств либо толкование законодательства осуществляются явно произвольным путем или равносильны отказу в правосудии… 7.12 Комитет отмечает заявление автора по пункту 1 статьи 15 относительно того, что, приговорив его к пожизненному тюремному заключению, суды государства-участника применили к нему более суровую меру наказания, по сравнению с той, которая была применима на момент совершения преступления, и с той, которая была применима в соответствии с "переходным законодательством", т.е. по сравнению с тюремным заключением на срок в 15 лет… 7.13 Комитет далее отмечает в связи с рассматриваемым периодом времени, когда применимые нормы закона определялись на основе постановления Конституционного суда от 29 декабря 1999 года, согласно которому эти нормы закона были применимы к четко обозначенной категории дел, а именно тех дел, которые касались преступлений, совершенных в период между 29 декабря 1999 года и 4 апреля 2000 года, а также тех дел, решения по которым были приняты в течение вышеуказанного периода времени…»

Засуджений ОСОБА_6 просив суд визнати недопустимими доказами показання ОСОБА_11 від 19.12.1999 року та ОСОБА_6 від 27.12.1999 року, викладених в протоколах їх допиту.

Вирішуючи питання щодо недопустимості зазначених доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Зокрема, ст. 87 КПК України обумовлено, що недопустимими є докази, «отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини». Отже, за приписами згаданої статті КПК, істотними є порушення прав людини та її основних свобод, а суд зобов`язаний визнати такі докази недопустимими. Законодавець визначає чіткі правила, відповідно до яких докази визнаються недопустимими. По-перше, якщо процесуальним законом передбачено для здійснення певних дій отримати попередній дозвіл суду, а натомість ці дії проведено з повним чи суттєвим ігноруванням цієї норми. По-друге, доказ визнають недопустимим у разі, якщо буде доведено факти застосування катування під час їх отримання.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішенням Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеній в постанові від 28.01.2020 у справі № 359/7742/17 (провадження № 51-2114км19), застосовуючи положення ст. 87 КПК при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Так, в судовому засіданні досліджено протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 19.12.1999 року та протокол допиту підозрюваного ОСОБА_6 від 27.12.1999 року (т.3, а.с. 56-71).

Суд вважає, що протокол допиту підозрюваного ОСОБА_11 від 19.12.1999 року (т.3, а.с. 11-23) та ОСОБА_6 від 27.12.1999 року є допустимими доказами, оскільки не містять даних про істотне порушення прав і свобод обвинуваченого та отримані в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (1960 року). Під час допиту підозрюваного ОСОБА_17 19.12.1999 року був присутній адвокат ОСОБА_18 , протокол прочитаний ОСОБА_11 , мається відмітка, зроблена ОСОБА_11 про те, що записано вірно, зауважень та доповнень підозрюваний ОСОБА_11 не мав. Під час допиту підозрюваного ОСОБА_6 27.12.1999 року був присутній адвокат ОСОБА_12 , ОСОБА_6 особисто зроблена відмітка про те, що протокол прочитано та з його слів записано вірно, доповнень та зауважень немає. Тому дані слідчі дії, а саме допит підозрюваного ОСОБА_11 від 19.12.1999 року та допит підозрюваного ОСОБА_6 від 27.12.1999 року проведена в спосіб та відповідно до порядку, встановленому КПК України (1960 року), істотного порушення прав і свобод людини в даному випадку не встановлено.

