УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна - ОСОБА_4 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000305 від 08.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0000305 від 08.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- картонна коробка від сім-карти оператору «київстар» з номером НОМЕР_1 ;

- опечатана коробка від сім-карти оператору «Київстар» з номером НОМЕР_2 ;

- порожній слот від сім-карти оператору «Київстар» з номером НОМЕР_3 ;

- порожній слот від сім-карти оператору «Київстар» з номером НОМЕР_4 ;

- картонна коробка в якій знаходиться не вживана сім-карта оператору «Водафон» із серійним номером НОМЕР_5 ;

- банківську карту «Приватбанк» № НОМЕР_6 ;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_7 ;

- банківську карту «Ощадбанк» № НОМЕР_8 ;

- банківську карту «Monobank» № НОМЕР_9 ;

- банківську карту «ПУМБ» № НОМЕР_10 ;

- банківську карту «акордбанк» № НОМЕР_11 ;

- банківську карту «А-банк» № НОМЕР_12 ;

- банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_13 ;

- сім-карту оператору «лайфселл» із серійним номером НОМЕР_14 ;

- банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_15 ;

- банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_16 ;

- банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_17 ;

- банківську карту «ПриватБанк» № НОМЕР_18 ;

- мобільний телефон Tecno B66P imei 1: НОМЕР_19 ; imei 2: НОМЕР_20 , S/N: НОМЕР_21 з сім-картою НОМЕР_22 із коробкою до вказаного мобільного телефону;

- коробка від мобільного телефону «Motorola XT2265-2», imei 1: НОМЕР_23 ; imei 2: НОМЕР_24 ;

- телефон марки «Iphone 11», imei 1: НОМЕР_25 , imei 2: НОМЕР_26 , із мобільним номером телефону НОМЕР_27 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro max», imei 1: НОМЕР_28 , imei 2: НОМЕР_29 , із сім-картою НОМЕР_30 ;

- мобільний телефон марки «Iphone 13 Pro max», imei 1: НОМЕР_31 , imei 2: НОМЕР_32 , із номером сім-карти НОМЕР_33 ;

- ноутбук марки «Omen» S/N: 5CD8117JWT; із зарядним пристроєм

- ноутбук марки «HP», серійний номер CND8513BOD; із зарядним пристроєм

- диск «TOSHIBA» із серійним номером Y8N|T2N4T1AFHDKCB16H8A01T;

- грошові кошти 5 купюр номіналом по 100 доларів США із номерами: НОМЕР_34 ; НОМЕР_35 ; KB987099949; HB135580706; KL65646262D

25.10.2024 вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами та винесено відповідну постанову.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Представник особи щодо майна якої вирішується питання про накладення арешту ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 надав письмові заперечення на клопотання слідчого. Відповідно до яких звернув увагу на те, що клопотання про арешт майна є необґрунтованим, зазначив, що вилучені мобільні телефони є його власністю. ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні не має будь-якого процесуального статусу, окрім статусу третьої особи власника вилученого майна. Вилучене майно ніяким чином не було використано для скоєння кримінального правопорушення. Також зазначив, що прокурором пропущений строк на звернення із клопотанням про арешт майна. З урахуванням викладеного просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та повернути вилучене майно його власнику.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна;2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України,арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч.2 ст.171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;2) перелік і види майна, що належить арештувати;3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак, з матеріалів, доданих з клопотанням вбачається, що слідчим під час складання вищевказаного клопотання не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України.

Так, на думку слідчого судді клопотання про арешт майна не відповідає вимогам кримінального процесуального Закону, з огляду на таке.

Слідчим при складанні клопотання про накладення арешту на майно не дотримані вимоги п.3 ч.2 ст.171 КПК України, оскільки у матеріалах, долучених до клопотання відсутні будь-які факти, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном.

Згідно з нормами Глави 10 та Глави 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як вбачається з поданого клопотання та долучених в його обґрунтування матеріалів, слідчим під час складання клопотання не було дотримано вимог ч.2 ст.171 КПК України, що позбавляє можливості слідчого суддю розглянути таке клопотання по суті.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст.98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З поданого клопотання вбачається, що досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження здійснюється за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 190 КК України.

В даному клопотанні слідчий зазначає, що вилучене майно, має доказове значення для даного злочину та має значення для обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Так, в клопотанні не було наведено відповідного обґрунтування необхідності арешту грошових коштів, що були вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , посилання причетності такого майна до кримінального провадження №0000305 від 08.10.2024 розпочатого за фактом шахрайського заволодіння грошовими коштами, що грошові кошти отриманні внаслідок вчинення злочину,, їх відповідності критеріям, передбаченим ч.1 ст.98 КПК України для речових доказів.

Так, будь-яке обґрунтування, на підставі якого слідчий суддя міг би вирішити питання обґрунтованості вказаних доводів сторони обвинувачення, зокрема перевірити факт відповідності майна категоріям речових доказів (ч.1 ст.98 КПК України), дане клопотання не містить.

Відтак, оскільки за винятком викладених у даному клопотанні фактичних обставин даного кримінального провадження таке клопотання містить відповідні норми законодавства, якими регламентується порядок та підстави накладення арешту майна, між тим останнє не містить належного обґрунтування, яке б давало підстави для висновку про відповідність вилученого майна категорії речових доказів, а також яке б свідчило про наявність необхідності в забезпеченні його збереження, слідчий суддя приходить до переконання, що вказане клопотання підлягає поверненню прокурору.

За таких обставин та враховуючи викладене, керуючись ст.ст.171, 172,309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000305 від 08.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.190 КК України повернути прокурору.

Встановити строк для усунення недоліків в сімдесят дві години з моменту отримання повного тексту ухвали слідчого судді.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає

Слідчий суддя ОСОБА_1