ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1592/24 Справа № 202/9956/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

потерпілого ОСОБА_9

його представника ОСОБА_10

підозрюваного ОСОБА_11

захисника ОСОБА_12

перекладача ОСОБА_13

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузія, громадянина Грузії, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню доньку ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, на посаді командира 2 відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому звані молодший сержант, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі-КК)-

В С Т А Н О В И Л А :

Органами досудового розслідування ОСОБА_11 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем за контрактом на посаді командира другого відділення вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 , 07 липня 2024 року, керуючи технічно справним автомобілем «LEXUS LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснював рух по проїзній частині дороги пр. Слобожанський, котра має чотири смуги для руху в одному напрямку, зі сторони смт. Слобожанське у напрямку вул. Петра Яцика у м. Дніпрі.

В цей час, у зустрічному напрямку рухався автомобіль «OPEL INSIGNIA», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_16 .

Під час руху водій автомобіля «OPEL INSIGNIA» на нерегульованому перехресті пр-ту Слобожанського та вул. Василя Сухомлинського почав виконувати маневр повороту ліворуч на вул. Василя Сухомлинського, а водій ОСОБА_11 , рухаючись в третій смузі для руху з перевищенням дозволеної у населених пунктах швидкості, чим позбавив себе технічної можливості своєчасно реагувати на зміну дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху у вигляді автомобіля «OPEL INSIGNIA», котрий рухався зліва направо відносно його руху і котрого він об`єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості руху, в результаті чого на не регульованому перехресті пр-ту Слобожанського і вул. Василя Сухомлинського передньою частиною свого автомобіля допустив зіткнення з передньою правою боковою частиною автомобіля «OPEL INSIGNIA», реєстраційний номер НОМЕР_3 . Після зіткнення автомобіль «LEXUS LX450», реєстраційний номер НОМЕР_2 у некерованому стані виїхав за межі проїзної частини праворуч на тротуар, де здійснив передньою частиною наїзд на неповнолітнього пішохода ОСОБА_17 .

Своїми діями водій ОСОБА_11 порушив вимоги п.п. 1.3.; 1.5.; 2.3.б); 12.4, 12.9. б) Правил дорожнього руху України.

Порушення п.п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_11 знаходиться у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок котрої неповнолітньому пішоходу ОСОБА_17 спричинено тілесні ушкодження, що призвели до її смерті.

Смерть ОСОБА_17 настала ІНФОРМАЦІЯ_3 в КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» Дніпропетровської обласної ради" у м. Дніпрі.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_11 підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК.

08.07.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК.

19.07.2024 постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту ОСОБА_18 про перекваліфікацію кримінального правопорушення перекваліфіковано кримінальне правопорушення по кримінальному провадженню №0002320 з ч.1 ст.286 КК на ч.2 ст.286 КК.

09.08.2024 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року у відмовлено задоволенні клопотання слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні заступником керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_14 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Покладено на ОСОБА_11 строком до 09 вересня 2024 року обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України (далі-КПК), а саме: прибувати за першим викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді у визначений ними час; не відлучатися з військової частини НОМЕР_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду або командира військової частини; утримуватися від спілкуванням з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі невиконання вказаних обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі прокурор порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю, невмотивованістю, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що під час ухвалення оскаржуваного рішення слідчим суддею не було у повній мірі досліджено та враховано наявність зазначених у клопотанні ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, тобто можливості підозрюваного ОСОБА_11 переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому застосування до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є недостатнім для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК та уникненню вищевказаних ризиків.

Разом з тим вказує, що при покладенні на підозрюваного ОСОБА_11 обов`язку не відлучатись з військової частини НОМЕР_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду або командира військової частини, слідчим суддею не враховано те, що останній є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться у АДРЕСА_2 та наразі дислокується у АДРЕСА_3 .

Крім того, частина свідків у вказаному кримінальному провадженні є військовими та друзями підозрюваного, знаходились в автомобілі під час вказаної ДТП, а тому ОСОБА_11 може безперешкодно спілкуватися із ними особисто або засобами мобільного зв`язку. Водночас потерпілий під час судового розгляду клопотання вказав, що підозрюваний та його знайомі контактували із ним з приводу вказаної ДТП., що ставить під сумнів дієвість покладених на підозрюваного обов`язків.

Таким чином, враховуючи що вчинене кримінальне правопорушення створило суспільний резонанс та негативне враження безладдя та безкарності військовослужбовців, прокурор вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_11 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі викладеного прокурор просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- пояснення прокурорів на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, які наполягали на її задоволенні, просили скасувати рішення слідчого судді та застосувати до підозрюваного ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

- думку потерпілого та його представника, які підтримали апеляційну скаргу прокурора у повному обсязі та наполягали на її задоволенні;

- думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили відмовити у її задоволенні, а рішення слідчого судді залишити без змін;

перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до положень ст.177 КПК, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК.

