справа № 462/7107/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2024 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000389 з розгляду обвинувального акта про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Олександропілля Попаснянського (на даний час Сєвєродонецького) району Луганської області, українця, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, військовозобов?язаного, офіційно непрацевлаштованого, місце проживання якого зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 03.06.2024 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України,

встановив:

ОСОБА_4 , будучи засудженим 03.06.2024 року Залізничним районним судом м.Львова за ч.1 ст.309 КК України, протягом року після засудження за цією статтею, а саме 08.08.2024 року, близько 19.30 год., перебуваючи неподалік торгового центру, що за адресою: АДРЕСА_3 , на тротуарі знайшов (придбав) полімерний зіп-пакет (згорток) із кристалоподібною речовиною. Зрозумівши, що це психотропна речовина, ОСОБА_4 вирішив зберігати її при собі, з метою власного вживання без мети збуту, заховавши знайдений пакет у ліву кишеню своїх штанів. Того ж дня, в період часу з 21.25 год. до 21.33 год., ОСОБА_4 , зберігаючи при собі вказану речовину, перебуваючи неподалік торгового центру, що за адресою: АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції, яким ОСОБА_4 з лівої кишені своїх штанів добровільно видав полімерний пакет з пазовим замком, в якому знаходилась кристалічна речовина білого кольору, а саме особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 0,1709 г.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, визнав повністю, підтвердив, що не оспорює фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті. При цьому, від давання показань відмовився.

Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, вчинених протягом року після засудження за ст.309 КК України, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.309 КК України.

При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують і обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд виходить з класифікації кримінальних правопорушень (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного кримінального правопорушення та обставин його вчинення.

Обставинами, що пом?якшують покарання ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, вчиненим умисно; особу винного, який раніше судимий (т.1 а.с.45), неодружений, офіційно непрацевлаштований, на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері не перебуває (т.1, а.с.47,49), негативних характеризуючих даних з місця проживання відносно нього не встановлено (т.1, а.с.51).

Положеннями ч.2 ст.50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст.65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.2 ст.309 КК України.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст.69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення неодноразово кримінальних правопорушень, відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом?якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Крім того, суд вважає, що вчинення нового кримінального злочину під час іспитового строку свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, тому звільнення його від реального відбування покарання не відповідає вимогам справедливості.

Згідно ч.3 ст.78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 14.09.2021 року в справі №443/806/19, щодо вирішення питання можливості застосування ст.75 КК України, тобто звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.

Верховний Суд виходить з того, що призначення ст.75 КК України полягає у наданні засудженій особі можливості протягом іспитового строку підтвердити можливість її виправлення і інтеграції у суспільство без відбування призначеного покарання.

Аналіз положень КК України (ч. 3 ст. 78, ч.1, 4 ст. 71, ч.3 ст.72), п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про судову практику призначення судами кримінального покарання» дає можливість зробити висновок, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку.

Частиною 1 ст.71 КК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

За наведеного, оскільки ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2024 року був засуджений за ч.1 ст.309 КК України на 1 рік обмеження волі (т.1, а.с. 120-123), проте під час іспитового строку за вказаним вироком він вчинив нове кримінальне правопорушення, тому до призначеного покарання за новим вироком слід частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком суду, згідно з вимогами ст.71 КК України, призначивши остаточне покарання за сукупністю вироків.

При цьому, оскільки ОСОБА_4 вироком Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2024 року засуджений на 1 рік обмеження волі, то з врахуванням вимог ч.1 ст.72 КК України, згідно якої при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, при частковому складанні покарань за сукупністю вироків ОСОБА_4 слід перевести два дні обмеження волі в один день позбавлення волі.

На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 3029,12 грн., а саме: за проведення Львівським НДЕКЦ МВС України експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №СЕ-19/114-24/18376-НЗПРАП від 19.08.2024 року (т.1, а.с.37), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год. до 08.00 год., обраний обвинуваченому ухвалою слідчого судді від 06.09.2024 року, слід залишити до вступу вироку в законну силу.

Керуючись ст.100, 124, 368-371, 373-375 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати до покарання, призначеного за даним вироком, невідбуте покарання за вироком Залізничного районного суду м.Львова від 03.06.2024 року, перевівши згідно зі ст.72 КК України покарання у виді обмеження волі в покарання у виді позбавлення волі, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк один рік один місяць.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 3029,12 грн.

Строк відбуття покарання рахувати з моменту звернення вироку до виконання.

Обраний ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби з 22.00 год. до 08.00 год. - залишити до вступу вироку в законну силу.

Речовий доказ спец. пакет №5803077, у якому знаходиться PVP, масою 0,1709 г., та який зберігається в камері схову ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області (т.1 а.с.42), - передати ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) з метою використання для тренування службових собак.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: ОСОБА_1