Провадження № 1-кп/643/793/24
УХВАЛА

23.10.2024 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпілої: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002460 від 13.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працює у ТОВ «Гранд Інвест ХХІ» на посаді директора, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

13.07.2024 року приблизно о 11 год. 21 хв., ОСОБА_4 керував технічно-справним автомобілем «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по майдану Захисників України від проспекту Героїв Харкова, де в районі будинку АДРЕСА_2 здійснював поворот ліворуч.

Наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, розташованого поблизу будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 перед початком виконання ним маневру повороту ліворуч, проявив неуважність, діючи необережно, не впевнився в безпечності маневру та не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для руху іншим учасникам дорожнього руху, а саме пішоходу ОСОБА_6 , яка в цей час перетинала проїзну частину майдану Захисників України по нерегульованому пішохідному переходу ліворуч від нього, чим порушив вимоги п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

-п. 10.1 «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

-п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека»,

та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого остання отримала тілесні ушкодження.

Внаслідок дорожньо-транспортної події, згідно з висновком судово-медичної експертизи, в результаті дорожньо-транспортної події ОСОБА_6 заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита тупа травма правого гомілковостопного суглобу у вигляді перелому зовнішньої кісточки правого гомілковостопного суглобу без суттєвого зміщення, що відноситься до ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Відповідно до висновку комплексної експертизи відео-, звукозапису і автотехнічної експертизи, у даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «Toyota Camry», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 є невідповідності вимогам п.п. 10.1 та 18.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 та самим обвинуваченим заявлено клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні підтримала заявлене клопотання.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав заявлене клопотання та надав згоду на його звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з його примиренням з потерпілою.

Потерпіла також заявила клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України у зв`язку з примиренням з обвинуваченим, у судовому засіданні також підтвердила примирення з обвинуваченим, просила звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням, зазначила, що обвинуваченим їй було відшкодовані завдані збитки в повному обсязі, претензій матеріального та морального характеру вона не має.

Прокурор в судовому засіданні не заперечував проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку присутніх у судовому засіданні учасників провадження, суд зазначає наступне.

Однією із форм правосуддя є відновне правосуддя, основною метою якого є створення умов для примирення потерпілих і правопорушників та усунення наслідків, спричинених злочином, реалізація якої дає змогу досягти найкращого співвідношення врахування інтересів потерпілого та відповідальності правопорушника.

Положеннями ст. 44 Кримінального кодексу України передбачено, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 46 Кримінального кодексу України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Як на тому наголошено у абз. 3 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів.

Поняття «потерпілий» є міжгалузевим, оскільки використовується як у кримінальному праві, так і в кримінальному процесі.

Поняття «потерпілий» у матеріальному кримінальному праві та у кримінальному процесі за змістом не є тотожними. У кримінально-правовому розумінні потерпілий - це особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо заподіюється фізична, моральна та/або матеріальна шкода (або існує безпосередня загроза її заподіяння). Поняття «потерпілий» у кримінальному праві не має законодавчої дефініції.

Натомість законодавством визначено кримінально-процесуальне розуміння поняття «потерпілий».

Так, у частині 1 статті 55 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Суд зазначає, що поняття «потерпілий», яке використано у ст. 46 Кримінального кодексу України, вжито у його кримінально-правовому розумінні, а не кримінально-процесуальному.

Звертаючись до телеологічного (цільового) тлумачення, яке передбачає встановлення мети, якою керувався законодавець під час формулювання ст. 46 Кримінального кодексу України щодо звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, суд зазначає, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим базується, зокрема, на принципах гуманізму та економії кримінальної репресії.

З огляду на ці принципи, саме потерпілий (тобто особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо спричинено шкоду) може виразити свою волю про прощення винного, на підставі чого приймається рішення про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності згідно зі ст. 46 Кримінального кодексу України.

