Провадження №11-сс/801/542/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

захисника - адвоката ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці матеріали кримінального провадження № 0000188 внесеного до ЄРДР 30.06.2024, за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця в м. Жмеринка Вінницької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого

за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 10 години 18 хвилин 30 серпня 2024 року, -

встановив:

ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованим у місті Хмельницькому, підполковника Державного бюро розслідувань ОСОБА_8 задоволено та застосовано до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 10 години 18 хвилин 30 серпня 2024 року.

Своє рішення слідчий судді мотивував тим, що прокурором в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 ставить питання про скасування ухвали слідчого судді та постановленні нової ухвали, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу до підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування своєї апеляційної скарги захисник посилається на те, що слідчий суддя не врахував обставин, що свідчать про відсутність вказаних в клопотанні слідчого ризиків, а саме:

1. Щодо ризику переховуватись від органів досудового слідства і суду.

Так, подія кримінального правопорушення, в якій підозрюється ОСОБА_10 , мала місце 13.06.2024 року. 3 моменту вказаної події щодо ОСОБА_9 проводилось службове розслідування за місцем проходження ним військової служби в військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується доданими до клопотання слідчого доказами. 24 червня 2024 року ОСОБА_11 був ознайомлений з висновком службового розслідування, який містить відомості про необхідність передачі матеріалів службового розслідування до Державного бюро розслідувань та Спеціалізованої прокуратури.

Отже, ОСОБА_9 ще з 13.06.2024 року було відомо про те, що за результатами його дій буде порушено кримінальне провадження та буде вирішуватись питання про його притягнення до кримінальної відповідальності.

Підозру ОСОБА_9 було вручено 2.07.2024 року та в цей же день затримано. Таким чином, ОСОБА_9 мав достатньо часу та можливості втекти з метою уникнення слідства і суду. Проте вказаних дій він не вчиняв, а навпаки далі виконував свої обов`язки як військовослужбовець, брав участь в службовому розслідуванні.

Зазначає, що ОСОБА_9 має сім`ю, тісні соціальні зв`язки, має постійне місце проживання, з березня 2022 року 3 березня 2022 року був мобілізований та проходив військову службу, брав безпосередню участь в бойових діях на передовій, позитивно характеризується за місцем постійного проживання.

Відмова виконати наказ щодо відрядження була зумовлена наслідками контузії та морально-психологічного стану ОСОБА_9 та відсутності належної медичної та психологічної допомоги, про що він неодноразово повідомляв свої безпосереднє командування.

Вказані обставини свідчать про відсутність у ОСОБА_9 наміру будь-яким чином переховуватись від органів досудового слідства і суду.

2. Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню шляхом незаконного впливу на свідків та знищення, приховування речей чи документів.

На момент подання клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим було зібрано всі матеріали щодо обставин кримінального провадження, а саме - отримано матеріали службового розслідування, накази, рапорти, пояснення, відомості про ознайомлення ОСОБА_9 з наказом про відрядження, відеозапис відмови від виконання наказу ОСОБА_12 . Також допитано всіх свідків з приводу обставин кримінального правопорушення. З моменту початку службового розслідування ОСОБА_13 жодним чином не впливав на свідків та не вчиняв дій спрямованих на знищення чи приховування доказів.

3. Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В своєму клопотанні слідчий суддя також не зазначив конкретних дій, що може вчинити ОСОБА_9 з метою перешкоджання кримінальному провадженню.

4. Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

ОСОБА_9 не має судимостей та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, що підтверджується довідкою з ІС, що додана до клопотання слідчого. ОСОБА_9 практично з самого початку війни був мобілізований та брав участь в бойових діях на передовій з метою захисту України, її незалежності та територіальної цілісності. Протягом проходження військової служби ОСОБА_9 не мав дисциплінарних стягнень чи інших порушень.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно матеріалів провадження, четвертим слідчим відділом (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000188 внесеного до ЄРДР 30.06.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно зі ст. згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан та який діє на даний час.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) від 01.12.2023 № 371, старшого солдата ОСОБА_9 , який прибув для подальшого проходження військової служби із військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 ) та призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на посаду помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5 батальйону оперативного призначення. Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців.

Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Водночас, старший солдат ОСОБА_9 в порушення зазначених вимог порядку виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення в умовах воєнного стану та вчинив злочин проти встановленого порядку несення військової служби за наступних обставин.

Старший солдат ОСОБА_9 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи її на посаді помічника гранатометника 1 відділення 2 взводу оперативного призначення 3 роти оперативного призначення (на бронетранспортерах) 5 батальйону оперативного призначення, військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, 13.06.2024 приблизно о 12 год. 00 хв., перебуваючи в пункті постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за адресою: АДРЕСА_3 під час шикування особового складу, на виконання бойових розпоряджень Командувача Національної гвардії України від 28 квітня 2023 року №95-р/т та наказу командира військової частини НОМЕР_3 №124 від 05.05.2023 відкрито відмовився виконати бойового наказ №1323 від 12.06.2024, який доведено т.в.о. командира 5 батальйону оперативного призначення старшим лейтенантом ОСОБА_14 «Про залучення особового складу військової частини до виконання бойових (спеціальних) завдань в районі ведення бойових дій» щодо вибуття 14.06.2024 у службове відрядження з пункту постійної дислокації військової частини до району виконання бойових завдань в Запорізькій області, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу.

Таким чином, ОСОБА_9 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

02.07.2024 ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України та цього ж дня затримано в порядку ст. 615 КПК України.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення слідчого судді першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, за який останній може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Постановляючи ухвалу про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя дійшов правильного висновку (з яким погоджується колегія суддів) про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні злочину, про наявність, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та про необхідність застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Під час розгляду клопотання слідчого слідчим суддею встановлено, що надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 402 КК України, та наявність достатніх підстав вважати, що існують передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, й неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Необхідність обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею мотивовано тим, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, санкція якого у разі визнання його винуватим, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до семи років, з метою унеможливити переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, ховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та доведення вини останнього, а також перешкоджанню здійсненню належного досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Пояснення захисту, що підозрюваний має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, родину, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, брав участь у бойових діях, є переконливими при призначенні покарання підозрюваному, у випадку доведення його провини, однак, дані факти самі по собі не є достатніми обставинами, згідно ст. 178 КПК України, що зможуть запобігти ризикам, зазначеним вище, при обранні останньому запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено, тому враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.07.2024 про обрання підозрюваному ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, до 10 години 18 хвилин 30 серпня 2024 року, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3