У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ)

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- підозрюваного за ч. 2 ст. 111 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року продовжено підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 жовтня 2024 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою, або продовжити підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Апелянт зазначила, що при розгляді зазначеного клопотання слідчий суддя не надав належної правової оцінки обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України. На думку апелянта, є очевидною помилковість кваліфікації дій підозрюваного за ч. 2 ст. 111 КК України.

На думку захисника, немає підстав вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, оскільки факт поступового зменшення ризиків підтверджена слідчим суддею, зокрема зникнення ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості підозрюваному перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Вважає, що прокурор не довів слідчому судді належним чином неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

На думку апелянта, слідчий суддя повинен визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід.

Встановлені слідчим суддею обставини.

Відповідно до матеріалів клопотання до ЄРДР внесено кримінальне провадження №0000248 від 18.05.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

26.04.2024 підозрюваному ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 111 КК України.

26.04.2024 ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.08.2024 строком до 13.10.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000248 від 18.05.2023 неодноразово продовжувався, востаннє 15.08.2024 продовжено до 6-х місяців, тобто до 26.10.2024 включно.

Слідчий в ОВС СВ УСБУ в Миколаївській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Посилаючись у клопотанні на обґрунтованість підозри і на продовження існування ризиків, передбачених п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий вважав, що інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного. До закінчення дії ухвали слідчого судді неможливо завершити досудове розслідування у кримінальному провадженні, оскільки не виконані всі слідчі (розшукові) дії, що перешкоджає винесенню законного процесуального рішення у вказаному кримінальному провадженні.

Задовольняючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя дійшов висновку, що підозра у вчиненні ОСОБА_8 зазначеного кримінального правопорушення є обґрунтованою. Слідчий суддя вважав, що продовжує існувати ризики, передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України у вигляді можливості підозрюваним переховуватися від органів досудового розслідування та суду; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

На переконання слідчого судді, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Слідчий суддя застосував запобіжний захід щодо ОСОБА_8 без визначення розміру застави, з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_8 повідомлений про дату та час розгляду апеляційної скарги. Заяву про бажання брати участь при апеляційному розгляді не подав.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку передбаченому КПК України.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених в ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) виклад обставин які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчий зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, адже клопотання про продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 обґрунтовано належним чином.

Висновки слідчого судді щодо необхідності продовження строку тримання під вартою підозрюваному є правильними.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Пунктом «с» частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Зокрема, у п. 127-128 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кавала проти Туреччини" (заява №28749/18), Суд зазначив, що особа може бути затримана відповідно до п. 1 (с) ст. 5 Конвенції лише в рамках кримінального провадження з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Для того, щоб арешт за обґрунтованою підозрою був виправданий не потрібно, щоб поліція отримала достатньо доказів для пред`явлення обвинувачення або для арешту, або під час перебування заявника під вартою.

Також не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання.

Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1 (с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1 (с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

Питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшло своє підтвердження під час обрання йому та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджується долученими до клопотання та дослідженими матеріалами.

В матеріалах провадження відсутні дані, які б спростовували обґрунтованість підозри на даній стадії кримінального провадження.

У відповідності до норм КПК України, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду провадження по суті, а саме питань пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи не винною у вчиненні злочину.

За такого, доводи захисника про неправильність кваліфікації дій підозрюваного, на даному етапі досудового розслідування колегією суддів не обговорюються.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, то слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які встановлені слідчим суддею під час вирішення питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час не зменшилися та продовжують існувати.

Існування ризиків, які встановлено при обранні запобіжного заходу, слідчим суддею належним чином вмотивовано, і наведено переконливі мотиви щодо того, що вони не зменшилися та виправдовують тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою.

Суд погоджується із висновками слідчого судді та наголошує, що існування ризиків підтверджуються тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічного позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду.

Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

При цьому слідчий суддя достатньо врахував, що ОСОБА_8 , хоча і до кримінальної відповідальності притягується вперше, проте не одружений, утриманців не має, не працевлаштований, що об`єктивно свідчить про відсутність переконливого твердження про наявність у підозрюваного соціально сталих зв`язків.

Отже, продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, продовжує існувати і ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді можливості вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється ОСОБА_9 , оскільки (згідно підозри) його діяльність мала триваючий характер та була зупинена лише внаслідок втручання правоохоронних органів.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При прийнятті рішення слідчий суддя обґрунтовано врахував, що на даний час слідчим не проведено усі необхідні слідчі та процесуальні дії для отримання доказів, які в подальшому можуть бути використаними під час судового розгляду кримінального провадження.

Завершити досудове розслідування до спливу строку тримання ОСОБА_8 під вартою неможливо у зв`язку із необхідністю проведення значної кількості слідчих (розшукових) дій.

За такого, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що строк тримання підозрюваного ОСОБА_8 під вартою слід продовжити.

Саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, відповідає меті забезпечення реалізації завдань кримінального провадження, забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, та зможе запобігти ризикам, доведеним під час розгляду клопотання. Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Крім того, відповідно до вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого ст. 111 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч.1 цієї статті, тобто тримання під вартою.

Слідчий суддя з урахуванням положень ч. 4 ст. 183 КПК України застосував запобіжний захід щодо ОСОБА_8 без визначення розміру застави. З цим висновком погоджується колегія суддів.

Отже, оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та вмотивованою. З огляду на наведене, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 ч. 3, 422, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3