Право на примирення у ст. 46 Кримінального кодексу України - це особисте право потерпілого. Воно не може бути ніким присвоєне та не може бути нікому делеговане. Таке право є природним правом людини, нерозривно пов`язаним з нею, та похідним від інших прав людини, зокрема права на життя. Використання права на примирення іншими особами (в тому числі визнаними потерпілими від кримінального правопорушення у кримінально-процесуальному сенсі) є неможливим, оскільки таке право тісно пов`язане з особою, яка безпосередньо постраждала внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Під час примирення лише сам потерпілий може виражати свою волю, а не інші особи, які є його представниками або правонаступниками.

Окрім цього, звільняючи особу від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, ураховуючи вираження волі потерпілим щодо прощення винного, відбувається своєрідне повернення потерпілого у попередній стан, який існував до вчинення відносно нього кримінального правопорушення.

У ст. 46 Кримінального кодексу України передбачено такі обов`язкові умови (передумови) та підстави звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим:

1) умова - вчинення особою вперше злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, крім корупційних злочинів;

2) підстава - примирення винного з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Заподіяна кримінальним правопорушенням шкода у розумінні ст. 46 КК України має бути такою, що за своїм характером піддається відшкодуванню (усуненню).

Особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, якщо:

- вона вчинила злочин вперше;

- вчинене нею діяння належить до злочинів невеликої тяжкості або необережних злочинів середньої тяжкості;

- її посткримінальна поведінка є позитивною і повністю відповідає змісту дійового каяття, яке включає такі обов`язкові елементи, як: щире покаяння особи; активне сприяння розкриттю злочину;

- повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди.

Для застосування ст. 46 Кримінального кодексу України слід встановити, як правило, сукупність всіх перелічених елементів.

Під вчиненням злочину вперше у ст. 46 Кримінального кодексу України розуміється, що особа раніше не вчинила будь-якого діяння, передбаченого Особливою частиною КК, про що на практиці свідчить відсутність: у особи непогашеної або незнятої судимості за раніше вчинений злочин; кримінальної справи, порушеної у зв`язку із вчиненням особою будь-якого злочину. Особою, яка вперше вчинила злочин, з юридичної точки зору слід також визнавати особу, яка раніше хоч і вчинила кримінально каране діяння, але: була виправдана судом за пред`явленим обвинуваченням; була правомірно звільнена від кримінальної відповідальності; була реабілітована; була засуджена без призначення покарання або звільнена від покарання; відбула покарання за діяння, злочинність і караність якого усунена законом (відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 88 вона визнається такою, що не має судимості).

При визначенні особи такою, що вперше вчинила злочин невеликої тяжкості, необхідно виходити, перш за все, з етимологічного значення цього поняття, а саме: такою визнається особа, яка фактично вчинила злочин перший раз. Разом з тим, при вирішенні цього питання слід враховувати і кримінально-правовий зміст поняття «вчинення злочину вперше». Це означає, що особа визнається такою, що вчинила злочин невеликої тяжкості вперше і у випадку, якщо злочин фактично був вчинений нею хоча і не перший раз, але на день його вчинення існували юридичні підстави, що виключали можливість визнання вчинення злочину повторним або рецидивом злочинів. Це має місце, зокрема, якщо за раніше вчинений злочин: особу було звільнено від кримінальної відповідальності за підставами, встановленими КК (в тому числі у зв`язку із закінченням строків давності), згідно з законом про амністію чи на підставі акта про помилування; особа хоча і була засуджена, однак на момент вчинення нового злочину судимість було погашено або знято; особа не підлягає кримінальній відповідальності, оскільки злочинність раніше вчиненого діяння, скасована новим кримінальним законом.

Також слід зазначити, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, закон надає їй право заперечувати проти закриття справи.

У даному випадку, судом під час розгляду кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_4 вперше вчинив злочин, який відповідно до приписів статті 12 Кримінального кодексу України відноситься до нетяжких злочинів, його посткримінальна поведінка є позитивною.

