КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/461/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

переглянула у письмовому провадженні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 , який представляє інтереси особи, на майно якої накладається арешт, - ОСОБА_6 ,, ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.08.2024, якою клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000152 від 25.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, задоволено.

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий у кримінальному провадженні звернувся до слідчого судді місцевого суду із клопотанням про арешт майна у межах кримінальному провадження № 0000152 від 25.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Слідчим суддею дане клопотання розглянуте і постановлено його задовольнити та накласти арешт на тимчасово вилучене під час огляду місця події 15.08.2024 по АДРЕСА_1 , майно: - мобільний телефон «Apple IPhone 7», моделі НОМЕР_1 , FCC ID BCG-E3091, IC579C- НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 ; - банкноту, номіналом 100, схожу на долар США, серійний №HB20193405F; - банкноту, номіналом 100, схожу на долар США, серійний №KL00543485B; - 38 (тридцять вісім) банкнот, номіналом 100, схожих на долар США, серійний №9594731A.

Слідчим суддею також постановлено заборонити користування та розпорядження майном.

Постановлене рішення мотивоване тим, що вилучене майно,на яке накладається арешт, - відповідає критеріям, що передбачені ст.98 КПК України, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а надані слідчим докази свідчать про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри.

Із судовим рішенням не погоджується ОСОБА_6 , в інтересах якого подає апеляційну скаргу адвокат ОСОБА_5 і в апеляційній скарзі просить змінити ухвалу слідчого судді, відмовити у клопотанні слідчого про арешт майна в частині накладення арешту на мобільний телефон «Apple IPhone 7», моделі НОМЕР_1 , FCC ID BCG-E3091, IC579C-E3091A.

Вказує, що сторона обвинувачення не надала достатніх і належних доказів про причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінальних правопорушень, у яких йому пред`явлено підозру.

Не знайшли свого підтвердження і твердження, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України і речовим доказом.

Крім того, вказує, що перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України з об`єктивної сторони (визначення якому надано Постановою ВС від 26.02.2019), може відбуватись у певних визначених способах, однак у конкретному провадженні обґрунтованість такої підозри відсутня.

Вказує, що заперечує арешт майна мобільного телефону, оскільки ОСОБА_6 використовує його у господарській діяльності.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши надані матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно із ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Також, положення ч. 1 ст. 406 КПК України надають суду апеляційної інстанції право ухвалити судове рішення за результатами письмового провадження, якщо всі учасники судового провадження заявили клопотання про здійснення провадження за їх відсутності.

У даному кримінальному провадженні всі учасники судового провадження належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду.

Сторона захисту (адвокат ОСОБА_5 , та підозрюваний ОСОБА_6 , він же особа, на майно якої накладений арешт) висловила позицію проводити апеляційний розгляд без їх участі. Подано відповідне клопотання адвокатом підозрюваного, погоджене за цією процесуальною позицією із ОСОБА_6 .. Окремо від підозрюваного клопотань або заяв про його участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не надійшло. У клопотанні ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_5 підтримали подану апеляційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату і час судового засідання, також подав клопотання, відповідно до змісту якого сторона обвинувачення не бажає участі в апеляційному розгляді, але заперечує задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд можливий без участі учасників судового провадження.

Згідно із п. 7) ч. 2 ст. 131 КПК України, ч. 3 ст. 132 КПК України: заходами забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 10, ч. 11 с. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Як встановлено ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 173 КПК України, ч. 2, регламентовано: При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Держава може вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів

Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини «Спадея і Скалабріно проти Італії» від 1 вересня 1995 року та «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах.

Європейський суд звертає увагу на низку параметрів, яким повинні відповідати застосовані державою заходи щодо конкретних прав (наявність правових підстав для обмеження прав і свобод, що передбачає можливість обмеження права виключно в порядку, встановленому чинним законодавством; обумовленість обмеження легітимною метою; пропорційність вжитих державою заходів щодо обмеження прав і свобод з огляду на легітимну мету, яку держава намагалася досягти, запровадивши відповідне обмеження).

У конкретному випадку колегія суддів вважає доцільним застосування у кримінальному провадженні заходу його забезпечення арешт майна, і таке втручання та обмеження прав окремих осіб передбачені кримінальним процесуальним законом й обумовлені виконанням завдань кримінального провадження, проведенням ефективного досудового розслідування, належним забезпеченням доказів у кримінальному провадженні.

Отже, як установлено матеріалами клопотання, СВ УСБУ в Кіровоградській області провадиться розслідування у кримінальному провадженні №0000152 від 25.06.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Підозру у вчиненні кримінальних правопорушень 16.08.2024 вручено ОСОБА_6 .

Існують факти, які можуть переконати об`єктивного спостерігача про можливу причетність ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення (обґрунтованість підозри), як от: повідомлення про виявлення кримінального правопорушення, протокол допиту свідка ОСОБА_9 від 25.06.2024, від 12.08.2024, від 16.08.2024, протокол допиту свідка ОСОБА_10 від 12.08.2024, від 16.08.2024, протокол про результати НСРД у вигляді аудіо, - відеоконтролю від 07.08.2024, протокол огляду місця події від 15.08.2024, протокол обшуку від 15.08.2024.

Кримінальне правопорушення вчинення перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період умисне і тяжке. Покарання за інкримінований злочин передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

У межах даного кримінального провадження органом досудового розслідування 15.08.2024 проведено огляд місця події: приміщення СТО по АДРЕСА_1 .

Під час огляду вилучене майно: - банкноту, номіналом 100, схожу на долар США, серійний №HB20193405F; - банкноту, номіналом 100, схожу на долар США, серійний №KL00543485B; - 38 (тридцять вісім) банкнот, номіналом 100, схожих на долар США, серійний №9594731A, - мобільний телефон «Apple IPhone 7», моделі А1778, FCC ID BCG-E3091, IC579C-E3091A, який належить ОСОБА_6 .

З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, слідчий звернувся із клопотанням про арешт вилученого майна.

Зваживши доводи клопотання та встановлені обставини, слідчий суддя погодився із необхідністю застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Майно, на яке накладено арешт, виявлене і вилучене під час обшуку, відповідає критеріям ст. 98 КПК України; дане майно може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, містити відомості кримінального правопорушення.

Наявні ризики приховування, втрати, знищення вилученого майна у разі незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Встановлено, що клопотання про арешт майна обґрунтоване необхідністю можливості використання вилучених речей і документів як речових доказів та запобігання спробам їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Мобільний телефон може бути знаряддям кримінального правопорушення і містити дані про розмови, дати і час спілкування підозрюваного із іншими фігурантами кримінального правопорушення, тобто, містити відомості кримінального правопорушення, а отже відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Таким чином, метою накладення арешту на виявлене і вилучене майно є забезпечення збереження їх як речових доказів у кримінальному провадженні.

Відтак, висновки слідчого судді про доцільність й необхідність такого заходу забезпечення кримінального провадження є обґрунтованими, оскільки потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні про арешт майна, а отже постановлена слідчим суддею ухвала про арешт майна є законною, а тому її слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який представляє інтереси особи, на майно якої накладається арешт, - ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20.08.2024, якою клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Кіровоградській області ОСОБА_7 про арешт майна, вилученого 15.08.2024 під час огляду місця події по АДРЕСА_1 , у межах кримінального провадження № 0000152 від 25.06.2024 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, задоволено, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4