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні посилався на те, що після затримання він протягом кількох днів був позбавлений права на захист. Дані твердження засудженого викладені і в п. 7.8 Рішення Комітету ООН з прав людини від 19 липня 2011 року у справі «Бутовенко проти України» в якому зазначено, що «…Комитет отмечает заявления автора о том, что он был лишен доступа к какому бы то ни было адвокату в течение 72 часов, а к адвокату по собственному выбору - в течение периода времени свыше двух месяцев, и что ему был навязан адвокат в его должностном качестве, который участвовал в процессуальных действиях лишь формально, а также о том, что не было юридических оснований для назначения ему адвоката в его должностном качестве…». Колегія суддів констатує, що допит підозрюваного ОСОБА_6 27.12.1999 року та відтворення обстановки та обставин події з застосуванням відеозапису 28.12.1999 року відбувалося за участі адвоката ОСОБА_12 , який діяв на підставі угоди № 14, ордер № 363 від 28.02.2000 року та приймав активну участь у проведенні даних слідчих дій (т.3, а.с. 75).

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні посилався на те, що на нього здійснювався тиск з боку працівників правоохоронних органів, останні вимусили його під час відтворення обстановки та обставин події 28.12.1999 року дати показання, які самі ж йому перед слідчою дією розповіли та примусили дати показання щодо вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , яке він не вчиняв. Дані твердження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. Так, під час перегляду відтворення обстановки та обставин події від 28.12.1999 року ОСОБА_6 добровільно, послідовно та логічно давав показання щодо подій, які мали місце 13.12.1999 року. Під час слідчої дії ОСОБА_6 відтворив обстановку в домоволодінні АДРЕСА_1 , а саме зазначив розташування речей в гаражному приміщенні та вказав, що деякі речі 13.12.1999 року було розташовано не так, як на момент відтворення. Колегія суддів констатує, що вказана слідча дія була проведена в присутності понятих та захисника ОСОБА_6 , підозрюваний мав можливість під час відеозйомки повідомити учасників слідчої дії про тиск з боку працівників правоохоронних органів та про те, що його змусили дати показання щодо вбивства ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проте не зробив цього. Відтак, тиску з боку працівників правоохоронних органів з дослідженого відео відтворення обстановки та обставин події від 28.12.1999 року колегією суддів не встановлено.

Прокурор ОСОБА_5 просив заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року залишити без задоволення.

Засуджений ОСОБА_6 просив колегію суддів заяву задовольнити.

Захисник засудженого ОСОБА_7 позицію свого підзахисного підтримав, просив заяву задовольнити.

Представник потерпілого ОСОБА_8 просив заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року залишити без задоволення.

Вислухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінальної справи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог статті 459 КПК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Нововиявленими обставинами, згідно ч. 2 ст. 459 КПК України визнаються: 1) штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких грунтується вирок; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; 4) інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Згідно пунктів 4, 5 частини 2 статті 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду, обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву, до суду.

Під нововиявленими обставинами слід розуміти встановлені розслідуванням або вироком суду, що набрав законної сили, і викладені у заяві учасників судового провадження юридичні факти, які знаходяться в органічному зв`язку з елементами предмета доказування у кримінальній справі і спростовують їх через невідомість та істотність висновків, що містяться у вироку, як такі, що не відповідають об`єктивній дійсності.

Разом з тим, в Постанові Верховного Суду від 19.01.2023 року констатується, що при розгляді Комітетом ООН з прав людини заяви ОСОБА_6 від 28.03.2005 року про порушення його прав, передбачених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права 1966 року, які були допущені під час проведення досудового слідства та судового розгляду кримінальної справи відносно нього, про що зазначено в Рішенні Комітету ООН з прав людини від 19.07.2011 року.

Згідно з цим Рішенням, при розгляді справи «Бутовенко проти України» Комітетом було встановлено порушення прав засудженого, допущених органом досудового розслідування та судом під час проведення слідства у кримінальній справі, в якій його було засуджено, передбачених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права. Зокрема, право не бути позбавленим свободи інакше, ніж у відповідності із встановленою законом процедурою (п. 1 ст. 9), право не бути підданим катуванню або нелюдському поводженню чи покаранню (ст. 7), право не бути примушеним до визнання себе винним (п.п. «g» п.3 ст. 14), право мати достатньо можливостей для підготовки свого захисту (п.п. «b» п. 3 ст. 14), право захищати себе особисто або через захисника, обраного на власний розсуд (п.п. «d» п. 3 ст. 14), право на гуманне поводження (п. 1 ст. 10), право допитувати свідків або щоб ці свідки були допитані в суді (п.п. «e» п. 3 ст. 14), право на справедливий судовий розгляд (п. 1 ст. 14).

