Справа № 734/1670/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/787/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Хабаровськ російської федерації, громадянину України, не працюючому, не одруженому, з незакінченою вищою освітою, зареєстрованому по АДРЕСА_1 , фактично проживаючому по АДРЕСА_2 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою до 29 вересня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав, що розгляд кримінального провадження на початковій стадії судового розгляду, учасники кримінального провадження та свідки не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, при цьому, підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу на час розгляду клопотання не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, постановити нову, якою змінити раніше обраний щодо нього запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт за місцем його фактичного проживання по АДРЕСА_2 строком на 2 місяці, поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Аргументує тим, головуюча майже повністю переписала свою ж ухвалу від 18 червня 2024 року та знову не прояснила, чому вона вважає, що не можна змінити перебування під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу стеження.

Вказуючи в ухвалі про врахування тяжкості можливого покарання, міцність соціальних зв`язків та стан здоров`я, суд не звернув уваги на наявність на його утриманні неповнолітніх дітей, а також те, що він має легальний дохід, будучи засуджений за ст. 201 КК України, він сплатив призначену судом суму штрафу, при цьому, не ухилявся від слідства та суду, повністю визнає вину, при тому, що пересилаючи поштою частини своєї зброї він навіть не усвідомлював, що даний товар заборонений для пересилання. Саме попередня судимість, на думку суду, свідчить про те, що він може вчинити нове кримінальне правопорушення.

Наголошує на тому, що суд в ухвалі не зазначив, чому вважає, що він не має міцних соціальних зв`язків, хоча в нього на утриманні перебувають неповнолітні діти. При цьому, так і незрозуміло, чому судом беруться до уваги припущення, а підтверджені докази взагалі не приймаються до уваги, як не приймається до уваги заява прокурора про те, що у справі є лише один свідок, місце перебування якого невідоме навіть прокурору, тож і він не матиме можливості чинити тиск на нього.

Зазначає про те, що він не має доводити свою невинуватість, відшукувати свідків або ж докази своєї непричетності, це прокуратура має надати беззаперечні докази його причетності до скоєного правопорушення, а таких доказів у прокурора на сьогоднішній день немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, звернули увагу на відсутність заявлених прокурором ризиків, просили зважити на всі встановлені обставини, міцність його соціальних зв`язків та просили змінити раніше обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю, прокурора який заперечив проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість обвинувачення, характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про обвинуваченого, що свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Питання про поновлення строку на апеляційне оскарження було вирішене доповідачем під час відкриття апеляційного провадження та призначення апеляційного розгляду, тому повторному розгляду не підлягає.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбуватиметься перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000434 від 07.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_9 за попередньою змовою з ОСОБА_6 та ОСОБА_10 здійснили свідоме виготовлення наркотичних засобів у особливо великих розмірах, які зберігали у домоволодінні ОСОБА_9 у кількості, що об`єктивно перевищує потреби таких осіб у власному вживанні та свідчить про умисел на незаконне виготовлення, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів з метою їх збуту

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Ризик, це завжди ймовірність настання того чи іншого факту, тому твердження обвинуваченого про те, що прокурором не наведено конкретних ризиків, а лише ймовірні, є безпідставним. Адже, у разі настання будь-якого з вказаних у клопотанні ризиків, це вже буде неналежна процесуальна поведінка обвинуваченого.

Колегія суддів приймає до уваги, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за найтяжче з яких передбачене покарання до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна. При цьому, кримінальні правопорушення були вчинені за попередньою змовою групою осіб, з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів, у особливо великих розмірах, тобто речовин, які становлять суспільну небезпеку для громадян.

На час вирішення питання про продовження строку тримання під вартою, кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, свідки у провадженні не допитані, докази жодної зі сторін не досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням встановлених у кримінальному провадженні обставин, має місце обґрунтованість твердження сторони обвинувачення про існування ризиків ухилення ОСОБА_6 від явки до суду та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

Наявність у обвинуваченого зареєстрованого місця проживання та дітей не можуть бути визнані обставинами, які гарантуватимуть його належну процесуальну поведінку під час судового розгляду, як помилково вважає сторона захисту.

У даному кримінальному провадженні предметом вчинення кримінальних правопорушень є особливо небезпечні наркотичні засоби в особливо великих розмірах, що підвищує ризик втечі обвинуваченого настільки, що йому неможливо буде запобігти шляхом обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Висловлення стороною захисту намірів обвинуваченого не ухилятися від суду, не впливати на свідків та не вчиняти інших кримінальних правопорушень є нічим не підтвердженими висловлюваннями, які не проймаються до уваги, як такі, що не гарантують належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінальних правопорушень, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд перебуває на початковій стадії та не завершений, даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 01 серпня 2024 року, про продовження обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 310, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13