Враховуючи те, що ст. 46 Кримінального кодексу України не містить будь-яких обмежень в її застосуванні щодо кола осіб чи конкретних складів злочину за умови наявності зазначених в самій нормі цього закону підстав та умов її застосування, а у відповідності із роз`ясненнями, що містяться у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року за наявності передбачених у ст. 46 Кримінального кодексу України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим, посилання на об`єкт злочину має значення лише для встановлення самого складу злочину, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, і при застосуванні ст. 46 Кримінального кодексу України значення немає.

Спричинення злочином шкоди також інтересам суспільства, яку неможливо усунути, знаходиться поза предметом регулювання підстав для закриття справ у зв`язку з примиренням винного у злочині з потерпілим, адже кримінальний закон вирішення долі кримінальної справи таким чином пов`язує лише з волевиявленням з боку згаданих осіб. Крім того, склад злочину, передбачений ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, має місце лише тоді, коли шкоду завдано саме потерпілому (тілесне ушкодження середньої тяжкості) і про жодну іншу шкоду в диспозиції цієї частини статті не йдеться.

Зміст ст. 46 Кримінального кодексу України свідчить, що передумовою звільнення від кримінальної відповідальності може бути лише такий злочин невеликої тяжкості, яким шкода заподіяна певному потерпілому, тобто фізичній особі, якій заподіяна моральна, матеріальна, або фізична шкода і яка визнана потерпілою відповідно до ч. 2 ст. 49 Кримінального процесуального кодексу України.

Оскільки кримінальна відповідальність особи за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України настає у разі порушення нею правил безпеки руху й експлуатації транспорту тільки за умови, якщо в результаті цих порушень настали суспільно-небезпечні наслідки у виді заподіяння особі тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості та наявності причинного зв`язку між діянням та цими наслідками, наявні підстави для застосування положень ст. 46 Кримінального кодексу України та звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілим.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченому у провину, дійсно мало місце, вчинене ним, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самим обвинуваченим. Крім того, обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 Кримінального процесуального кодексу України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 Кримінального кодексу України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 46 Кримінального кодексу України.

Під час судового засідання потерпіла підтримала заяву про звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 у зв`язку з примиренням, зазначивши, що з обвинуваченим вони примирились, останній повністю відшкодував їй завдані збитки і жодних претензій до нього вона не має. При цьому, потерпіла пояснила, що примирення з обвинуваченим є добровільним, жодного тиску на неї не вчинялось.

Таким чином, у судовому засіданні суд пересвідчився у дійсному волевиявленні потерпілої щодо примирення з обвинуваченим. При цьому, інтереси потерпілої жодним чином не порушуються.

Положеннями частини 1 статті 285 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з частиною 4 статті 286 Кримінального процесуального кодексу України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 288 Кримінального процесуального кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, суд вважає необхідним на підставі ст. 46 Кримінального кодексу України звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Питання про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням експертизи, суд вирішує у відповідності до вимог ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України, згідно яких вказані витрати стягуються з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2024 року накладено арешт на автомобіль «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони на його відчуження. Зазначене майно повернуто його власнику ОСОБА_4 на відповідальне зберігання.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Враховуючи, вищевикладене, накладений арешт на автомобіль ««Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 , підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 46 Кримінального кодексу України, ст. ст. 100, 284, 285, 286, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України, у зв`язку з примиренням з потерпілою.

Кримінальне провадження № 0002460 від 13.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 Кримінального кодексу України - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.07.2024 на автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази

автомобіль марки «Toyota Camry», реєстраційний номер НОМЕР_1 - після набрання ухвалою законної сили вважати повернутим законному володільцю;

оптичний диск CD-R фірми «Alerus» з одним файлом - після набрання ухвалою законної сили залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати за проведення:

- судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/121-24/20185-ІT від 24.07.2024 року в сумі 4 543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) грн. 68 коп.;

- комплексної експертизи відео-, звукозапису і автотехнічної експертизи № КСЕ-19/121-24/20327 від 16.08.2024 року в сумі 12 116 (дванадцять тисяч сто шістнадцять) грн. 48 коп.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Московський районний суд м. Харкова.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1