ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2052/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/282/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/368/23 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року в частині що стосується продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року частково задоволено клопотання прокурора, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в тому числі щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів до 9 серпня 2024 року, з можливістю внесення застави. Зменшено розмір застави, визначеної щодо ОСОБА_7 як альтернативний запобіжний захід ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 липня 2023 року (№607/12384/23) до 120 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 363 360 грн. з покладенням на нього обов"язків, передбачених п.п.1,2,3,4,8,9 ч.5 ст.194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого Кушніра адвоката ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати, застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді особистого зобов"язання або цілобововго домашнього арешту за місцем його проживання: АДРЕСА_1 , з носінням електронного браслету.

Вважає що визначений судом розмір застави не відповідає його матеріальному становищу просить та просить визначити її у розмірі 80 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Мотивує скаргу тим, що стороною обвинувачення не надано належних доказів, які б підтверджували наявність ризиків наведених у клопотанні про продовження щодо ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Вважає що припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу.

Вказує на те що ні тяжкість обвинувачення, ні серйозність покарання не є доказом наявності вищенаведених ризиків, на що неодноразово посилався у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини в рішеннях:"Ідалов проти Росії", "Гарицький проти Польщі", "Храїді проти Німеччини".

Зазначає, що в ОСОБА_7 є міцні соціальні зв`язки, оскільки він має на утриманні сина, підтримує відносини зі своєю матір`ю, ОСОБА_9 , яка у випадку обрання йому запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, зможе матеріально забезпечити допоки обвинувачений не працевлаштується.

Посилається на те, що голова Чортківського районного суду не мала права листом від 14.12.2023 року продовжувати щодо ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 2 місяці, в зв"язку з чим вважає всі подальші продовження вказаного строку незаконними.

В апеляції ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати посилаючись на порушення судом вимог п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо надмірного тривалого тримання особи під вартою. Наводить практику ЄСПЛ, зокрема, рішення у справах: "Мамедова проти Росії", згідно з яким лише тяжкість обвинувачення не може бути головним чинником при оцінці ймовірності того що особа може переховуватись від правосуддя; "Смірнова проти Росії", згідно з яким існує презумпція на користь звільнення з-під варти, "за" та "проти" такого звільнення не повинні бути загальними та абстрактними; "Биков проти Росії", згідно з яким тягар доказування при продовженні терміну тримання під вартою не повинен покладатись на особу; "Третьяков проти Росії", згідно з яким рішення про продовження строку тримання під вартою не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу, суд має з"ясувати питання застосування будь-яких альтернативних запобіжних заходів.

Вважає що суд при прийнятті оскаржуваного рішення зіслався виключно на тяжкість обвинувачення яка підтверджує існування ризику його прееховування від суду, що не може бути підставою для продовження вказаного строку оскільки сторона обвинувачення не надала жодних доказів щодо вчинення ним кокретних спроб переховування від суду.

Також не погоджується з твердженням суду про незменшення ризику впливу ним на свідків та потерпілих в зв"язку з ненаведенням жодних даних про вчинення ним конретних спроб впливу на них.

Вважає неправильним посилання суду на відсутність у нього міцних соціальних зв"язків, яке суд обгрунтовує відстністю у нього постійного місця реєстрації, що не відповідає дійсності оскільки він має адресу реєстрації: АДРЕСА_2 .

Обгрунтовує вимоги тим, що рішення про продовження застосування до нього вказаного запобіжного заходу виконує каральну функцію, що суперечить засадам гарантування основоположного прав людини на свободу та особисту недоторканість та вважає що наявні підстави для застосування до нього альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подані ними апеляційні скарги з мотивів у них викладених, прокурора, який щодо задоволення апеляційних скарг заперечив, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи те, що ні обвинуваченим ОСОБА_10 , ні його захисником не подано апеляційні скарги щодо оскарження рішення суду про продовження ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ухвала суду в цій частині не переглядається.

На розгляді в Гусятинському районному суді перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000351 від 26 жовтня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчиненому повторно, організованою групою.

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08 вересня 2023 року із визначенням розміру застави, строк якого в подальшому неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19 лютого 2024 року.

Перевіряючи доводи обвинуваченого та його захисника про недоведеність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно на підтвердження того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду виходив з тяжкості інкримінованого йому злочину, який відносяться до категорії особливо тяжких, а також суворості покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним, а саме позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, усвідомлюючи, яке він може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності; на підтвердження можливості вчинення ним іншого кримінального правопорушення суд взяв до уваги те, що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, має непогашені судимості, на даний час відбуває покарання в ДУ «Чортківська установа виконання покарань №26» за вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.04.2021 за ч. 3 ст. 185 КК України, обґрунтовано підозрюється у вчиненні багатоепізодного особливо тяжкого злочину, що є підставами вважати, що він може продовжувати вчиняти нові злочини, крім цього, ОСОБА_7 не працює, немає постійного законного заробітку, що свідчить про слабку міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його проживання; також суд врахував те, що на даний час кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України відкриті матеріали кримінального провадження, у тому числі протоколи допиту свідків, потерпілих з наданими показаннями, тому існує ймовірність того, що обвинувачений може впливати на них з метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, для того, щоб він зміг уникнути кримінальної відповідальності або ж мінімізувати її, а також виходив з даних про особу обвинуваченого, у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, місце роботи та утриманці, та неможливості завершення судовго розгляду вказаного кримінального провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою ОСОБА_7 .

Перевіряючи посилання апелянтів щодо формальності вищенаведених ризиків колегія суддів виходить з того, що ступінь ризиків та неможливість запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, визначено судом за результатами сукупного аналізу обставин злочину та даних про особу обвинуваченого (його моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки під час розслідування кримінального правопорушення.

Зокрема, при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_7 було враховано роль обвинуваченого як організатора у вчиненні інкримінованих йому злочинів, відбування покарання за умисні корисливі злочини та продовження злочинної діяльності з місць позбавлення волі, що вказує на схильність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, тому обрання щодо обвинуваченого запобіжного заходу не пов`язаного із тримання під вартою не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

При цьому колегія суддів врахує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість обвинувачення і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що вищеперелічені ризики не зменшились та продовжують існувати, а тому подальше тримання під вартою обвинуваченого є виправданим оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи твердження захисника про продовження щодо обвинуваченого 14.12.2023 строку тримання під вартою на підставі листа голови Чортківського районного суду колегія судів виходить з того що голова суду діяв згідно з вимогами ч.6 ст.615 КПК України, у відповідності до якої: у разі закінчення строку дії ухвали суду про тримання під вартою та неможливості розгляду судом питання про продовження строку тримання під вартою в установленому цим Кодексом порядку обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою вважається продовженим до вирішення відповідного питання судом, але не більше ніж на два місяці.

Наявність у ОСОБА_7 на утриманні сина та підтримання контактів із своєю матір`ю не є обставинами,які зможуть в достатній мірі гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного та узабезпечити настання доведених прокурором у судовому засіданні ризиків.

Окрім того, обвинуваченому визначено розмір застави з урахуванням розміру заподіяних потерпілим збитків, які йому інкримінуються та підозри у скоєнні корисливого злочину, тому підстав стверджувати що вказаний запобіжний захід є безальтернативним немає.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 10 червня 2024 року в частині що стосується продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді