Роздільнянський районний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1878/24

Номер провадження: 1-кп/511/209/24

12.08.2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

особи, відносно якої застосовуються заходи ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,(дистанційно)

законного представника особи ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області клопотання слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області про застосування примусових заходів медичного характеру по кримінальному провадженню №0000066 , внесеному в ЄРДР 21 січня 2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, освіта - середня, громадянина України, перебуває на обліку у лікаря психіатра, раніше не судимого

щодо вчинення ним суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого статтею 126-1 Кримінального кодексу України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 будучи неодноразово притягнутим, а саме: 07.04.2023 року, 24.11.2023 року та 11.01.2024 року постановами Роздільнянського районного суду Одеської області до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він спільно проживає, знову посягнув на права і свободи, честь і гідність ОСОБА_7 за наступних обставин.

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII, зокрема пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону визначено, що домашнє насильство -це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

22 січня 2024 року в денний час доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, всупереч вимогам ст. ст. 51, 52, 68 Конституції України, Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ОСОБА_8 будучи в стані алкогольного сп`яніння знаходився за місцем свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де знову, як і неодноразово раніше, а саме: 06.04.2023 року приблизно о 18 годині, 23.11.2023 приблизно о 16 годині, 27.12.2023 приблизно о 19 годині, 22.01.2024 приблизно о 12 годині 37 хвилин, посягнув на права і свободу, честь і гідність ОСОБА_7 , яка є його матір`ю, та знову вчинив психологічне насильство щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах та постійно проживає разом. Так, усвідомлюючи свої протиправні дії, умисно вчинив насильство відносно ОСОБА_7 , психологічно впливаючи на неї шляхом висловлення образ у вигляді нецензурних висловлювань, а також погрожуючи фізичної розправою, словесно принижуючи її людську честь та гідність, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 психологічні страждання та стійке погіршення якості її життя.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 заподіяв моральну шкоду ОСОБА_7 у вигляді тривалого стійкого переживання страху за життя та здоров`я, безпорадність, напругу, тривоги, образи та приниження гідності.

Таким чином, в діях ОСОБА_4 вбачаються ознаки суспільно небезпечне діяння,, передбаченого ст. 126-1 КК України, - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Зміст клопотання слідчого.

07.05.2024 року слідча Роздільнянського РВС ГУМВС України в Одеській області ОСОБА_9 звернулась в суд з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру.

Дане клопотання мотивоване тим, що матеріалами справи доведено, що ОСОБА_4 під час події суспільно небезпечного діяння, виявляв психічні розлади у вигляді «Органічного розладу особистості» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07.8 МКХ - 10), під час проведення досудового розслідування встановлено необхідність застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення не в повній мірі міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок розладу психічної діяльності, просила застосувати до ОСОБА_4 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Позиції сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав клопотання та пояснив, що досудовим слідством зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 вчинив суспільнонебезпечне діяння, передбачене ст.126-1 КК України, але під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що він неосудний, а тому просив клопотання задовольнити та застосувати до нього примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_4 не заперечував проти задоволення вказаного клопотання, підтвердив обставини вчинення ним протиправних діянь та суду показав, що він з 20 років перебуває на обліку у психіатра, має другу групу інвалідності , має психічне захворювання, яке періодично загострюється, так як він вживає алкоголь. Після цього у них з матір`ю виникають суперечки і мати викликає поліцію. Так сталося і 22.01.2024 року, він ображав матір, сварився з нею, але фізичне насилля не застосовував. Він проживає разом із матір`ю і бажає, що б його направили на примусове лікування, так як його психічний стан під час лікування та прийому препаратів покращується.

Допитана в суді потерпіла ОСОБА_7 суду показала, що обвинувачений її син і він з дитинства страждає на психічне захворювання, однак стан його значно погіршився, коли йому було 20 років, тоді йому дали групу інвалідності. Деякий час він бажав лікуватися, однак ситуація погіршилася за останні п`ять років. Син зловживає спиртними напоями і влаштовує бійки, сварки. До поліції зверталася і вона особисто, і сусіди. Вважає, що син повинен понести покарання за вчинене. Він на протязі двох місяців був у психіатричній лікарні, зараз його стан покращився.

Законний представник органу опіки та піклування Роздільнянської міської ради Одеської області - ОСОБА_6 не заперечував проти задоволення клопотання слідчого, так як наявний висновок експертизи в матеріалах справи, що ОСОБА_4 потребує примусового лікування за станом здоров`я.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_10 , який приймав участь в судовому засіданні дистанційно, заперечував проти задоволення клопотання слідчого, так як вважає, що мати ОСОБА_4 повідомила в суді, що він вже пройшов курс лікування у психіатричній лікарні і його стан покращився, а тому підстав для його примусового лікування не має.

Мотиви суду та нормативно- правове обгрнутування.

