1Справа № 335/8486/24 1-кп/335/708/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
прокурора - ОСОБА_3 ,
обвинуваченого - ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, розлученого, який має повну середню освіту, має на утриманні малолітнього сина 2014 року народження, працює на посаді технічного керівника дільниці ТОВ «Авто-АЗОВ», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
На розгляді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника, просить його задовольнити.
Прокурор заперечив проти визнання цього диску очевидно недопустимим доказів, оскільки він не має ознак очевидної недопустимості.
Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи за його відсутності.
Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За змістом ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
У відповідності до ч. 1ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.
Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.
При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.
Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію "очевидна недопустимість доказу", слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.
Як вбачається зі змісту клопотання, як на підставу для визнання недопустимим вищезазначеного доказу захисник обвинуваченого посилається на неможливість відтворення змісту диску на системах зчитування.
Так, заявлений в клопотанні доказ, що просить визнати недопустимим адвокат ОСОБА_5 може бути визнаний недопустимим під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального правопорушення, шляхом дослідження цього доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження.
В той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що доводи, викладенні захисником, безумовно підлягають оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, так як можуть впливати на визнання належності та допустимості зазначеного в ньому доказу.
З врахуванням наведеного, суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника про визнання доказу недопустимим з підстави очевидної недопустимості доказу слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 86, 89, 350, 372КПК України, суд
Відмовити в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 про визнання доказу недопустимим та припинення його дослідження.
Вирішити клопотання захисника щодо недопустимості вказаного доказу в порядку, визначеному ч.1 ст. 89 КПК України, з урахуванням всіх досліджених судом доказів під час ухвалення судового рішення.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1