Провадження № 1-кп/369/2137/24
В И Р О К

іменем України

18.10.24 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001483 від 03 липня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Степняк Енбекшельдерського району Кокчетавської області, Республіки Казахстан, українця, громадянина України, який має середню освіту, не одружений, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК України),

встановив:

02 липня 2024, близько 10:30 год, водій ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «VOLVO FM 12 380», реєстраційний номер НОМЕР_1 в зчепленні з спеціалізованим причепом «UNTERHOLZNER UCE-218», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху проїзною частиною вул. Соборна, перед перехрестям з вул. Академіка Шалімова в с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області в напрямку с. Білогородка, в порушення вимог п. 2.3 б) д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху» не був уважним під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагувала на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 18.4 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», проявив злочинну самовпевненість, належним чином не відреагував на зміну дорожньої обстановки, не обрав безпечної швидкості руху транспортного засобу перед пішохідним переходом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та в разі необхідності зупинитися, не надав перевагу в русі пішоходу ОСОБА_6 , який перетинав проїзну частину вул. Соборна по нерегульованому пішохідному переходу з права на ліво відносно напрямку руху автомобіля, внаслідок чого здійснив наїзд на останнього.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи встановлено, що у потерпілого ОСОБА_6 мали місце ушкодження у вигляді: лінійного перелому лобної кістки з переходом на передню стінку лобної пазухи та обидві орбіти; перелому кісток носу, рани в лобній ділянці голови у своїй сукупності складають закриту черепно-мозкову травму, тобто утворились одномоментно або в швидкій послідовності одне за одним від контакту з тупими предметами, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як такі що є небезпечними для життя.

Грубе порушення водієм ОСОБА_4 вимог пункту 18.4 Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілому ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Таким чином, водій ОСОБА_4 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненому визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та додав, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинив вищевказане кримінальне правопорушення. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди визнав частково та поклався на розсуд суду стосовно розміру такого відшкодування. При цьому, цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди не визнав та вказав, що його відповідальність застрахована.

Також зазначив, що дружині потерпілого відшкодовував збитки понесені на лікування потерпілого, зокрема відправляв декількома платіжками 25 000 грн: спочатку 20 000 і потім 5 000 грн.

У судових дебатах та під час проголошення останнього слова просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

Прокурор в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керувати транспортними засобами та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, вирішити питання стосовно процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Захисник ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 просив суворо не карати його підзахисного, призначити якомога м`якше покарання, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком та не позбавляти його права керування транспортними засобами. При цьому, в задоволені цивільного позову в частині відшкодування матеріальної шкоди просив відмовити, в частині моральної поклався на розсуд суду та долучив до матеріалів провадження страховий поліс та медичну документацію про стан здоров`я обвинуваченого. Також, стверджував, що його підзахисний є водієм і ця робота є єдиним джерелом його доходу.

Потерпілий ОСОБА_6 не з`явився в судове засідання, про дату, місце та час його проведення повідомлений в установленому законом порядку. При цьому, через канцелярію суду надіслав заяву про проведення судового розгляду за його відсутності, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я. При цьому, цивільний позов потерпілий підтримав та просив його задовольнити. Стосовно міри покарання обвинуваченому просив призначити відповідно до санкції статті, що йому інкримінують.

