УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.09.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання - ОСОБА_2 , за участю прокурора - ОСОБА_3 , підозрюваного - ОСОБА_4 , захисників підозрюваного - адвокатів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001517 від 25.08.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка Канівського району Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні

№0001517 від 25.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Процесуальне керівництво у вищевказаному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів

не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до статей 2, 9 Закону України «Про державний кордон України», Державний кордон України визначається Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 року (далі - Указ Президента України), в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, термін дії воєнного стану Указами Президента України неодноразово продовжувався та дыъ станом на теперышный час.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України, Військовому командуванню (у тому числі Державної прикордонної служби України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування визначено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України «Про правовий режим воєнного стану» заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Пунктом 3 Указу Президента України визначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені, зокрема, статтею 33 Конституції України, яка передбачає право вільно залишати територію України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, встановлюються обмеження на перетин державного кордону України.

Крім того, згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України № 23-6122/0/6-22-вих від 24.02.2022 року, з метою забезпечення оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності, проведення своєчасної та повної мобілізації, на період дії правового режиму воєнного стану виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років заборонений (за виключеннями).

Як зазначає у клопотанні слідчий, досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні було встановлено, що у невстановлені слідством час та місці, у ОСОБА_8 виник умисел на організацію та керівництво діями щодо незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Для досягнення своєї злочинної мети, ОСОБА_8 , у невстановлений досудовим слідством час, але не пізніше 23 серпня 2024 року, залучив до вказаної протиправної діяльності ОСОБА_9 та ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 вступили у попередню злочинну змову, спрямовану на незаконне переправлення осіб через державний кордон України всупереч нормативно-правовим актам та законам України.

Установлено, що згідно розробленого злочинного плану, громадянин України - Народний депутат України ОСОБА_10 23.08.2024 близько 12:45 год. виїхав з м. Києва в напрямку м. Одеса по автошляху М-05 Київ-Одеса на легковому автомобілі «Toyota Camry», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням гр. України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В подальшому, цього ж дня, приблизно о 15:40 год., вищевказаний транспортний засіб з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 всередині здійснив заїзд на АЗС « Shell » Настасіївка (південна околиця населеного пункту Новогригорівка Березівського району Одеської області, 47.546355, 30.314455) де перебували приблизно по 16:27 год.

В цей час, ОСОБА_8 залучив до своєї протиправної діяльності в якості водія ОСОБА_9 і, за раніше обговореною домовленістю, розпочали рух в напрямку місця перебування ОСОБА_10 .

Надалі, 23.08.2024 року приблизно у проміжок часу з 15:58 год. по 16:29 год., рухаючись на автомобілі марки «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_9 та пасажиром ОСОБА_8 , через с. Затишшя Роздільнянського району Одеської області, с. Ширяєве Березівського району Одеської області та с. Олександро-Вовкове Березівського району Одеської області в напрямку автошляху М-05 Київ-Одеса, останні прибули до обумовленого місця зустрічі.

Згідно розробленого злочинного плану, у період часу приблизно

з 16:32 год. по 16:53 год. 23.08.2024 року на ділянці автошляху М-05 Київ-Одеса відбулась пересадка ОСОБА_10 з автомобіля «Toyota Camry», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , у автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходились ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на одній з розв`язок в районі населених пунктів Одаї, Нові Маяки, Старі Маяки Одеської області.

В подальшому, 23.08.2024 року приблизно у проміжок часу з 16:32 год. по 17:34 год. автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , у якому знаходилися ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , здійснював рух в зворотному напрямку з автошляху М-05 Київ-Одеса в бік с. Ширяєве Березівського району Одеської області та с. Затишшя Роздільнянського району Одеської області.

