Справа №534/2644/24
Провадження №1-в/534/123/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , подання Кременчуцького МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області відносно ОСОБА_4 , про звільнення від покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019,

у с т а н о в и в :

До Комсомольського міського суду Полтавської області надійшло подання Кременчуцького МС філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області відносно ОСОБА_4 , про звільнення від покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019.

Зазначене клопотання мотивоване тим, що з 02.10.2020 року на обліку Кременчуцького міського сектору перебуває засуджений звільнений від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 .

Відповідно до вироку суду, 12.07.2019 року засуджений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України за ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно. Вартість викраденого майна згідно вироку суду становить 1099 гривні 20 копійок.

09.08.2022 року набрав чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі Закон). Законом змінено поняття «вартості вкраденого майна» для визначення кримінальної караності крадіжки, як ознаки складу злочину, передбаченого ст. 185 КК України, що призвело до часткової декриміналізації умисних діянь, які виражені в умисному викраденні чужого майна. До набрання чинності вказаним Законом, кримінально караною вважалася крадіжка, виходячи з розміру понад 0,2 неоподатковуваного мінімуму, який за нормами адміністративного та кримінального законодавства для кваліфікації злочинів чи правопорушень, встановлювався з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги.

Ураховуючи вищевикладене та на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України, ч. 1 п. 13 ст. 537, 9.1, ч. 2 п. 2 ст. 539 Кримінально-процесуального кодексу України направляю матеріали стосовно засудженого ОСОБА_4 для вирішення питання про звільнення від призначеного судом покарання за вироком Автозаводського районного суду Полтавської області від 24.09.2019 року у зв`язку з набранням чинності Закону України від 18.07.2024 р. № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, учасники судового провадження в судове засідання не прибули, що у відповідності до ч.5 ст. 539 КПК України не перешкоджає проведенню судового розгляду. Прокурор у судовому засіданні подав заяву, в якій просив суд задовольнити подання органу пробації та звільнити засудженого від покарання призначеного вироком суду.

Перевіривши матеріали подання, суд дійшов до наступного висновку.

Вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019 ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від цього покарання, якщо він протягом однорічного строку випробування не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. 13 ч. 1 статті 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст.539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58,частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положення ст.51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для працездатної особи на 1 січня 2019 року складає 1921 грн 00 коп. А отже, сума соціальної пільги у 2019 році становила 960 грн 50 коп. (1921 грн : 50% = 960 грн 50 коп.).

Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 960,50 х2=1921 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Як вбачається із вироку Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019 ОСОБА_4 12.07.2019 вчинив таємне викрадення майна на загальну суму 1099,20 грн., що станом на момент вчинення крадіжки складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (1921,00 грн).

Таким чином, на засудженого ОСОБА_4 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

З огляду на наведене суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким внесені зміни до законодавства в частині розмежування відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати від кримінально караного діяння, відповідальність за яке передбачена відповідними статтями Кримінального кодексу України за принципом визначення граничного розміру викраденого майна у розмірі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, за вчинення якого особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності.

Таких самих висновків дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 07.10.2024 справа № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24).

Враховуючи вищевикладене, суд встановив, що застосовуючи зворотну дію закону у часі на момент вчинення ОСОБА_4 злочину, за який він був засуджений, слід дійти висновку, що особа, яка вчинила крадіжку майна, може бути притягнута до кримінальної відповідальності у разі, якщо сума викраденого майна станом на момент вчинення правопорушення перевищує 1921 гривень (у 2019 році). В даному випадку сума є нижчою, що свідчить про наявність підстав для звільнення його від покарання відповідно до норм ч.2 ст. 74 КПК України.

Таким чином, враховуючи те, що ОСОБА_4 засуджено за діяння, караність якого законом усунена, суд дійшов до висновку, що подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі ст. 58 Конституції України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України , Закону України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», керуючись ст.ст.537,539 КПК України, суд-

п о с т а н о в и в:

Подання Кременчуцького міського сектору філії Державної установи «Центр пробації» в Полтавській області стосовно ОСОБА_4 , про звільнення від покарання призначеного вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженого вироком Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 24.09.2019 від призначеного покарання згідно вироку, у зв`язку з усуненням законом караності діяння, за яке він був засуджений.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_5