КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційні скарги прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києвавід 31 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Святошинськогорайонного суду міста Києва від 31.05.2024 задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 , та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28.07.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, у відповідності до ст. 182 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора і суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

____________________________________________________________________________________

Справа № 759/11230/24 Слідчий суддя - ОСОБА_14

Апеляційне провадження № 11-сс/824/4312/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді триманням під вартою на 60 днів, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

На думку апелянта, висновки слідчого судді щодо можливості застосування до підозрюваного застави є хибними та ґрунтуються на помилковій оцінці зібраних у кримінальному провадженні та доданих до клопотання доказів, даних, які характеризують особу підозрюваного, а також поверхневій оцінці ризиків, зазначених у клопотанні та ступеню ймовірності їх настання.

Також, слідчим суддею необґрунтовано залишено поза увагою доводи сторони обвинувачення щодо незастосування застави, враховуючи, що підозрюваному інкримінується вчинення злочинів у складі злочинної організації.

Крім того, поза увагою слідчого судді залишилася висока ймовірність ризику протиправного впливу підозрюваного на свідків та потерпілих, а також інших підозрюваних з метою узгодження показань, висунення хибних версій скоєних злочинів, узгодження порушень процесуальної поведінки з метою перешкоджанню досудовому розслідуванню та подальшому судовому розгляду.

Захисник ОСОБА_11 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 ,в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та застосувати відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту у період доби з 22.00 до 06.00 год. за місцем реєстрації останнього як ВПО.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 255 КК України, оскільки слідчим не наведено жодних підтверджень, що ОСОБА_6 приймав участь у злочинній організації, зокрема діяв за вказівками ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , був обізнаний про структуру організації, свої обов`язки як члена нібито організації, реалізовував спільний умисел та діяв згідно з планом вчинення злочину та розподілу ролей.

Залучення та участь ОСОБА_6 у злочинній організації ґрунтується виключно на припущеннях, що не підтверджено належними і допустимими доказами.

Апелянт звертає увагу, що згідно клопотання, ОСОБА_6 займав найнижчу ланку у структурі злочинної організації, не був її керівником, не приймав рішення до включення до неї нових членів, не мав в організації підпорядкованих осіб, тощо.

Також, в діях ОСОБА_6 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, оскільки орган досудового розслідування описує епізод заволодіння ОСОБА_6 коштами потерпілого у розмірі 27 080,27 гривень. При цьому, у підозрюваного відсутня кваліфікуюча ознака - використання електронно-обчислювальної техніки, оскільки останній використовував телефон моделі IPhone 13, який був засобом комунікації з потерпілим, а не засобом заволодіння майном.

Крім того, апелянт вказував про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

На переконання апелянта, визначений слідчим суддею розмір застави є неспівмірним ні з розміром завданих потерпілому збитків, ні з рівнем його залученості до нібито злочинної організації, ні з його майновим станом.

ОСОБА_6 є студентом, не має постійного заробітку, є внутрішньо переміщеною особою та разом з матір`ю проживає у гуртожитку в Київській області.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту та просили її задовольнити, та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора; заслухавши думку прокурора ОСОБА_5 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку та просив задовольнити подану прокурором ОСОБА_10 апеляційну скаргу, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту підозрюваного, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, відділом розслідування особливо тяжких злочинів слідчого управління Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюєтьсядосудового розслідування № 0001056 від 12.12.2023 за підозрою ОСОБА_15 , ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

Згідно долучених до клопотання матеріалів, зокрема даних протоколу затримання від 30.05.2024, ОСОБА_6 затримано цього ж дня о 20 год. 00 хв. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 208 КПК України.

30.05.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в участі у злочинній організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 255 КК України; у заволодінні чужим майном у великих розмірах шляхом обману, зловживання довірою та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненого у складі злочинної організації, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України; та у заволодінні чужим майном у великих розмірах шляхом обману, зловживання довірою та шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненого у складі злочинної організації, повторно, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

31.05.2024 старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Святошинського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 , про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, у межах строку досудового розслідування, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Святошинськогорайонного суду міста Києва від 31.05.2024 задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_12 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_13 , та застосовано щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, в межах строку досудового розслідування, тобто до 28.07.2024 включно.

Цією ж ухвалою визначено підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень.

У разі внесення застави, покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, у відповідності до ст. 182 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора і суду за викликом;

- не відлучатися із населеного пункту в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора та суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні.

З такими висновками колегія суддів погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, який не працює, не одружений, раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілих, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя, у відповідності до вимог ч. 4, 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваного, обставини інкримінованих йому кримінальних правопорушень, його вік, майновий та сімейний стан підозрюваного, дійшов обґрунтованого висновку про можливість визначення йому застави у виді 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605 600 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

При визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_6 .

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема у виді домашнього арешту в нічний час доби, колегія суддів не вбачає.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255 КК України, а відтак, з урахуванням положень п. 4 ч. 4 ст. 183 КПК України, щодо останнього слід застосувати запобіжний захід без визначення застави, не грунтуються на вимогах закону.

Так, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках, є правом слідчого судді, а не його обов`язком, а тому доводи апелянта у цій частині не є безумовною підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, на переконання колегії суддів, врахувавши процесуальну поведінку підозрюваного та дані про його особу, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та наявності у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при визначенні підозрюваному розміру застави одночасно із застосуванням запобіжного заходу у виді тримання під вартою який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не убачає.

При цьому, доказів недостатності застосованого підозрюваному запобіжного заходу для виконання покладених на нього обов`язків, та фактів неналежного їх виконання після внесення визначеного слідчим суддею розміру застави за підозрюваного, прокурором не надано.

Викладені в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_11 в інтересах ОСОБА_6 доводи про недоведеність обґрунтованості повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 зазначених кримінальних правопорушень.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах. Останні містять дані, які вказують на причетність підозрюваного до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність переконливих доказів причетності ОСОБА_6 до інкримінованих йому злочинів, а також невірну кваліфікацію його дій, колегія суддів вважає передчасними, оскільки вказані обставини підлягають встановленню під час розгляду по суті.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованих злочинів, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Посилання захисника на недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

При цьому, посилання апелянта на дані про особу підозрюваного, який є студентом, раніше не судимий, є внутрішньо переміщеною особою та проживає із матір`ю в гуртожитку, враховані судом при розгляді клопотання, проте вказані обставини не свідчать про зменшення ступеню існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із потерпілими та свідками, яким відомі обставини інкримінованих злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, ризик того, що затриманий, якщо його звільнять, може чинити тиск на свідків чи інших підозрюваних або іншим чином перешкоджати провадженню часто є особливо високим у справах, що стосуються організованої злочинної діяльності чи злочинних угруповань («Штвртецький проти Словаччини» (Stvrtecky v. Slovakia), § 61; «Подескі проти Сан Маріно» (Podeschi v. San Marino), § 149).

Колегія суддів погоджується із доводами сторони обвинувачення про існування інших вказаних у клопотанні слідчого ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, вірогідність настання яких, з огляду на характер та обставини інкримінованих йому дій, є досить високою.

Інші доводи апеляційних скарг висновків слідчого судді не скасовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги прокурора відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_11 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Святошинського районного суду міста Києвавід 31 травня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3