Справа № 953/2628/24
н/п 1-кс/953/7384/24
"07" жовтня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря - ОСОБА_2 ,
07 жовтня 2024 року о 09:29 год. до Київського районного суду м. Харкова надійшло вказане клопотання прокурора, в якому він просить накласти арешт власність підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , квартири АДРЕСА_1 , з реєстраційним № НОМЕР_1 об`єкту нерухомого майна.
Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 у 2014 році закінчила Національний фармацевтичний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Технологія парфумерно-косметичних засобів», здобувши кваліфікацію провізора-косметолога, та у 2021 році Харківський національний університет імені ОСОБА_5 за спеціальністю «лікувальна справа» і здобула освітньо-кваліфікаційний рівень спеціаліста у галузі знань «Медицина», професійна кваліфікація «лікар».
На підставі договорів оренди приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 з 22.02.2022 почала здійснювати діяльність з надання косметологічних послуг, із назвою закладу «IB-medical clinic», як фізична особа підприємець, діючи на підставі ліцензії на провадження господарської діяльності з медичної практики за спеціальностями: акушерство і гінекологія, дерматовенерологія, з медичною освітою: «сестринська справа», виданої наказом № 351 від 22.02.2022 Міністерства охорони здоров`я України (далі МОЗ) «Про ліцензування медичної практики», за відсутності кваліфікаційних документів, які б надавали право на проведення анестезії та інвазивного лазерного ліполізу, відповідно до наказу МОЗ № 117 від 29.03.2002, яким визначено завдання, обов`язки та кваліфікаційні вимоги, зокрема до лікаря-дерматовенеролога та лікаря акушера-гінеколога.
Але, будучи лікарем-інтерном за спеціальністю «Хірургія» (за контрактом) до закінчення інтернатури, не маючи належної медичної освіти, яка б відповідала спеціальності та кваліфікації, без спеціального дозволу (ліцензії), яку видають відповідні заклади охорони здоров`я, тобто в порушення вимог ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992, не відповідаючи єдиним кваліфікаційним вимогам відповідно до документально посвідченої спеціальності медичного профілю, за умови одержання якої може здійснювати місцеве знеболення, не будучи лікарем-хірургом та лікарем-анестезіологом, які можуть виконувати місцеву анестезію, перед проведенням оперативного хірургічного втручання та які повинні забезпечити наявність навченого персоналу, приміщення та обладнання для реагування на будь-які екстрені ситуації, включаючи реанімацію пацієнта, ОСОБА_4 16.03.2024 здійснила медичну маніпуляцію, яка полягала у введенні місцевоанастезуючого препарату «Лідокаїн» ОСОБА_6 , яка прибула для отримання косметологічних послуг (заздалегідь обумовлених інвазійних та неінвазійних процедур корекції тіла) у косметологічному салоні (клініці) «IB-medical clinic» за адресою: АДРЕСА_2 .
Так, 16.03.2024 близько 11.00 ОСОБА_6 , яка була клієнткою косметологічного салону (клініки) «IB-medical clinic» і неодноразово отримувала косметологічні послуги у вказаному закладі, прибула за адресою: АДРЕСА_2 , до ОСОБА_4 для проведення процедури «Лазерний ліполіз», яка проводиться із застосуванням місцевої анестезії і відноситься до категорії процедур з хірургічним втручанням, спрямованим на усунення жирових клітин за допомогою впливу лазерної енергії, яка спрямовується в жировий прошарок крізь мікроканюлі і доводить його до рідкої консистенції.
Далі, ОСОБА_4 , у порушення вимог наказу МОЗ України № 117 від 29.03.2002 (зі змінами, внесеними наказами МОЗ № 799 від 23.04.2021, № 1912 від 24.10.2022, № 138 від 25.01.2023, № 1769 від 10.10.2023), яким передбачено, що лікар-хірург-дерматолог застосовує апаратні та оперативні методи лікування патологічних процесів у шкірі, підшкірній клітковині, повинен знати основи косметичної і естетичної дерматології, застосовує апаратні та оперативні методи лікування патологічних процесів у шкірі, підшкірній клітковині, а також повинен мати вищу освіту другого (магістерського рівня) у галузі знань 22 «Охорона здоров`я» за спеціальністю «Медицина», проходження інтернатури за фахом «Дерматовенерологія» з подальшою спеціалізацією «Хірургічна дерматологія», усвідомлюючи, що вона протиправно займається діяльністю, пов`язаною з наданням медичних послуг, і бажає вчинювати такі дії, не маючи права проводити анестезію та інвазійний лазерний ліполіз, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання смерті іншої особи від вчиненого нею діяння, хоча повинна була і могла її передбачити, не визначивши масу тіла та розрахунку дози анестетика, без здійснення спеціальних лабораторних досліджень, алергопроб на введення лікарського препарату «Лідокаїну», зробила та тілі ОСОБА_7 розмітки на місці проведення процедури у необхідних зонах колін та живота.
