Справа № 496/4857/24
Провадження № 1-кс/496/1802/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

власника майна представника «Нова пошта» - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого СВ ОРУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000494 від 18.07.2024 року за ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивовано тим, що 17.07.2024 р. до ОРУП №2 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що в період воєнного стану, в період часу з 04.07.2024 р. по 06.07.2024 р., невстановлена особа, шляхом вільного доступу, зі складського приміщення вантажного відділення № НОМЕР_1 ТОВ «Нова Пошта» за адресою: Одеська обл., Одеський р-н, с. Петродолинське, вул. Карнаухіна, буд. 32, таємно викрала мобільний телефон IPhone 14, із об`ємом пам`яті 128 Gb, у корпусі кольору «midnight», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , чим спричинила матеріального збитку на суму 18 900 грн. В подальшому, в ході проведення досудового розслідування допитано в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який пояснив що 08.07.2024 р. його знайомий ОСОБА_7 , який працює у відділенні «Нова Пошта» що в селі Петродолинське Одеського району Одеської області, запропонував придбати у нього мобільний телефон IPhone 14, із об`ємом пам`яті 128 Gb, у корпусі кольору «midnight», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 на що ОСОБА_6 нічого не підозрюючи придбав його за 17 000 грн. 18.07.2024 р. ОСОБА_6 добровільно видав працівникам поліції мобільний телефон марки «IPhone 14, із об`ємом пам`яті 128 Gb, який в подальшому оглянуто та визнано речовим доказом. Постановою слідчого СВ Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 18.07.2024 р. вилучений мобільний телефон визнано речовими доказами у кримінальному провадженні. З метою запобігання можливості приховування, пошкодження, знищення, перетворення, відчуження речового доказу, просить накласти арешт.

Слідчий та прокурор в судове засідання не прибули, прохальна частина клопотання містить вимогу про слухання справу за їх відсутності.

Власник майна - представник «Нова пошта» - ОСОБА_3 в судовому засіданні просив повернути йому на відповідальне зберігання вилучений телефон.

У відповідності ч. 1 ст. 172 ЦПК України неприбуття слідчого, прокурора та власника майна у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що заявлене клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п.1 ч.3 ст.170 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого від 22.07.2024 року вилучене майно визначено речовим доказом.

Вивчивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вище вказане майно відповідає вимогам ст. 98 КПК України, є речовим доказом, тому підлягає збереженню до завершення кримінального провадження шляхом накладення арешту на майно.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Враховуючи, що у кримінальному провадженні проведенні наступні слідчі дії, а саме: прийнято заяву про вчинення кримінального правопорушення, отримано пояснення потерпілого, отримано пояснення неповнолітнього свідка, проведено огляд місця події та отримано пояснення особи, причетної до крадіжки, то виходячи з положень ч.4 ст. 173 КПК України, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати найменш обтяжливий спосіб арешту майна, а саме заборону відчуження та розпорядження на майно, з метою збереження речового доказу до завершення кримінального провадження та не перешкоджання власнику майна, використовувати його.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого СВ Одеського районного управління №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт із забороною відчуження та розпорядження на мобільний телефон марки IPhone 14, із об?ємом пам?яті 128 Gb, у корпусі кольору «midnight», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , який 18.07.2024 р. добровільно видано ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Негайно повернути власнику майна представнику «Нова пошта» - ОСОБА_3 ФОП « ОСОБА_3 » мобільний телефон марки IPhone 14, із об?ємом пам?яті 128 Gb, у корпусі кольору «midnight», IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 .

Зобов`язати представника «Нова пошта» - ОСОБА_3 ФОП « ОСОБА_3 », у разі необхідності, негайно надати для огляду слідчому, експерту, суду за першою вимогою вказаний речовий доказ.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 26 липня 2024 року о 10:00 годинні в приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1