Справа №522/1844/24
Провадження № 1-кп/522/1558/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 02.01.2024 року, у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тірасполь, Молдови, громадянина невизнаної ПМР, неодруженого, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , засудженого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року за ч.2 ст.194 КК України до 3 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 року №3429-IX, продовжено з 16.11.2023 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до Кримінального Кодексу України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 01.01.2024 близько 16:00 год. ОСОБА_3 в процесі вживання із ОСОБА_7 алкогольних напоїв неподалік від пляжу «Ланжерон», що у м. Одеса, скориставшись тим, що потерпілий залишив свої речі без нагляду, відійшовши у власних справах поодаль від місця розпивання спиртних напоїв, діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих таємно викрав належний ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Iphone», моделі «XS max», в корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 9 800 грн. та планшет марки «Apple», моделі «Ipad Pro», ІМЕІ: НОМЕР_3 , в корпусі сірого кольору, вартістю 8 000 грн., після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 17 800 грн.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України за кваліфікуючими ознаками таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини справи, та упевнився у добровільності їх позиції. Їм було роз`яснено про те, що якщо докази не будуть досліджені, у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , а також документів, що стосуються особи обвинуваченого та заходів забезпечення кримінального провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 щиро розкаявся та вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав повністю, підтвердив обставини кримінального правопорушення, що описані в обвинувальному акті. ОСОБА_3 пояснив, що дійсно умисно вчинив інкриміноване йому правопорушення у зв`язку з тим, що мав проблеми з грошима та мав на меті продати викрадене майно й заробити грошові кошти для життя. Обвинувачений надав суду покази про те, що 01.01.2024 року близько 16:00 год. в процесі вживання алкогольних напоїв з потерпілою особою неподалік пляжу «Ланжерон», скориставшись тим, що потерпілий залишив свої речі без нагляду, переконавшись, що його дії непомітні для оточуючих, таємно викрав мобільний телефон «айфон» та планшет «айпад», після чого залишив місце скоєння кримінального правопорушення та викраденими речами розпорядився на власний розсуд, телефон віддав знайомому, планшет продав за 200 грн. Також ОСОБА_3 пояснив, що він не був п`яний, вжив алкогольні напої у невеликій кількості та розумів, що вчиняє крадіжку.

Потерпіла особа ОСОБА_7 в судові засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового провадження повідомлявся належним чином. Матеріали кримінального провадження містять заяву про розгляд справи без участі потерпілого.

Приймаючи до уваги вищенаведене, судом встановлено, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повністю доведена та підтверджена матеріалами провадження.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину ґрунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод, законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. ОСОБА_3 пояснив суду, що вчинив злочин з корисливих мотивів.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд враховує щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення відноситься до тяжкого злочину, згідно зі ст.12 КК України. Злочин було вчинено з прямим умислом та корисливим мотивом. Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_7 завдано майнову шкоду на суму 17800 гривень, матеріальний збиток відшкодовано частково на суму 9800 гривень.

З урахуванням вищенаведеного, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів,суд приходить до висновку про те, що виправлення і перевиховання обвинуваченого можливе виключно в умовах ізоляції від суспільства та вважає доцільним призначити обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі. На підставі вищезазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також соціальної реабілітації.

Крім того, дане покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

В ході судового розгляду встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Визначаючи порядок та принцип призначення покарання обвинуваченому суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.185КК України вчинено обвинуваченим ОСОБА_3 до постановлення вироку Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 р., а тому покарання необхідно призначити з урахуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до частини 4 статті 70 КК України передбачено, що за правилами передбаченими в частинах першій третій цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 КК України.

Враховуючи це, суд, відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначає ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом часткового складання покарань, призначеним за цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 р.

Під час судового розгляду запобіжний захід в даному кримінальному провадженні не обирався.

Питання про речові докази, процесуальні витрати та цивільних позов, суд вирішує в порядку ст.100, 124, 129 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено. Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 100, 110, 124, 129, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у вигляді позбавлення волі, строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначеного за цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року, призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 03.09.2024 року.

Під час судового розгляду запобіжний захід ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «iPhone», моделі «XS max», в корпусі чорного кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_4 , з сім-карткою мобільного оператора ТОВ «лайфселл» НОМЕР_5 , який передано власнику на відповідальне зберігання вважати повернутим за належністю;

- «DVD-R» диск білого кольору, на якому наявний файл з камер відеоспостереження магазину «Таврія-В», що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пироговська, буд.3 зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_1