ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/1013/23

Провадження № 11-кп/4820/599/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції виділене провадження у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.289 КК України, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 02 жовтня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Кам`янець-Подільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0001027 від 06 грудня 2021 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.289 КК України.

У ході досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_6 було обрано та ухвалою суду під час судового провадження продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_5 відповідно до вимог ч.3 ст.331 КПК України подав письмове клопотання, яке підтримав у судовому засіданні, про продовження дії обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 діб у зв`язку з наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч.2, ч.3 ст.185, ч.1 ст.255-1, ч.2 ст.289 КК України, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб, тобто до 30 листопада 2024 року включно.

Продовжуючи дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що інші, більш м`які запобіжні заходи, не будуть достатніми для запобігання ризиків, на які посилається сторона обвинувачення.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просила ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту з електронним засобом контролю або заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або інший альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Уважала, що ухвала місцевого суду є незаконною, прийнятою з порушенням вимог кримінального процесуального Закону та ЄСПЛ.

Зазначала, що під час обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, сторона захисту зауважувала про факт незаконного затримання та утримання останнього без жодних необхідних на те документів та підстав.

Указувала, що було порушено не лише основоположне право на свободу, а й було порушено право на захист, оскільки для сторони захисту не було надано ні часу, ні змоги належним чином підготувати свою стратегію та тактику захисту, тобто, такими діями було порушено фундаментальне право ОСОБА_6 на свободу і безпеку, що передбачене ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Стверджувала, що конкретних фактів та доказів для того, щоб не тільки продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а й взагалі його застосовувати, надано не було, що є порушенням не тільки національних норм права, а й міжнародних.

Зокрема, стороною обвинувачення в даному кримінальному провадженні щоразу вказується на існування одних і тих самих ризиків, які не підтверджуються належними та допустимими доказами, а прокурор посилається на документи, які ще слугували підставою для затримання обвинуваченого в порядку ст.208 КПК України.

Зауважувала, що незаконне ув`язнення обвинуваченого ОСОБА_6 є підставою для звернення з відповідною заявою до Європейського суду з прав людини щодо необґрунтованого, тривалого утримання під вартою без належної на те правової підстави, а також факту позбавлення права на свободу.

Звертала увагу, що ОСОБА_6 має суттєві проблеми із здоров`ям, зокрема, в останнього встановлений діагноз цукровий діабет, його стан здоров`я з кожним днем утримання його в СІЗО погіршується, оскільки в установі попереднього ув`язнення його не можуть забезпечити всіма необхідними для нього ліками, а заміняють їх аналогами, крім того, останньому було рекомендоване дієтичне харчування, що в умовах ізоляції є також проблематичним. Перебуваючи і надалі в ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор», життя та здоров`я ОСОБА_6 є під загрозою, належних умов та лікування ув`язнений не отримує.

Зазначала, що в обвинуваченого ОСОБА_6 наявні стійкі соціальні зв`язки. До моменту його затримання обвинувачений проживав разом з матір`ю ОСОБА_8 , яка перебувала на його утриманні, бо є особою з інвалідністю другої групи, також він має неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того, підтримує соціально-корисні зв`язки зі своїми рідними. Обвинувачений ОСОБА_6 має бездоганну репутацію перед громадськістю.

Стверджувала, що сестра обвинуваченого ОСОБА_10 у випадку зміни обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу має змогу матеріально утримувати останнього.

Крім того, сторона захисту вважає за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка буде співмірною із вищезазначеними критеріями, особою обвинуваченого та його матеріальним станом.

На думку сторони захисту, з урахуванням вищенаведеного та з сукупністю обставин, передбачених ст.178 КПК України, є всі підстави застосувати обвинуваченому ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застави.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Згідно зі ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Місцевим судом обґрунтовано взято до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжких кримінальних правопорушень, за вчинення яких йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, а також раніше неодноразово чотири рази засуджувався за вчинення умисних нетяжких та тяжких умисних кримінальних правопорушень, які, були вчинені через незначний період часу після звільнення з місць позбавлення волі.

Колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідає характеру та тяжкості вчинених правопорушень, а встановлені ризики, передбачені ст.177 КПК України, є доведеними і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

На думку колегії суддів, не знайшли свого підтвердження доводи, зазначені в апеляційній скарзі сторони захисту.

Суд першої інстанції повністю врахував обставини, на які зверталася увага в апеляційній скарзі.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Також у своїх рішеннях суд зазначав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ураховуючи наведені ризики, визначені у ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, суд обґрунтовано продовжив строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів уважає, що найсуворіший запобіжний захід зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, та забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Більш м`які запобіжні заходи, на які є посилання в апеляційній скарзі, забезпечити виконання цієї функції обвинуваченим не зможуть.

Колегія суддів уважає, що місцевий суд урахував усі обставини провадження, об`єктивно оцінив особистість ОСОБА_6 , тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується останній, та обґрунтовано прийняв рішення про необхідність продовження строку дії вищевказаного запобіжного заходу.

Такий висновок суду є обґрунтованим та відповідає фактичним обставинам провадження.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження строку тримання під вартою. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Так, п.79 Рішення визначено, що питання про те, чи є тривалість тримання під вартою обґрунтованою, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин, підстав, якими національні органи мотивували свої рішення, та належно задокументованих фактів, на які посилався заявник у своїх клопотаннях про звільнення з-під варти. Таке, що продовжується, тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

Колегією суддів установлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови»). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, Європейський суд з прав людини зазначав, що право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин колегія суддів апеляційного суду вважає, що в даному випадку суспільний інтерес у завершенні неупередженого розгляду даного кримінального провадження слід визнати виключними обставинами, згідно з якими лише продовження строку дії застосування раніше обраного запобіжного заходу зможе запобігти визначеним ризикам.

Отже, обставини провадження свідчать про те, що заявлені ризики продовжують існувати та вони виправдовують продовження строку дії запобіжного заходу, який застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою.

Обставини, на які захисник посилається в поданій апеляційній скарзі, не можуть бути підставами для зміни запобіжного заходу на не пов`язаний з триманням під вартою.

Більш м`який запобіжний захід, на переконання колегії суддів, не забезпечить та не буде сприяти належній процесуальній поведінці обвинуваченого ОСОБА_6 .

Колегія суддів зазначає, що застосований до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, а встановлені при обранні та продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики наразі не відпали.

Доводи сторони захисту щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, поєднаного із застосуванням насильства над потерпілим, що відповідно до вимог ч.4 ст.183 КПК України дає право не визначати розмір застави.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування чи зміни ухвали місцевого суду.

Керуючись ст.ст.177, 178, 183, 404, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 02 жовтня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3