Крім того, на адресу суду до початку судового розгляду від потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 надійшов цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 236 285,08 грн, з яких:36 285,08 грн матеріальна шкода та 200 000 грн моральна шкода. У обґрунтування якого долучив квитанції з аптеки про понесені витрати. Моральну шкоду потерпілий обґрунтував тим, що внаслідок ДТП змушений постійно лікуватися, що призвело до зміни звичайного спокійного ритму мого життя, втратив сон та спокій, постійно роздратований, знервований, часто впадає в депресії, постійно змушений шукати моральної та психологічної підтримки серед своїх рідних. Спричинені страждання мають продовжений та інтенсивний характер, порушені його життєві плани та перспективи, постійно переживаю за своє майбутнє, втратив можливості надалі здійснювати трудові обов`язки, оскільки станом на час ДТП працював (неофіційно) в охоронній фірмі, не зважаючи на свій пенсійний вік, був зайнятою особою. Після ДТП він не має можливості пересуватися без допомоги милиць, сильно болить голова, часті запаморочення, особливо при зміні погоди, став невпевнений в собі, а також часті болі в нозі. Звичайний спосіб життя після ДТП значно змінився, це полягає в тому, що він важко переносить будь-які фізичні навантаження, в тому числі і звичайний рух без милиць. Тривалий час використовується на постійні дослідження, консультації та лікування, вживання ліків, що направлено на покращення здоров`я після ДТП. Таким чином часу для звичного проведення дозвілля не залишилось, що призвело до припинення спілкування з друзями, знайомими, також постійно хвилюється за те, чи зможе відновити попередній свій здоровий стан організму. У зв`язку з наявними обмеженням у русі, вимушений звертатися за допомогою до сторонніх осіб за для допомоги у транспортуванні при відвідуванні медичних установ та обстеженнях, що також завдає моральні страждання. При цьому винуватець ДТП, крім переказу грошових коштів у розмірі 24 500 грн(копія скріншоти додано) нічим не допоміг та особисто не попросив вибачення.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють фактичних обставин справи, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, роз`яснивши учасникам судового провадження положення ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин, які ніким не оспорюються, та судовий розгляд було проведено із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу, а в частині вирішення питання про цивільний позов проведено повний порядок дослідження доказів.

Беручи до уваги що обвинувачений визнав себе винуватим та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, потерпілого, захисника, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи викладене, суд вважає, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме порушенні правил безпеки дорожнього руху, особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 2 ст. 286 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, який на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має середню освіту, не одружений, частково відшкодував заподіяну шкоду потерпілому, має хронічні захворювання.

Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає: щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку та вчинення кримінального правопорушення вперше.

При цьому, суд бере до уваги, що щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого ним злочину, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, яка склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Тому на підставі викладеного, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне, призначити обвинуваченому ОСОБА_4 , покарання в межах санкції статті за якою кваліфіковано дії останнього у виді позбавлення волі, яке дорівнює його мінімальній межі та не призначає додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, яке є альтернативним.

При вирішенні питання про не призначення обвинуваченому ОСОБА_4 додаткового покарання, яке в даному випадку є факультативним, суд враховує як особу обвинуваченого, так і обставини кримінального правопорушення, яке сталося внаслідок грубого порушення обвинуваченим ПДР у звичайній дорожній обстановці. При цьому, суд враховує насамперед поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, який заподіяну шкоду потерпілому частково відшкодував. При цьому, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , працює на посаді водія, хоча й неофіційно та його робота фактично зводиться до пересування на транспортному засобі. Тобто, робота обвинуваченого ОСОБА_4 нерозривно пов`язана з керуванням транспортним засобом, а позбавлення його спеціального права, на думку суду, ускладнить пошуки нової роботи та вирішення побутових питань, в умовах воєнного стану в країні на день ухвалення судового рішення.

Разом з тим, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винуватого ОСОБА_4 та інші обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим на підставі ст. 75 КК України, звільняє останнього від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком та покладає обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі, з подальшим звільненням від відбування покарання з випробуванням, без застосування додаткового покарання є необхідним і достатнім для його перевиховання, попередження вчинення нових злочинів, є домірним скоєному, відповідає меті покарання та жодним чином не порушує права потерпілого.

Згідно з положенням п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити цивільний позов.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і відшкодування моральну (немайнову) шкоду.

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльність особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Повертаючись до обставин цієї справи, слід зазначити, що потерпілим ОСОБА_6 було заявлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди на загальну суму 236 285,08 грн, з яких:36 285,08 грн матеріальна шкода та 200 000 грн моральна шкода. У обґрунтування якого долучив квитанції з аптеки про понесені витрати.