Згодом, відповідно до розробленого злочинного плану, ОСОБА_8 23.08.2024 року приблизно о 17:50 год., знаходячись в автомобілі «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , повертаючись зі сторони автошляху М-05 Київ-Одеса через с. Захарівка Роздільнянського району Одеської області, зателефонував з номеру телефону НОМЕР_3 на номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_4 з метою отримання інформації та відповідних порад і вказівок, необхідних для подальшої реалізації своїх злочинних намірів щодо переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України. При цьому, ОСОБА_4 в момент вищевказаної розмови перебував у населеному пункті Йосипівка Одеської області в безпосередній близькості до державного кордону України. Згодом, після отриманої інформації від ОСОБА_4 , яка полягала у інформуванні ОСОБА_8 про відсутність ризиків викриття їхньої протиправної діяльності та додаткових перешкод у вигляді мобільних патрулів Державної прикордонної служби України та інших правоохоронних органів на місці, де було заплановане переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, діючи відповідно до розробленого злочинного плану, автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 в якому знаходились ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , направився в сторону населеного пункту Йосипівка Одеської області - до лінії державного кордону України.

В подальшому, згідно розробленого злочинного плану, автомобіль «Mitsubishi Pajero Sport», чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 , в якому знаходились ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , здійснив рух в район державного кордону України на ділянці діяльності ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України поза межами офіційних пунктів пропуску, на ділянці місцевості між ПП «ІНФОРМАЦІЯ_8» та ПП «ІНФОРМАЦІЯ_9» ВІПС « ІНФОРМАЦІЯ_8 » ВПС « ІНФОРМАЦІЯ_4 » ІНФОРМАЦІЯ_6 , розташованих на території Захарівської селищної громади Роздільнянського району Одеської області, де останні здійснили незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України в напрямку Республіки Молдова (територія невизнаної ПМР) 23.08.2024 року приблизно у період часу з 20:58 год. по 21:22 год.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій і бажаючи їх настання, незважаючи на обізнаність про те, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, зокрема про заборону виїзду за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, діючи за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , 23.08.2024 року приблизно у період часу з 20:58 год. по 21:22 год., здійснили незаконне переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України.

За викладених обставин, 01.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Вважаючи, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні інкримінованого йому тяжкого злочину, в цілях запобігання ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які стороною обвинувачення зазначається в рамках даного клопотання, слідчий за погодженням з прокурором звертаються до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 3 306 (три тисячі триста шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 010 568 (десять мільйонів десять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень.

У судовому засіданні -

Прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 оголосив клопотання, його вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити. Долучив до матеріалів клопотання довідку про результати психофізіологічного дослідження підозрюваного ОСОБА_4 із використанням поліграфа.

Захисник підозрюваного ОСОБА_6 долучив до клопотання письмове заперечення проти задоволення клопотання та документи, які характеризують підозрюваного ОСОБА_4 . Заперечував проти задоволення клопотання, посилаючись на те, що підозра, пред`явлена його підзахисному є необґрунтованою та не підтверджується жодними матеріалами, які долучені до клопотання за обставин, які наведені у письмовому заперечення сторони захисту. Ризики, на які посилається прокурор є недоведеними. Звернув увагу на те, що ОСОБА_4 має постійне місце проживання, родину, яку утримує, позитивно характеризується за місцем мешкання та раніше до кримінальної відповідальності не притягувався. Підозрюваний ОСОБА_4 був затриманий за місцем мешкання, а отже не переховувався від органу досудового розслідування, у зв`язку із чим, ризик переховування підозрюваного не доведений стороною обвинувачення. Також зазначив, що не доведений ризик імовірного знищення підозрюваним речей та документів, які можуть мати значення для досудового розслідування, оскільки у останнього було проведено обшук та органом досудового розслідування було вилучено усі речі, документи та мобільний телефон підозрюваного, які можуть містити у собі інформацію, яка цікавить слідство. Також наголошував на недоведеності існування ризиків можливого впливу на свідків та перешкоджання підозрюваним кримінальному провадженню, так як вони не підтверджені жодним доказом. Акцентував увагу на тому, що підозрюваний ОСОБА_4 має належну процесуальну поведінку, готовий надати правдиві покази слідству та доводити свою невинуватість. Наразі відсутні підстави для утримання його підзахисного під вартою з явно непомірним розміром застави, який пропонує визначити останньому сторона обвинувачення. Просив у задоволенні клопотання відмовити та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підозрюваного ОСОБА_5 долучив у судовому засіданні договір оренди квартири за адресою: АДРЕСА_3 . Підтримав думку захисника ОСОБА_6 , звернув увагу на те, що клопотання є необгрунтованим та затримання його підзахисного є незаконним. Просив відмовити у задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем орендованого житла у м. Одеса для забезпечення оперативності здійснення досудового розслідування.