Відповідно до положень ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

За змістом ч.1 ст.194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

Згідно позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

У своїх численних рішеннях ЄСПЛ неодноразово вказував, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Як зазначено у п.1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 року, ратифікованою Україною 17.07.1997 року, нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, як:

b) законний арешт або затримання особи за невиконання законного припису суду або для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом;

c) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з уставленою практикою Європейського суду з прав людини встановлюється існування презумпції на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення від 24.07.2003 у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

Більш того, відповідно до рішення ЄСПЛ від 15.11.1996 у справі «Чахла проти Сполученого Королівства», «будь-яке позбавлення волі має здійснюватися не тільки відповідно до основних процесуальних норм національного права, а також відповідати меті статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом №11, тобто захищати людину від свавільного позбавлення волі».

Положеннями ч.4 ст.194 КПК передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

За змістом положень частини статті 179 КПК особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення про відмову у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_11 та обираючи стосовно нього інший більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, слідчий суддя послався на доведеність стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286КК, а також на наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Ці висновки не оспорюються прокурором в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Натомість слідчий суддя дійшов висновку про недоведеність стороною обвинувачення існування ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_11 незаконно впливати на свідків, потерпілих, експертів у цьому ж кримінальному провадженні, з чим погоджується колегія суддів. Такі висновки слідчого судді є правильними, оскільки вони випливають із змісту поданого клопотання та не спростовуються доданими до клопотання письмовими доказами (а.с.1-5).

У свою чергу не може свідчити про наявність цього ризику й надана апеляційному суду прокурором копія заяви потерпілого ОСОБА_20 від 02.09.2024 на ім`я слідчого СВ розслідування злочинів у сфері траспорту СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_18 про те, що 19 липня 2024 року, в день смерті його доньки, на його мобільний телефон був дзвінок від друга ОСОБА_11 з пропозицією вирішити фінансове питання взамін на сприяння з боку потерпілого не притягати до відповідальності ОСОБА_21 .

Як зазначив під час апеляційного розгляду сам потерпілий, це був єдиний дзвінок та більше йому з боку ОСОБА_11 ніхто не телефонував та з ним особисто він не бачився.

Вказані обставини не свідчать про те, що з боку як самого підозрюваного ОСОБА_11 , так і його друзів чи родичів мав місце незаконний вплив на потерпілого або свідків чи експертів у цьому ж кримінальному провадженні.

Разом з цим колегія суддів вважає слушними доводи сторони обювинувачення про наявність визначеного п.5 ч.1 ст.177 КПК ризику, а саме можливості підозрюваного ОСОБА_11 вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на таке.

Під час апеляційного розгляду прокурорами були надані документальні підтвердження про неналежну поведінку підозрюваного, як до, так і після скоєння злочину, в якому наразі підозрюється ОСОБА_21 .

Так згідно інформації Департамента Управління патрульної поліції в Дніпропетровьскій області від 09.08.2024 убачається, що ОСОБА_11 до скоєння кримінального правопорушення за ч.2 ст.286 КК, у якому він наразі обґрунтовано підозрюється, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, зокрема порушення правил проїзду перехрестя, що мали місце - 25.04.2029, 30.04.2019 ( ч.2 ст.122 КУпАП ) та перевищення швидкісного режиму, що мали місце 26.06.2018, 21.04.2019, 27.04.2024, 18.06.2024, 23.06.2024 ( ч.1 ст.122 КУпАП ).

Після скоєння ОСОБА_21 злочину у сфері безпеки дорожнього руху за ч.2 ст.286 КК, яке мало місце 07 липня 2024 року і призвело до трагічних наслідків, та після повідомлення йому про підозру 09 серпня 2024 року, підозрюваний ОСОБА_11 належних висновків для себе не зробив та знову вчинив правопорушення, а саме перевищення швидкісного режиму, що мали місце 14.08.2024 та 26.08.2024 ( ч.1 ст.122 КУпАП ).

Отже, на думку колегії суддів, з урахуванням вагомості наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкості покарання, що загрожує підозрюваному ОСОБА_11 у разі доведеності його винуватості у скоєному за ч.2 ст.286 КК, та даних про особу підозрюваного, віку та стану його здоров`я, репутації, сімейного та майнового стану ОСОБА_11 , його до- та посткримінальної поведінки, яка свідчить про підвищену суспільну небезпеку підозрюваного на дорозі, а також відсутність щирого бажання та прагнення підозрюваного особисто або через свого захисника комунікувати з потерпілою стороною для залагоджування своєї провини та відшкодування наслідків завданої ним шкоди, обраний слідчим суддею запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_11 під час досудового розслідування, а покладені на нього ч.5 ст.194 КПК обов`язки не будуть достатнім стримуючим фактором для запобігання заявленим стороною обвинувачення та встановленим під час апеляційного розгляду ризикам, передбаченим п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК.

Натомість апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості ухвалити інше рішення у цій справі з огляду на закінчення на час апеляційного розгляду строків досудового розслідування 09 вересня 2024 року, в межах якого стороною обвинувачення було подано до слідчого судді та розглянуто клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Однак колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що встановлені судом апеляційної інстанції нові обставини, які істотно впливають на вирішення питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_11 , можуть бути враховані стороною обвинувачення в разі, якщо буде ініційовано перед слідчим суддею питання про зміну підозрюваному запобіжного заходу в порядку визначеному статтею 200 КПК.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання стосовно підозрюваного ОСОБА_11 залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні заступника керівника Дніпровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 серпня 2024 року про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та покладення обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4