Справа № 132/2056/24
Провадження №1-кп/132/316/24
Вирок

Іменем України

01 листопада 2024 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000208 від 29 травня 2024 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Калинівка Калинівського району Вінницької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілої особи ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених адвоката ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_10 , працюючи на посаді складача поїздів ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління», та ОСОБА_11 , на посаді машиніста тепловоза ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління», будучи обізнаними, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, на території України з 24.02.2022 року був введений воєнний стан, дія якого продовжена на підставі Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану України» від 05.02.2024 року № 49/2024, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2024 року № 3564-ІХ, з 05год.30хв. 14.02.2024 року строком на 90 діб, 29.04.2024 року о 11год.43хв., під час робочої зміни, рухаючись в тепловозі по залізничній колії, між населеними пунктами «Писарівка та Гулівці», достовірно знаючи про те, шо в тепловозі наявне дизельне паливо, попередньо домовившись між собою, вирішили вчинити його таємне викрадення. Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення матеріальної шкоди та бажаючи їх настання, з метою особистого збагачення, переконавшись, що за їх діями ніхто не спостерігає, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, діючи узгоджено, знаючи, що на паливній системі знаходиться кран, з якого зливається за потреби паливо, та який був опломбований, не зриваючи пломбу, відкрили кран, та злили паливо в пластикові каністри, які заздалегідь підготували. Дані дії відбувались під час руху тепловоза, між населеними пунктами «Гулівці-Писарівка», в результаті яких вчинили крадіжку дизельного палива в кількості 80літ., що належить ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління», вартість якого відповідно до висновку експерта № 2012/24-21 від 25.06.2024 року, станом на 29.04.2024 року, становила 4317грн.60коп. за 80літ., яким розпорядились на власний розсуд. Тим самим, своїми протиправними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 завдали майнової шкоди ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління» на суму 4317грн.60коп.

Обвинувачений ОСОБА_12 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно працюючи на посаді складача поїздів ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління» - 29.04.2024 року о 11год.43хв., під час робочої зміни, рухаючись в тепловозі по залізничній колії, між населеними пунктами «Писарівка Гулівці», знаючи, що в тепловозі наявне дизельне паливо, вирішив його викрасти, попередньо домившись про це із машиністом тепловоза ОСОБА_11 . З цією метою, знаючи, що на паливній системі знаходиться кран, з якого зливається за потреби паливо, та який був опломбований, не зриваючи пломбу відкрили кран, та злили паливо в загальній кількості 80 літрів у пластикові каністри, які заздалегідь підготували, яким вподальшому розпорядились на власний розсуд.

Обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно працюючи на посаді машиніста тепловозу ТОВ «Вінницьке кар`єроуправління» - 29.04.2024 року о 11год.43хв., під час робочої зміни, рухаючись в тепловозі по залізничній колії, між населеними пунктами «Писарівка Гулівці», знаючи, що в тепловозі наявне дизельне паливо, вирішив його викрасти, попередньо домившись про це із складачем поїздів ОСОБА_12 . З цією метою, знаючи, що на паливній системі знаходиться кран, з якого зливається за потреби паливо, та який був опломбований, не зриваючи пломбу відкрили кран, та злили паливо в загальній кількості 80 літрів у пластикові каністри, які заздалегідь підготували, яким вподальшому розпорядились на власний розсуд.

Представник потерпілої юридичної особи ОСОБА_13 просив суд суворо обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 не карати, оскільки вони щиро розкаюються у вчиненому, добровільно відшкодували завданий збиток.

Враховуючи те, що обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_11 не оспорювали фактичні обставини справи і судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_12 , ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а їх дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_14 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_12 , ОСОБА_11 винними у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити їм покарання у виді позбавлення волі на 5 (п`ять) років. На підставі ст.75 КК України, звільнити засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки. Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_12 , ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, особи винних, обставини, що пом`якшують і обтяжують їх покарання.

Обвинувачені ОСОБА_12 , ОСОБА_11 вчинили кримінальне правопорушення, яке відповідно до положень статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_12 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Калинівка Калинівського району Вінницької області, є громадянином України, має середньо-спеціальну освіту, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 раніше до кримінальної відповідальності не притягувались, судимостей не мають.

За довідками-характеристиками, виданими Калинівською міською радою Вінницької області, матеріалами компрометуючого характеру відносно ОСОБА_12 , ОСОБА_11 міська рада не володіє.

Як слідує з консультативних висновків спеціалістів, складених Комунальним підприємством «Калинівська центральна районна лікарня» Калинівської міської ради, ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставинами, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 визначено: щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку. Обставин, які обтяжують їх покарання, не встановлено.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання:

обвинуваченого ОСОБА_12 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку; наявність неповнолітньої дитини на утриманні;

обвинуваченого ОСОБА_11 : вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини особою, що вчинила кримінальне правопорушення; щире каяття; добровільне відшкодування завданого збитку; наявність неповнолітніх дітей на утриманні.

Обставин, які обтяжують покарання обвинувачених, судом не встановлено.

За правилами статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

Згідно роз`яснень, викладених в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, судам необхідно мати на увазі, що частиною 1 статті 75 КК України передбачено звільнення від відбування покарання з випробуванням тільки тих осіб, які засуджуються до виправних робіт, службового обмеження (для військовослужбовців), обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, тобто лише щодо основного покарання, що має бути належним чином вмотивовано у вироку. Звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання за цією нормою закону не допускається. Звільнити з випробуванням засуджену особу від відбування іншого виду покарання або позбавлення волі на строк понад п`ять років суд не вправі. Рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України. Звільняючи особу від відбування покарання з випробуванням, суд може покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК України, з метою організації органами виконання покарань належного контролю за її поведінкою. Перелік цих обов`язків є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Поклавши на засудженого обов`язок, передбачений пунктом 4 частини 1 статті 76 КК України, суд не встановлює періодичність та дні проведення реєстрації; відповідно до частини 3 статті 13 КВК України вирішення цього питання віднесено до компетенції кримінально-виконавчих інспекцій. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (частина 3 статті 75 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано статтю 75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, осіб обвинувачених, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_12 , ОСОБА_11 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинувачених та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ними, так і іншими особами.

Відповідно до частини четвертої статті 374 КПК України, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За частиною другою статті 124 КПК України та роз`яснень пункту 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування призначалося та проводилося експертне дослідження, вартість якого згідно довідки про витрати на проведення експертизи в кримінальному провадженні відповідно до висновку експерта від 25.06.2024 року № 2012/24-21, склала 1135грн.92коп.

Виходячи із зазначених вимог закону, встановлених судом обставин, судові витрати у розмірі 1135грн.92коп. підлягають стягненню в рівних частках із засуджених ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , тобто по 567грн.96коп. з кожного.

Речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження (запобіжні заходи) не застосовувалися.

Цивільний позов потерплою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_12 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_12 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ОСОБА_12 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 01 листопада 2024 року.

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_11 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк ОСОБА_11 обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 01 листопада 2024 року.

Стягнути з ОСОБА_12 , ОСОБА_11 на користь держави у рівних частках документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 25.06.2024 року № 2012/24-21 у розмірі 1135грн.92коп., тобто по 567грн.96коп. з кожного.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженим, що вони мають право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженим та прокурору.

Суддя