УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 м. Київ

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши заяву про самовідвід слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває скарга ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа №760/21464/24, провадження № 1-кс/760/9612/24).

Суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 заявила самовідвід у цій справі з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 статті 75 КПК України, оскільки заявник ОСОБА_4 звернувся до НАБУ, із заявою про вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 кримінальних правопорушень. Проте, відомості за заявою ОСОБА_4 до ЄРДР не внесені, тому він звернувся зі скаргою на бездіяльність керівника ГПД НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Заяву про самовідвід передано для розгляду в провадження судді ОСОБА_1 відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 81 КПК України повідомлена про розгляд заяви суддя ОСОБА_3 , яка заявила самовідвід, у судове засідання суддя не з`явилась.

Інший учасник провадження в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи повідомлений, його неявка не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою аудіо-, відеофіксації судового засідання не здійснювалась.

Дослідивши подану заяву про самовідвід, приходжу до наступного.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні, зокрема, за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Частина 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод містить вимоги щодо неупередженості суду. Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах «Piersac vs Belgium, Grieves vs UK»). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ у справі «Le Comte, Van Leuven iMeyere vs Belgium», суд має бути неупередженим і безстороннім.

З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» («De. Belgium»), від 26 жовтня 1984 року, п. 26).

Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» («Wettstein v. Switzerland») та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» («Castillo. Spain»), від 28 жовтня 1998 року, п. 45).

У справі «П`єрсак проти Бельгії» ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості, або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами проявів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина у конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу. Таким чином, на основі вищезазначеного, слід зробити висновок, що при оцінці безсторонності суду слід розмежовувати суб`єктивний та об`єктивний аспект.

Щодо суб`єктивної складової даного поняття, то у справі «Хаушильд проти Данії» зазначається, що ЄСПЛ не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного.

Таким чином, існує презумпція неупередженості судді, а якщо з`являються сумніви щодо цього, то для його відводу достатньо заяви сторони про сумнів в об`єктивному розгляді справи.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід.

В ході судового розгляду заяви про самовідвід встановлено, що відповідно даних автоматизованої системи документообігу суду (протокол повторного автоматизованого визначення слідчого судді) для розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за заявою останнього щодо вчинення суддею Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, було визначено слідчого суддю Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 , яка працює суддею зазначеного суду.

За таких обставин, з метою недопущення існування у стороннього спостерігача сумнівів в об`єктивності та неупередженості слідчого судді ОСОБА_3 при розгляді скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, суддя вважає, що наведені в заяві про самовідвід підстави є обґрунтованими та достатніми для її задоволення.

Керуючись статтями 75, 76, 80-82 КПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву про самовідвід слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 - задовольнити.

Відвести слідчого суддю Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_3 від розгляду скарги ОСОБА_4 на бездіяльність керівника ГПД Національного антикорупційного бюро України, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (справа №760/21464/24, провадження № 1-кс/760/9612/24) .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : ОСОБА_1