Підозрюваний ОСОБА_4 з пред`явленою йому підозрою не погодився та просив застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний із позбавлення волі.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, додані в його обґрунтування матеріали, а також матеріали надані стороною захисту, приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до ст. 178 КПК України, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 01.09.2024 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_4 інкримінованого йому злочину, слідчим суддею встановлено таке.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Слідчий суддя наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_4 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для застосування відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати остаточну оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ч. 2 ст. 94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч. 1 ст. 94 КПК України.

Відповідно до ст. ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті у випадку направлення обвинувального акту до суду.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України підтверджується: матеріалами щодо вчинення кримінального правопорушення від 25.08.2024 року з Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві; рапортом від 25.08.2024 року з Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві; допитом свідка ОСОБА_11 від 27.08.2024 року, який надав покази, що мають значення для досудового розслідування кримінального провадження; рапортом та матеріалами виконаного доручення від 30.08.2024 року з Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві; протоколом огляду від 31.08.2024 року мобільного телефону ОСОБА_12 ; протоколом допиту ОСОБА_13 від 31.08.2024 року, який надав покази, що мають значення для досудового розслідування кримінального провадження матеріалами виконаного доручення від 31.08.2024 року з ІНФОРМАЦІЯ_7 ; допитом свідка ОСОБА_14 від 01.09.2024 року, який надав покази, що мають значення для досудового розслідування кримінального провадження; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_14 від 01.09.2024 року; протоколом затримання ОСОБА_4 від 01.09.2024 року; рапортом та матеріалами виконаного доручення від 01.09.2024 року з Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві; протоколом обшуку від 01.09.2024 року автомобіля «Mitsubishi Pajero Sport» чорного кольору з д.н.з. НОМЕР_2 ; допитом свідка ОСОБА_15 від 02.09.2024 року, який надав покази, що мають значення для досудового розслідування кримінального провадження; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі ОСОБА_15 від 02.09.2024 року.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали кримінального провадження, що долучені до клопотання вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому злочину.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувчення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування доводять обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України та відхиляє заперечення сторони захисту в частині зазначення про необґрунтованість пред`явленої підозри.

При цьому, слідчий суддя погоджується із стороною захисту та вважає довідку про результати психофізіологічного дослідження підозрюваного ОСОБА_4 із використанням поліграфа такою, що не можу підтверджувати обґрунтованість пред`явленої йому підозри, а тому слідчий суддя не приймає її до уваги при встановленні обґрунтованості підозри.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у його вчиненні, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, враховуючи, що підозрюваний з пред`явленою йому підозрою не погоджується, що суттєво збільшує ризик втечі, враховується слідчим суддею при оцінюванні ризику, слідчий суддя вважає доведеним прокурором існування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого переховування підозрюваного ОСОБА_4 від органу досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя приймає до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_4 має відносно міцні соціальні зв`язки з огляду на те, що він одружений, має постійне місце мешкання та раніше не судимий, проте враховує те, що на даний час ОСОБА_16 підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з вказаною підозрою категорично не погоджується, а тому ризик переховування підозрюваного наразі не можна виключати в рамках кримінального провадження.

