Справа № 190/1934/24
Провадження №1-в/190/236/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2024 року м.П`ятихатки

П`ятихатський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. П`ятихатки справу за клопотанням засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання в Державній установі «П`ятихатська виправна колонія №122»,

про приведення вироку у відповідність до нового закону,-

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить вирішити питання щодо декриміналізації його діяння за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року (далі за текстом Закон № 3886-ІХ).

Представник Державної установи «П`ятихатська виправна колонія (№122)» та засуджений в судове засідання, проведення якого було призначене в режимі відеоконференції з Державною установою «П`ятихатська виправна колонія № 122», не з`явились, про місце та час слухання справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їхньої участі, подання підтримали та просять його задовольнити.

Прокурор просив відмовити в задоволенні клопотання засудженого.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали особової справи засудженого, судом встановлено наступне.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Пунктом 2 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, у разі необхідності вирішення, зокрема, питань, передбачених пунктом 13 частини першої статті 537 цього Кодексу.

З матеріалів особової справи ОСОБА_4 вбачається, що він відбуває покарання за вироком суду в ДУ «П`ятихатська виправна колонія (№122)», що надає П`ятихатському районному суду право розглянути подане ним клопотання.

Судом встановлено, що:

1)Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2019, ОСОБА_4 засуджений за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 2 роки. Цим вироком ОСОБА_4 засуджений за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненного повторно на суму 810 грн. Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.02.2021 року скасовано ОСОБА_4 іспитовий строк, встановлений йому вироком Апостолівського районного суду від 28.10.2019 року, засудженого ОСОБА_4 направлено в місця позбавлення волі для відбуття призначеного покарання. Згідно протоколу затримання, - 27.04.2021 року ОСОБА_4 був затриманий на підставі ухвали Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 22.02.2021 року.

2) Вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року ОСОБА_4 засуджений за ч.3 ст.297 КК України, із застосуванням ст.71 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 обліковувати з моменту його затримання з 27.04.2021 року.

Верховна Рада України 18 липня 2024 року прийняла Закон № 3886-ІХ, який набув чинності 09 серпня 2024 року, відповідно до якого стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК України настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

За частиною 2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

На переконання суду, унесення згаданих вище змін до законодавства України про адміністративну відповідальність безпосередньо впливає на закон України про кримінальну відповідальність, адже ці зміни визначають розмежування між діями які необхідно кваліфікувати як дрібну крадіжку, наслідком чого є притягнення особи до адміністративної відповідальності, і таємне викрадення чужого майна (крадіжка), за що передбачена кримінальна відповідальність.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового Кодексу, для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімума доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 01.01.2019 року становили 1921 грн..

Отже враховуючи, що ОСОБА_4 згідно вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2019 року завдав матеріальної шкоди потерпілому на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на день скоєння крадіжки, тобто вчинені ним діяння відповідно до вимог Закону України №3886-ІХ не є кримінально-караними на теперішній час, суд приходить до висновку про необхідність звільнення засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за даним вироком, на підставі ч.2 ст. 74 КК України.

Водночас, ОСОБА_4 згідно вироку Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України за ознаками: незаконне заволодіння предметами що знаходяться на могилі, вчинене з корисливих мотивів, а відтак до нього не можуть бути застосовані положення Закону № 3886-ІХ.

За таких обставин, клопотання засудженого ОСОБА_4 є таким, що задоволенню не підлягає.

Разом з цим, приймаючи до уваги, що остаточне покарання ОСОБА_4 за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року визначено на підставі ст.71 КК України, суд вважає необхідним привести зазначений вирок у відповідність до вимог КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст.ст. 369-372, 537, 539 КПК України, Законом України №3886-ІХ, суд,

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_4 щодо декриміналізації його діяння за вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області 09.06.2021 року, - відмовити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного йому вироком Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 28.10.2019 року, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року привести у відповідність до Кримінального кодексу України та вважати ОСОБА_4 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.297 КК України, до покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 09.06.2021 року стосовно ОСОБА_4 , залишити без змін.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення, а засудженим у той же термін після отримання її копії.

Суддя ОСОБА_1