Розглядаючи вказане клопотання, суд виходить із положень ст.ст.93, 94 КК України, ст.ст.512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Відповідно до ч.1 ст.513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Так обставини вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що підпадають під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи на підставі досліджених судом доказів, зокрема : - показів потерпілої ОСОБА_11 ; - протоколу про прийняття заяви від 24.01.2024 року від ОСОБА_7 про вчинення стосовно неї домашнього насильства її сином ОСОБА_4 ;- постановами Роздільнянського районного суду Одеської області від 07.04.2023 року, 24.11.2023 року, 11.01.2024 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_4 за ст.173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно матері ОСОБА_7 .

Дані докази в сукупності підтверджують факт вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбачено ст.126-1 КК України, кваліфіковане як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи.

Однак, згідно висновку судово-психіатричної експертизи №244 від 25.03.2024 року ОСОБА_4 :

- під час події суспільно небезпечного діяння не страждав хронічним психічним захворюванням, іншим хворобливим станом психіки, недоумством, не перебував у тимчасовому розладі психічної діяльності .Однак виявляє психічні розлади у вигляді «Органічного розладу особистості» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07.8 МКХ - 10), які за ступенем вираженості не досягають психотичного рівня, недоумства, однак обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, у зв`язку з чим ОСОБА_8 не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

- на час проведення експертизи ОСОБА_4 також виявляв психічні розлади у вигляді «Органічного розладу особистості» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики F07.8 МКХ - 10), які за ступенем вираженості не досягають психотичного рівня, недоумства.

- урахуванням нестійкості наявних психічних розладів у ОСОБА_4 , його схильність до станів декомпенсації, рекомендацій судово- психіатричного експерта під час проведення досудового розслідування встановлено необхідність застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, в примусовому порядку за місцем перебування відповідно до ч. 2 ст. 94 КК України.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу» примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Так відповідно до ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ч.1,2 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку може бути застосоване судом стосовно особи, яка страждає на психічні розлади і вчинила суспільно небезпечне діяння, якщо особа за станом свого психічного здоров`я не потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Суд також при розгляді справи враховує правову позицію ВС, висловлену в постанові від 20.10.2020 року у справі №221/6664/19, де суд зазначив, що статтею 94 КК України визначено три критерії, які суд має враховувати при призначенні певного виду примусових заходів медичного характеру: медичний (характер і тяжкість захворювання), юридичний (тяжкість вчиненого діяння) та соціальний (ступінь небезпечності психічно хворого для себе чи інших осіб). При цьому ступінь небезпечності психічно хворого містить оцінку: суспільної небезпеки вчиненого діяння, характеру вчиненого, можливих або тих, що настали, суспільно небезпечних наслідків та інших подібних обставин; психічного стану особи на момент розгляду справи судом і небезпечності цього хворого для оточуючих, що випливає з характеру захворювання.

Водночас, метою примусових заходів медичного характеру є не тільки обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, але й запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь (ст. 92 КК України). Для досягнення цієї мети суд має визначити конкретний вид примусового заходу, враховуючи всі передбачені ст. 94 КК України критерії в їх сукупності. Відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру саме суд, у разі застосування таких заходів, має визначити їх вид.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що доводи захисника адвоката ОСОБА_5 про те, що підстави для задоволення клопотання слідчого в суді на теперішній час відпали , так як ОСОБА_4 добровільно проходить лікування в медичному психіатричному закладі, не можуть бути прийняті судом до уваги, так як лише сам факт добровільного лікування особи не свідчить про те, що особа вилікувалась і впершу чергу втратила суспільну небезпечність. Примусове лікування це комплекс заходів, направлених саме на досягнення мети кримінального провадження.

Таким чином, аналізуючи висновок судово-психіатричної експертизи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував мав психічні розлади та від експертів отримана рекомендація щодо застосування відносно ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Відповідно до ч.2 ст.513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Таким чином, враховуючи тяжкість захворювання, ступень небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб, рекомендації спеціалістів та думку учасників судового провадження суд прийшов до висновку про те, що клопотання слідчої СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області підлягає задоволенню, так як ОСОБА_4 вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, а тому з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечних діянь, до нього належить застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку .

Також виходячи із роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строк, на який ці заходи призначені.

Окрім того, суд зазначає згідно п.6 Правил надання примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 31.08.2017 року № 992 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 листопада 2017 р. за № 1408/31276, примусові заходи медичного характеру застосовуються у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до місця проживання пацієнтів. Мережа спеціальних закладів з надання психіатричної допомоги затверджується наказом Міністерства охорони здоров`я України.

Запобіжний захід відносно особи не обирався.

Керуючись ст.ст. 19, 93, п.1 ч.1, ч.2 ст. 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Клопотання про застування примусових заходів медичного характеру в кримінальному провадженні №0000066 , внесеного в ЄРДР 21 січня 2024 року відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, зареєстрованого та фактично проживаючого АДРЕСА_1 , не працюючого, не одруженого, освіта - середня, громадянина України, раніше не судимого, якому інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння , передбаченого ст.126-1 Кримінального кодексу України - примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На ухвалу може бути подана апеляція до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів від дня її проголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1