Більше того, відповідно до рапорту та матеріалів виконаного доручення від 30.08.2024 року з Другого оперативного відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві вбачається, що ОСОБА_4 мешкає неподалік державного кордону України (відстань до кордону 800 метрів) та будучи обізнаним, як місцевий житель, про деякі особливості місцевості та про порядок несення служби працівниками ДПСУ і інших правоохоронних органів, пов?язаної із охороною кордону, з метою ухилення від кримінальної відповідальності може вжити заходи щодо незаконного перетину через державний кордон України в напрямку невизнаної ПМР.

Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі ОСОБА_4 з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органу досудового розслідування та суду.

Водночас, варто зауважити, що ризик переховування від суду та слідства зростає в умовах воєнного стану.

Одночасно, слідчий суддя приймає до уваги те, що наразі органом досудового проводиться досудове розслідування з метою встановлення усіх обставин вчинення злочину, а підозрюваний ОСОБА_4 для спілкування з іншими підозрюваними використовував мобільні додатки, а відтак з метою приховування своєї імовірно протиправної діяльності може здійснити видалення листування та іншої інформації, що має значення для досудового розслідування.

За вказаних обставин, слідчий суддя вважає, що наразі існує ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин злочину.

Також, оскільки підозрюваному ОСОБА_16 відомі анкетні дані свідків на показання яких сторона обвинувачення посилається в обґрунтування пред`явленої йому підозри та які в подальшому будуть допитуватися безпосередньо судом, у випадку направлення обвинувального акту до суду, слідчий суддя приходить до переконання про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику можливого незаконного впливу підозрюванимна свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань з метою уникнення кримінальної відповідальності, адже свідки безпосередньо судом допитані не були, а показання, що надаються на досудовому розслідуванні, не можуть лягти в обґрунтуванні судових рішень, зважаючи на положення ч. 4 ст. 95 КПК України.

Щодо посилання сторони обвинувачення на існування в рамках кримінального провадження ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме того, що підозрюваний ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя погоджується із стороною захисту та вважає, що вказаний ризик не доведено стороною обвинувачення.

У справі «Третьяков проти України» від 29.09.2011 року ЄСПЛ констатував «порушення ст. 5 КЗПЛ, зокрема, з огляду на те, що судом не було розглянуто можливість застосування до заявника будь-яких альтернативних запобіжних заходів замість тримання під вартою», у зв`язку із чим слідчий суддя вважає за необхідне розглянути можливість застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_16 .

Слідчий суддя враховує, що згідно ч. 1 ст. 176 КПК України, тримання під вартою є найсуворішим запобіжним заходом, при цьому більш м`якими запобіжними заходами по відношенню до нього є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт. Метою ж застосування того чи іншого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання встановленим в ході розгляду клопотання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підстав для застосування інших більш м`яких запобіжних заходів відносно підозрюваного ОСОБА_16 у судовому засіданні встановлено не було, зокрема, застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, з огляду на м`якість, а також встановлені в судовому засіданні ризики, зокрема, ризик можливого переховування підозрюваного, не забезпечать належне виконання підозрюваним обов`язків.

Сторона захисту зазначає, що відносно підозрюваного ОСОБА_16 слід застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, так як він має міцні соціальні зв`язки.

Проте, встановлені під час судового засідання ризики, передбачені п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України свідчать про те, що менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з тимчасовою ізоляцією, може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування і русі кримінального провадження. Слідчий суддя враховує суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному досудовому розслідуванні цього кримінального провадження, яке можливе за умов нівелювання ризиків кримінального провадження.

