Провадження № 1-кп/638/1706/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, громадянин України, з середньою освітою, в розумінні ст. 89 КК України раніше не судимий, на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець за контрактом, обіймаючий посаду водія стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, обіймаючи посаду водія стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) № НОМЕР_2 від 04.12.2023 вибув для проходження лікування у ІНФОРМАЦІЯ_2 (військової частини НОМЕР_3 ) у АДРЕСА_2 , розташований за адресою: у АДРЕСА_2 , де останній перебував з 04.12.2023 по 15.12.2023, після чого, за порушення дисципліни перебування на стаціонарному лікуванні був виписаний та залишив заклад.

Однак, солдат ОСОБА_6 , реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на ухилення від військової служби, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, маючи об`єктивні можливості продовжувати несення служби, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст.ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за відсутності поважних причин, залишивши розташування ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_3 ), розташований за адресою: у АДРЕСА_2 , 15.12.2023 на місце служби - місце військової частини НОМЕР_1 вчасно не прибув та до 21.12.2023 проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

21.12.2023 ОСОБА_6 прибув до місця служби - місце розташування стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , та повідомив про себе і вчинений ним злочин, а також про бажання виконувати обов`язки військової служби, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім того, військовослужбовець військової служби за контрактом, обіймаючи посаду водія стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , під час виконання обов`язків з військової служби, у проміжок часу з січня 2023 року по 25 квітня 2023 року, більш точний час не встановлено, будучи залученим до охорони складу ракетно-артилерійського озброєння, який на той час був тимчасово розміщений у АДРЕСА_2 , вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, викрасти зброю, яка належить військовій частині НОМЕР_1 , за наступних обставин.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, всупереч положень Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої Наказом МОУ

№ 359 від 29.06.2005, солдат ОСОБА_6 , у проміжок часу з січня 2023 року по 25 квітня 2023 року, більш точний час не встановлено, в умовах воєнного стану, таємно проникнувши до складу ракетно-артилерійського озброєння, який на той час тимчасово знаходився у будівлі складського типу, розміщеної у АДРЕСА_2 (більш точна адреса на цей час не встановлена), викрав належну військовій частині НОМЕР_1 зброю, а саме: ПМ № НОМЕР_4 , калібру 9мм, 1987 року випуску, залишкова вартість якого (згідно відомості щодо визначення залишкової вартості військового майна) становить 1877,66 грн, після чого сховавши її, зберігав у невідомому місці, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, тобто викрадення військовослужбовцем зброї, вчиненому в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_6 свою провину у вчиненні злочинів визнав повністю. Пояснив суду, що фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, відповідають дійсності.

Щодо епізоду з нез`явленням вчасно до військової частини зазначив, що він за станом здоров`я перебував у лікарні. Під час перебування вийшов з лікарні, проте повернутися назад не зміг, через те, що відділення було закрите. Після чого він зняв житло поблизу лікарні, оскільки це була п`ятниця, а виписку з лікарні потрібно було забрати у понеділок, що перешкодило йому вчасно з`явитися до військової частини.

Щодо епізоду з викраденням зброї зазначив, що перебував у стані алкогольного сп`яннія та після сварки з дружиною обстріляв власний автомобіль зі зброї пістолету, яку викрав під час перебування на службі. Кається у вчиненому. Вину визнає. Просив суворо не карати.

Отримавши показання обвинуваченого, що відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, з`ясувавши правильність розуміння всіма учасниками судового засідання змісту цих обставин та відсутності їх оспорювань, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши правові наслідки застосування положень ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів по справі, які визнаються усіма учасниками судового провадження.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Суд вважає вину обвинуваченого ОСОБА_6 повністю доведеною та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, та за ч. 4 ст. 410 КК України, а саме викрадення військовослужбовцем зброї, вчиненому в умовах воєнного стану.

ОСОБА_6 є уродженцем м. Крівий Ріг Дніпропетровської обл., має середню освіту, на момент вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець за контрактом, обіймаючий посаду водія стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, який зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , в розумінні ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 у судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

При призначенні покарання суд враховує, що підсудний є несудимим в силу ст. 89 КК України, є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується негативно, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей, враховує обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та виходить з того, що призначене покарання, має бути необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжкими злочинами; особу обвинуваченого, який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, його стан здоров`я, згідно наявних даних, що він на обліку у лікарів психіатра не перебуває, лікаря нарколога не перебуває негативну характеристику за місцем служби, суд враховує обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують його покарання, у зв`язку із чим суд вважає за можливе призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України за ч.4 ст.410 КК України у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції статтей, за якими він засуджується, за правилами ч.1 ст.70 КК України призначити остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, передбаченим ч. 4 ст. 410 КК України.

Частиною першою статті 69 КК України визначено, що при вирішенні питання про можливість застосування більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті, суд повинен установити кілька обставин (не менш як дві), що пом`якшують покарання, та мотивувати, як саме вони істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Отже, підставою для застосування ст. 69 КК України є поєднання, по-перше, наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і, по-друге, врахування особи винного.

Зважаючи на тяжкість вчиненого злочину та його наслідки, відсутність достатніх пом`якшуючих обставин, суд не вбачає підстав для застосування щодо обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

Так, ОСОБА_6 вчинив особливо тяжке кримінальне правопорушення в період дії військового стану, чим зганьбив не тільки високу честь військовослужбовця та захисника, але і піддав сумніву чесність та добропорядність інших військовослужбовців.

Цивільний позов не заявлявся.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч.4 ст. 410 КК України та призначити покарання:

-за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (пять) років;

- за ч. 4 ст. 410 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з 24 червня 2024 року.

Відповідно до ч.5 ст. 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, починаючи з 24 червня 2024 року до набрання законної сили вироком.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошенням.

Суддя ОСОБА_1