У Х В А Л А

28.11.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

представник «БВК №35» ОСОБА_6 ,

засуджений ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява засудженого ОСОБА_3 , який відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Білоцерківська виправна колонія № 35», про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Засуджений вважає, що йому необхідно перерахувати строк попереднього ув`язнення, а саме строк його перебування під вартою та врахувати цей строк в строк відбування покарання.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав подану заяву, просив зарахувати йому у строк покарання період перебування під вартою. Зазначив, що він тривалий час перебував під вартою і розгляд справи затягувався не з його вини. Повідомив, що відповідно до ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою обвинуваченого під час досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів. Однак, він перебував під вартою набагато довше, тому посилаючись на п. 2. ч. 5 ст. 72 КК України, просить перерахувати строк попереднього увязнення у строк покарання.

Захисник ОСОБА_5 підтримав позицію свого підзахисного.

Представник ДУ «Білоцерківська виправна колонія № 35» просив в задоволенні заяви засудженого відмовити.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що в задоволенні заяви засудженого необхідно відмовити, зазначив при цьому, що засуджений вже звертався з аналогічною заявою і йому було відмовлено в її задоволенні.

Заслухавши думки учасників судового засідання, дослідивши надані матеріали, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Водночас, частиною 3 ст. 4 цього закону передбачено, що часом вчинення злочину визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Винятки з правила, передбаченого ч. 2 ст. 4 КК України, передбачені в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

21 червня 2017 року набрав чинності Закон України від 18 травня 2017 року № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», яким ч. 5 ст. 72 КК України викладено в новій редакції, що передбачає зарахування попереднього ув`язнення судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

З дослідженим в судовому засіданні матеріалів убачається, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року за ч. 2 ст.125, ч. 3 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років. Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахується з 09.12.2017 року.

Також встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні клопотання про перерахунок строку попереднього ув`язнення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.09.2022 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 року залишено без змін.

Так, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У строк попереднього ув`язнення включаються, зокрема, строк: затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Статтею 2 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що метою попереднього ув`язнення є запобігання можливому ухиленню особи, взятої під варту, від органів досудового розслідування та суду, перешкоджанню кримінальному провадженню або зайняттю злочинною діяльністю, а також забезпечення виконання вироку та видачі особи (екстрадиції) або її транзитного перевезення.

Стаття 3 вказаної норми передбачає, що підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ст. 4 вказаного Закону, установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

В судовому засіданні встановлено, що заявник просить зарахувати в строк покарання строк перебування його під вартою, однак ОСОБА_3 відбуває покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року з моменту фактичного затримання - 09.12.2017 року.

Крім того, встановлено, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні клопотання про перерахунок строку попереднього ув`язнення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15.09.2022 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.06.2022 року залишено без змін.

З урахуванням викладеного вбачається, що строк який просить зарахувати в строк відбування покарання ОСОБА_3 вже враховано при винесені вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 10.01.2020 року.

Крім того, дане питання було предметом перегляду суду апеляційної інстанції, який зазначив про безпідставність таких вимог.

Посилання засудженого на вимоги ст. 197 КПК України, згідно з якими, крім іншого, строк тримання під вартою обвинуваченого під час досудового розслідування не може перевищувати дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів, та його тривалий час перебування під вартою під час досудового розслідуванння і судового розгляду, не є підставою для перерахування строку попереднього увязнення та зарахування у строк покарання, оскільки цей строк уже зараховано засудженому у строк покарання, відповідно до вимог закону, який діяв на час вчинення інкримінованих ОСОБА_3 злочинів.

Враховуючи викладене, підстави для задоволення клопотання засудженого про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, відсутні.

Керуючись ст. 537, ст.539 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який утримується під вартою в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_7