З огляду на фактичні обставини даного кримінального провадження, встановлені в ході розгляду даного клопотання відомості, в тому числі які стосуються наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним ОСОБА_16 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, а також наявних в рамках даного кримінального провадження ризиків, забезпечити належну процесуальну поведінку останнього можливо шляхом застосування відносно такої особи виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а відтак підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу слідчим суддею встановлено не було.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для підозрюваного ОСОБА_4 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останнім відповідного розміру застави.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010р., суд зазначив: «п.78. Гарантії передбачені п. 3 статті 5 Конвенції покликані забезпечить не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, вказана сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, чи дій проти поручителів, у випадку його відсутності появи на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. П. 80. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Така ж позиція щодо помірності розміру грошової застави міститься і в рішенні по справі «Єлоєв проти України»: «Закон визначає сукупність обставин, а також критерії, якими повинен керуватись слідчий суддя, суд при визначенні у кожному конкретному випадку розміру застави. Такими обставинами зокрема є майновий та сімейний стан підозрюваного. Європейський суд з прав людини, неодноразово наголошував на тому, що непомірний розмір застави з статками (майновим станом) підозрюваного, є лише формальним виконанням вимог Європейської конвенції з прав людини, тому у своїх рішення суди повинні керуватись також розмірами прибутків підозрюваного. Це означає, що, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, що загроза її втрати утримувало підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язків, а з іншого - її внесення не призвело до втрати ним та його утриманцями засобів для гідного людяного проживання».

Як вбачається з наявних у слідчого судді матеріалів, які долучені стороною обвинувачення в обґрунтування поданого клопотання, ОСОБА_4 інкримінується можливе вчинення в умовах воєнного стану тяжкого злочину, пов`язаного із сприянням незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод та вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Так, згідно п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, між тим згідно зазначеної статті у виключних випадках, якщо слідчий суддя встановить що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину та покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вказані розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен враховувати положення ст. ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя при визначені розміру застави враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, наслідком якого є незаконний перетин державного кордону особою, яка є народним депутатом, що є виключним випадком, зважаючи на суспільно-політичну ситуацію та військовий стан в державі.

Слідчим суддею було встановлено, що дійсно обставини імовірного вчинення злоину у своїй сукупності обумовлюють необхідність виходу слідчого судді за межі застави, передбаченої п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України з огляду на характер інкримінованого ОСОБА_4 злочину (сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб).

Сторона обвинувачення просить визначити підозрюваному ОСОБА_4 заставу у розмірі 3 306 (три тисячі триста шість) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 010 568 (десять мільйонів десять тисяч п`ятсот шістдесят вісім) гривень, посилаючись на те, що злочин, який інкримінується підозрюваному набув суспільного резонансу та призвів до незаконного перетину державного кордону народним депутатом України в умовах дії воєнного стану.

Слідчий суддя вважає, що розмір застави, який просить визначити сторона обвинувачення є не досить обґрунтованим та з урахуванням обставин вчинення інкримінованого підозрюваному ОСОБА_4 злочину та суспільного резонансу, а також з огляду на майновий стан підозрюваного, прийшов до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід визначити заставу у розмірі 1 660 (однієї тисячі шістсот шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 5 026 480 (п`ять мільйонів двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень, яка, на думку слідчого судді, в повній мірі забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного у випадку її внесення, під загрозою звернення застави в дохід держави, у випадку порушення покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, надавши правову оцінку всім доводам, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту, слідчий суддя приходить до переконання про необхідність часткового задоволення поданого стороною обвинувачення клопотання.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182-184, 193, 194-196, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одеса) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_7 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0001517 від 25.08.2024 року відносно підозрюваного ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» строком до 30.10.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування.

Визначити розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 1 660 (однієї тисячі шістсот шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 5 026 480 (п`ять мільйонів двадцять шість тисяч чотириста вісімдесят) гривень.

Роз`яснити підозрюваному, що підозрюваний або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на розрахунковий рахунок НОМЕР_6 , код отримувача (ЄДРПОУ) - 26302945, банк отримувача - ДКСУ м. Київ, МФО - 820172, отримувач - Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

У разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 30.10.2024 року, включно, в межах строку досудового розслідування, наступні процесуальні обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

-утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні та зі свідками ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та іншими свідками);

-здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Подання апеляційної скарги зупиняє набрання ухвалою законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1