В Постанові Верховного Суду зазначено, що встановлені Комітетом ООН з прав людини у справі «Бутовенко проти України» порушення Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, які були допущені у кримінальній справі щодо засудженого ОСОБА_6 не були відомі суду на час її розгляду є нововиявленими обставинами, які підпадають під дію п. 4 ч. 2 ст. 459 КПК України.

Під час судового засідання ОСОБА_6 повідомив, що на нього здійснювався тиск з боку працівників правоохоронних органів та йому наносилися тілесні ушкодження під час проведення слідчих дій, зокрема під час відтворення обстановки та обставин події 28.12.1999 року. На підставі заяви засудженого ОСОБА_6 на неправомірні дії з боку працівників правоохоронного органу (Васильківський МВ ГУ України в Київській області) було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000128 від 09.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

До суду прокурором ОСОБА_5 надано копію постанови про закриття кримінального провадження від 28.06.2024 року, винесену старшим слідчим Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_19 відповідно до вказаної постанови кримінальне провадження № 0000128 від 09.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

15.03.2024 року ухвалою колегії суддів Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про зупинення виконання вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року до закінчення його перегляду за нововиявленими обставинами відмовлено.

Так, відповідно до Постанови колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду по справі №1-9/2005 від 12 березня 2024 року, Рішенням Комітету ООН з прав людини про порушення ст. 7 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права не є підставою для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами, оскільки не є такою в розумінні ч. 2 ст. 459 КПК. Також не є підставою для перегляду вироку суду за нововиявленими обставинами відсутність автоматичного компенсаторного механізму в національному законодавстві України. Засуджений, при встановленні порушення його прав, має можливість звернутися із відповідною заявою до ЄСПЛ, після звернення із позовною заявою до національних судів.

Касаційний кримінальний суд звернув увагу, що жодне міжнародне судове рішення, чи висновок не скасував такого виду покарання, як довічне позбавлення волі, а лише наголошено на необхідності врегулювання порядку його відбування та наявності реальної перспективи звільнення.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 5-18/07 від 9 серпня 2023 року, з огляду на усталену практику ЄСПЛ, наведену ним в рішенні «Купінський проти України» (пункти 47 - 50), зазначає, що за наявності можливості клопотати про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі Суд не ототожнює поняття «покарання» та «виконання покарання» у цілях ст. 7 Конвенції і виходить з того, що в засудженого має бути можливість перегляду покарання у виді довічного позбавлення волі та перспектива реального звільнення від його відбування. Законодавчі умови такого перегляду є виключною компетенцією кожної окремої держави та не можуть бути тотожними. У зв`язку із цим, сама лише наявність можливості клопотати про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі за законодавством держави виконання вироку є сумісною з вимогами ст. 7 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 467 КПК України суд має право скасувати вирок чи ухвалу і ухвалити новий вирок чи постановити ухвалу або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами без задоволення. При ухваленні нового судового рішення суд користується повноваженнями суду відповідної інстанції.

На підставі викладеного, розглянувши вказану заяву, дослідивши докази, заслухаши думку сторін, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року і ухвалення нового вироку та приходить до висновку, що заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 459-467 КПК України, ст. 297-317 КПК України (1960 року), колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Заяву захисника ОСОБА_9 в інтересах засудженого ОСОБА_6 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Київського обласного суду від 21.12.2000 року залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцекрівський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів, для засудженого з моменту отримання копії ухвали.

Копію ухвали після її проголошення негайно вручити учасникам, які приймали участь в судовому засіданні, направити засудженому та захиснику засудженого, які приймали участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3