Беручи до уваги, що в результаті дій обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілий ОСОБА_6 поніс моральні і фізичні страждання, у зв`язку із ДТП та поніс матеріальні витрати на загальну суму 35 430,34 грн, що підтверджується квитанціями про оплату ліків та проведення медичних досліджень на вказану суму. Разом з тим, враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 24 500 грн потерпілому відшкодував, вказаний в цивільному позові розмір матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Суд звертає увагу, що при вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди судом враховано, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_4 , в момент ДТП була застрахована в СК «Гарант», про що свідчить наданий суду поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на автомобіль марки «VOLVO FM 12 380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , страхувальник ОСОБА_7 , строк дії з 07 вересня 2023 року по 06 вересня 2024 року.

При цьому, з обвинувального акту та пояснень обвинуваченого вбачається, що автомобіль марки «VOLVO FM 12 380», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в зчепленні з спеціалізованим причепом «UNTERHOLZNER UCE-218», реєстраційний номер НОМЕР_2 . Разом з тим, стороною захисту не долучено поліс страхування на причеп.

Суд наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми, в даному конкретному випадку СК « Гарант».

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Разом з тим, в ході здійснення судового провадження будь-яких клопотань про залучення до участі в розгляді кримінального провадження цивільного відповідача СК « Гарант» від учасників кримінального провадження не надходило.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Положеннями ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, а саме у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із противоправною поведінкою щодо неї самої, чи знищенням її майна.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону № 1961-IV шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV.

Аналіз викладених норм права дає підстави для висновку про те, що моральна шкода, завдана ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки має бути відшкодована особою, яка її завдала.

Суд бере до уваги доводи потерпілого ОСОБА_6 та погоджується з тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини обвинуваченого, потерпілому завдано ушкодження здоров`ю, внаслідок чого він дійсно зазнав моральної шкоди, яка виразилась у фізичному болю, душевних стражданнях, вимушеній зміні звичайного способу життя під час лікування.

З огляду на принципи розумності, виваженості та справедливості, оцінивши в сукупності викладені в позові обставини, суд вважає, що цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в сумі 200 000 грн, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає частковому задоволенню. Оскільки в судовому засіданні не доведено того, що в результаті вчиненого правопорушення потерпілому ОСОБА_6 завдано саме такого розміру глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей або позбавлення його можливості їх реалізації, що стало б підставою для відшкодування моральної шкоди в розмірі, зазначеному в цивільному позові.

При цьому, суд враховує, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Суд звертає увагу на те, що оскільки будь-яких клопотань про залучення до участі в розгляді кримінального провадження цивільного відповідача СК « Гарант» в ході здійснення судового провадження від учасників кримінального провадження не надходило, а суду про наявність страхового полісу у обвинуваченого водія ОСОБА_4 стало відомо лише в ході судового розгляду, тому шкода, як майнова, так і моральна завдана в результаті ДТП, підлягає відшкодуванню обвинуваченим ОСОБА_4 , який в подальшому має право звернутися за її стягненням в порядку регресу до страховика СК « Гарант» в межах ліміту відповідальності страховика.

Заходи забезпечення кримінального провадження в ході досудового розслідування, у тому числі запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосувалися.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 липня 2024 року скасовано арешт накладений ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2024 року на автомобіль марки «VOLVO FM 12 380», реєстраційний номер НОМЕР_1 в зчепленні з спеціалізованим причепом «UNTERHOLZNER UCE-218», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

На підставі ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення експертиз підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з ч. 9 ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 100, 124, 128, 369, 370, 373, 374, 376, 395 КПК України,

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 11 785, 08 грн майнова шкода користь потерпілого ОСОБА_6 40 000 грн моральну шкоду.

У решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення експертиз у сумі 6 436 (шість тисяч чотириста тридцять шість) грн 88 (вісімдесят вісім) к:

- вартість проведення судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/38921-ІТ від 12 липня 2024 року) на суму 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн 40 (сорок) к;

- вартість проведеної судової інженерно-технічної експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-24/41535-ІТ від 23 липня 2024 року) на суму 2 650 (дві тисячі шістсот п`ятдесят) грн 48 (сорок вісім) к;

Речові докази:

- автомобіль марки «VOLVO FM 12 380», реєстраційний номер НОМЕР_1 в зчепленні з спеціалізованим причепом «UNTERHOLZNER UCE-218», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який повернуто на відповідальне зберігання, повернути законному власнику ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення виключно з підстав, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України, та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1