ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кс/753/2951/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" жовтня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004216 від 10.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Дарницького управління поліції ГУ НП у місті Києві поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Дарницької окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання зазначив, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП України в місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004216 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , працівниками поліції затримано гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою у незаконному зберіганні наркотичного засобу метадон з метою збуту.

10.10.2024 був складений протокол затримання особи, підозрюваного у вчиненні злочину, а саме відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В ході особистого обшуку під час затримання особи у останнього вилучено 20 згортків, в середині з кристалічною речовиною білого кольору, в одному з яких виявлено наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон (фенадон), масою 0,127 г., яку ОСОБА_5 умисно, незаконно, протиправно, корисливих мотивів, всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори» від 15.02.1995, «Порядку провадження діяльності, пов`язаної з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин i прекурсорів, та контролю за їх обігом», затвердженого постановою КМУ №589 від 03.06.2009, придбав та зберігав, з метою подальшого збуту, а також було вилучено мобільний телефон марки «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 .

Проведеним оглядом вказаного мобільного телефону виявлено листування в месенджері «telegram» між абонентами НОМЕР_3 та « ІНФОРМАЦІЯ_4 » яке містить повідомлення відправлені абонентом НОМЕР_3 зі фотографіями місцевості та повідомлень, щодо отримання завдань, вибору районів м. Києва для «роботи», а також особливостей розкладання T.3. «закладок».

Крім цього, в месенджері «Whatsapp» наявне листування з контактом «ОСОБА_5» тел.. НОМЕР_4 , яке містить фотографії, текстові повідомлення та аудіо повідомлення, надіслані власником акаунту НОМЕР_3 , щодо особливостей та опису місцезнаходження T.3. «закладок», а також кількості залишеної в місці схованки наркотичної речовини у грамах з умовними позначками «1» та «2».

Крім цього, здійснено прослуховування аудіо записів з месенжеру «Whatsapp» між абонентами « ОСОБА_5 » НОМЕР_4 та НОМЕР_3 а також у месенджері «Signal» з абонентом під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » вказані прослуховування зафіксовано відеозаписом, який долучено до протоколу огляду додатком на оптичному носії інформації DVD-R диску s/n №МАР627СЕ26233172.

Таким чином, у мобільному телефоні марки «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 -з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, вилучений - 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містяться відомості, що мають значення для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження №0004216, а окремі з них можуть бути використані як докази фактів чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження, тобто матимуть значення речових доказів у кримінальному провадженні №0004216.

Постановою слідчого від 10.10.2024 відповідно до ст. 98 КПК України, - мобільний телефон «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, вилучений 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщений до спец пакету № ICR0098578, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

Підставами, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт вказаного вище на є те, що дане майно є доказом розслідуваного злочину.

Метою арешту даного майна є збереження речових доказів.

Незастосування арешту може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування даного кримінального правопорушення.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , використовував вилучений у нього мобільний телефон для зайняття збутом наркотичних засобів/психотропних "речовин, тому з метою доказування вини у вчиненні кримінального правопорушення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникла необхідність арешту майна.

На підставі викладеного, та враховуючи те, що вилучене майно, є знаряддям та доказом злочину, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки вилучене майно може бути відчуженим, знищеним та передане іншим особам, просить слідчого суддю накласти арешт на мобільний телефон марки «Росо M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, вилучений 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який поміщено до спец пакету ICRO098578.

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтримав клопотання з підстав, викладених у ньому та просив задовольнити.

Власник майна та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином.

Зважаючи на викладене, а також виходячи зі встановлених ч. 1 ст. 172 КПК України строків та засад їх розумності, передбачених ст. 28 КПК України, слідчим суддею визнано можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності володільця майна на підставі наданих матеріалів.

При цьому, слідчий суддя керується положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 22 КПК України, згідно яких, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Заслухавши позицію слідчого, ознайомившись з клопотаннями, дослідивши додані до клопотання документи, слідчий суддя приходить до таких висновків.

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. (ч. 3 ст. 132 КПК України)

Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті (ст. 98 КПК України).

Статтею 99 КПК України визначено, що документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: (1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

За правилами ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу (ч. 1 ст. 100 КПК). Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Частиною 1 ст. 168 КПК України визначено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Статтею 169 КПК України передбачено, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; у випадках, передбачених ч. 5 ст. 171, ч. 6 ст. 173 цього Кодексу; у разі скасування арешту.

Вирішуючи питання про арешт майна, слідчий суддя зобов`язаний урахувати відповідну практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу, а саме: (а) чи є втручання законним; (б) чи переслідує воно суспільний інтерес; (в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям та з дотриманням принципу справедливої рівноваги. ЄСПЛ констатує порушення державою ст. 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Слідчим суддею з`ясовано, що у провадженні СВ Дарницького УП ГУНП України в місті Києві знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0004216 від 10.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України (а.с. 4).

10.10.2024 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано за підозрою у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, на підставі ч. 3 ст. 208 КПК України, в ході особистого обшуку затриманої особи вилучено мобільний телефон марки «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, який поміщено до спец пакету ICR0098578 (а.с. 9-12).

Постановою слідчого від 10.10.2024 відповідно до ст. 98 КПК України, - мобільний телефон «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, вилучений 10.10.2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , у гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поміщений до спец пакету № ICR0098578, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні (а.с. 53).

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального провадження та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, оскільки сприятимуть досягненню мети щодо всебічного, повного та неупередженого досудового розслідування та забезпечення збереження речових доказів, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Дарницького УП ГУНП в м. Києві капітана поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0004216 від 10.10.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке буловилучене 10.10.2024 року за результатами проведення особистого обшуку громадянина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 , а саме:

- мобільний телефон марки «Poco M4 Pro», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 з абонентським номером НОМЕР_3 , жовтого кольору, який поміщено до спец пакету ICR0098578.

Увала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали для виконання направити прокурору, заінтересованих осіб проінформувати про накладення арешту, шляхом направлення копії даної ухвали слідчого судді.

Повний текст ухвали проголошено 22.10.2024 року о 16 год. 05 хв.

Слідчий суддя: ОСОБА_1