Справа № 136/449/22
провадження 1-кп/136/21/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2024 р. м.Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 01.04.2022 та додані до нього матеріали, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, не одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що 01.04.2022 о 14:00 год., він перебуваючи на своїй присадибній ділянці дачного будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , почувши словесний конфлікт з приводу межі, який відбувся між його сестрою ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_6 , наблизився до вищевказаних жінок, з метою припинення конфлікту шляхом заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень так як перебував із нею у неприязних відносинах на протязі тривалого часу.

Знаходячись поруч із ОСОБА_6 та усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_3 умисно завдав три удари кулаком правої руки в область голови ОСОБА_6 , яка в тої час стояла на території своєї присадибної ділянки в АДРЕСА_2 .

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_3 спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді синця обличчя, що належить до легких тілесних ушкоджень.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні надали клопотання про закриття кримінального провадження, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винного до кримінальної відповідальності, мотивуючи тим, що кримінальне правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому ОСОБА_3 , відносяться до категорії кримінальних поступків, який було вчинено 01.04.2022, а з часу його вчинення пройшло більше двох років, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду та не вчинив нового злочину.

Обвинувачений у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, за обставин зазначених в обвинувальному акті не визнав, заперечуючи факт завдання ним, ОСОБА_3 , тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , яка перебувала в АДРЕСА_2 . При цьому, підтвердив свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності та наполягав на закритті кримінального провадження. Крім того, обвинувачений зазначив, що він розуміє підстави та наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження, а також те, що підстава звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючою.

Прокурор у судовому засіданні вказав на наявність правових підстав для закриття даного кримінального провадження, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винного до кримінальної відповідальності.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, надавши до суду заяву, відповідно до якої вона не заперечувала щодо закриття кримінального провадження, на підставі ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення винного до кримінальної відповідальності, утім просила суд вирішити питання про заявлений нею цивільний позов.

З огляду на наявність вказаної заяви потерпілої з приводу ініційованого стороною захисту клопотання, суд не вбачав правових підстав для відкладення розгляду справи, вважаючи за можливе з`ясувати обставини у відсутність потерпілої.

Суд, вислухавши сторін кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов наступних висновків.

Як убачається з обвинувального акту, дії обвинуваченого ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.1 ст.125 КК України, яке на час вчинення кримінального правопорушення так і на момент розгляду справи судом передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк до двохсот годин, або виправні роботи на строк до одного року.

За частиною першою статті 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно частини першої статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки, зокрема: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі .

За ч.2 вказаної статті перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

Виходячи з фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_3 за ч.1 ст.125 КК України, мало місце 01.04.2022, воно містить склад злочину, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, яке за змістом відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, з дня його вчинення минуло більше двох років.

Суд переконався, що обвинувачений надав добровільно згоду щодо звільнення його від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, підтвердивши, що розуміє суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, не оспорює правову кваліфікацію, вину не визнав.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати ККС у постанові від 11.11.2020 у справі № 455/229/17 звернув увагу, що дотримання умов, передбачених статтею 49 КК України, є безумовною та обов`язковою для суду підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності, навіть якщо особа свою вину не визнає.

Аналогічну позицію викладено в постановах ВС від 30.06.2021 у справі № 362/2406/17, від 02.02.2021 у справі № 175/2118/13?к.

Разом з цим, судом було встановлено, що ухвалою суду від 29.11.2023 ОСОБА_3 було оголошено в розшук.

Згідно відповіді ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області від 05.02.2024 за №1390/229-2024, ОСОБА_3 03.02.2024 було розшукано, 05.02.2024 знято із розшуку та 14.02.2024 поновлено розгляд кримінального провадження зі стадії на якій його було зупинено.

Згідно правової позиці, наведеної у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 05.04.2021 у справі № 328/1109/19 (номер провадження 51-5464кмо20), зазначено, що відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування статті 49 КК України, слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Вирішуючи питання про застосування ст..49 КК України у даному випадку, суд враховує висновки щодо застосування норми права висловлені у постанові від 02.02.2023 у справі № 735/1121/20 (провадження № 13-26кс22) Великою Палатою Верховного Суду, де у п.59. та 60 зазначено, що у разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Отож з урахуванням вказаних висновків судів вищих інстанцій та обставин даного кримінального провадження, суд дійшов висновку, що обвинувачений ухилявся від суду, утім на момент розгляду клопотання сторони захисту (23.07.2024) строки давності (з 01.04.2022 з урахуванням перебування особи у розшуку з 29.11.2023 по 05.02.2024), - закінчені.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до переконання, що наявні усі правові підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження з цих підстав.

Речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Вирішуючи цивільний позов, який був заявлений потерпілою та який вона просила задовольнити, суд приймає до уваги положення ст..129 КПК України, роз`яснення викладені у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31.03.1989 за №3, та приходить до висновку, що цивільний позов у вказаному кримінальному провадженні слід залишити без розгляду, роз`яснивши цивільному позивачу право його вирішення в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст. 49 КК України, ст. 284, 285, 286, 288, 372 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання сторони захисту, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000039 від 01.04.2022, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.125 КК України, закрити.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, - залишити без розгляду.

Роз`яснити цивільному позивачу, що залишення цивільного позову без розгляду не перешкоджає праву на звернення до суду із аналогічним позовом в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга була подана, вона набуває законної сили, якщо не скасована, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_8