Після чого, ОСОБА_4 , всупереч наказу МОЗ України № 117 від 29.03.2002 (зі змінами, внесеними наказами МОЗ № 799 від 23.04.2021, № 1912 від 24.10.2022, № 138 від 25.01.2023, № 1769 від 10.10.2023), яким визначено, що місцеву анестезію може проводити лікар-анестезіолог та лікар-хірург, які мають спеціальну освіту і відповідають єдиним кваліфікаційним вимогам, діючи у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_6 , хоча повинна була та могла їх передбачити, ввела внутрішньом`язово в зону живота ОСОБА_6 надвелику кількість місцевої анестезії в короткий проміжок часу (від 17 до 23 ін`єкційних шприців), а саме: 8 шприців об`ємом 10 ml, які містять кожен по одній ампулі об`ємом 2 ml розчину «Лідокаїну 10%» та 8 ml фізрозчину, а решта шприців об`ємом 20 ml, які містять кожен по одній ампулі об`ємом 2 ml розчину «Лідокаїну 10%» та 18 ml фізрозчину, які заздалегідь набирала в шприці ОСОБА_8 з медичною освітою (диплом молодшого спеціаліста НОМЕР_2 від 04.07.2006 за спеціальністю «сестринська справа» і здобула кваліфікацію медична сестра) під контролем та за вказівкою ОСОБА_4 , чим перевищила рекомендовану концентрацію «Лідокаїну» у розчині щонайменше в 15 разів.
Під час введення місцевої анестезії ОСОБА_6 почала скаржитися ОСОБА_4 на погіршення стану здоров`я та неприємні відчуття. Однак, ОСОБА_4 , діючи у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді настання смерті ОСОБА_6 , хоча повинна була та могла їх передбачити, діючи необачно, не звернула належної уваги на ці скарги, хоча повинна була усвідомлювати, що потерпіла перебуває у небезпечному для житті стані та негайно припинити свої протиправні дії, продовжила введення «Лідокаїну» в зону живота ОСОБА_6 , після введення якого залишила потерпілу в безпорадному стані без особистого нагляду приблизно на 10-15 хвилин та вийшла з кабінету.
Далі, ОСОБА_4 , повернувшись до кабінету, побачила, що після застосування анестезії, у ОСОБА_6 погіршилося самопочуття і вона почала кричати, задихатись, в останньої з`явились галюцинації, судоми, втрата свідомості, та припинила свої подальші дії, направлені на проведення процедури «лазерний ліполіз», після чого дала вказівку медичній сестрі ОСОБА_8 ввести потерпілій ОСОБА_6 протиалергійні препарати, а саме «Дексаметазон», «Супрастін» та «Адреналін», що остання виконала внутрішньом`язовим шляхом у ліве стегно та ліве плече.
У цей час співробітники косметологічного салону (клініки) «IB-medical clinic» намагалися привести ОСОБА_6 до тями.
Далі, ОСОБА_4 повернулася до кабінету та почала вводити ОСОБА_6 внутрішньом`язовим шляхом протиалергійний препарат «Адреналін» у ліве плече, але вказаний препарат не дав позитивного результату та стан здоров`я потерпілої погіршився.
У подальшому за вказівкою ОСОБА_4 викликана бригада швидкої медичної допомоги для надання ОСОБА_6 невідкладної медичної допомоги.
Прибувши на місце події, бригада швидкої медичної допомоги надала ОСОБА_6 , яка була без свідомості, невідкладну медичну допомогу та перемістила її до карети швидкої медичної допомоги. По дорозі до лікарні ОСОБА_6 померла.
Таким чином, у результаті злочинної недбалості ОСОБА_4 , після проведеної місцевої анестезії 16.03.2024, внаслідок гострого отруєння та передозування медичним препаратом «Лідокаїн», настала смерть ОСОБА_6 .
Згідно з висновком комісійної судово-медичної експертизи причиною смерті ОСОБА_6 стало гостре отруєння лідокаїном, яке заходиться у прямому причинному зв`язку між настанням смерті ОСОБА_6 та передозуванням медичним препаратом «Лідокаїну гідрохлориду», внаслідок його ін`єкційного введення.
ОСОБА_4 04.10.2024 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України а саме вбивство вчинене через необережність.
Згідно з відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 , з реєстраційним № 54126267 об`єкту нерухомого майна.
У цьому кримінальному провадженні ОСОБА_9 , який є законним представником потерпілого ОСОБА_10 , у порядку ст. 128 КПК України заявлено цивільний позов про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на суму 32 529 грн.15 коп. (майнова шкода) та 4 000 000 грн. 00 коп. (моральна шкода).
Таким чином, під час досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на нерухоме майно підозрюваної ОСОБА_4 , метою якого є матеріальне забезпечення поданого потерпілим цивільного позову.
У судове засідання прокурор не з`явився, повідомлений судом у встановленому законом порядку, на електронну адресу суду спрямував заяву, в якій просить розглянути клопотання про арешт майна за його відсутності, та клопотання підтримав в повному обсязі.
Неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.
Підозрювана ОСОБА_4 як власник майна, у судове засідання не викликалась, на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, з метою забезпечення арешту майна.
04.10.2024 о 11 год. 12 хв. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 119 КК України.
Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 цього Кодексу, а саме: запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).
Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Враховуючи положення ст. 2, ст. 7, ст. 170, ч. 2 ст. 173 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до задоволення клопотання, як того вимагає ч. 2 ст. 173 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено, що накладання арешту на квартиру підозрюваної ОСОБА_4 забезпечить цивільний позов ОСОБА_10 у даному кримінальному провадженні, а тому клопотання підлягає задоволенню в межах заявлених вимог в сумі 4032529 грн. 15 коп.
Слідчий суддя вважає розумним та співрозмірним обмеження права власності підозрюваної ОСОБА_4 завданням кримінального провадження при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на належне їй майно.
Згідно з ч. 4 ст. 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Відповідно до ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя - ОСОБА_1