Справа №592/3842/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/794/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Сироватка, Сумського району, мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, підприємця, одруженого, не судимого,

визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , в якій, останній не оспорюючи встановлені судом фактичні обставини та кваліфікацію дій ОСОБА_7 , просить вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2023 змінити в частині цивільного позову, а саме стягнути на користь потерпілого ОСОБА_9 завданої матеріальної шкоди не 176230,7 грн., а 137869,27 грн. з відмовою у відшкодуванні завданої моральної шкоди, у розмірі 7000 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік без позбавлення права керування транспортними засобами, згідно вимог ст. 69 КК України.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю в 1 рік.

Відповідно до ст. 76 КК України, зобов`язано ОСОБА_7 не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, періодично з`являтися для реєстрації в органи з питань пробації та повідомляти про зміну місця проживання, навчання та роботи.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_10 задоволено та стягнуто на користь ОСОБА_11 на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_12 , кошти в сумі 50 000 гривень.

Цивільний позов адвоката ОСОБА_10 задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди кошти в сумі 130000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди кошти в сумі 176230,7 гривень та на відшкодування моральної шкоди кошти в сумі 7000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати в сумі 7757,2 гривні.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 процесуальні витрати на правову допомогу в сумі 5000 гривень.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги апелянт зазначає, про те що згідно висновку експерта на який посилається позивач та погоджується суд першої інстанції, розмір матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості завданої власнику автомобіля «Пежо» з врахуванням ПДВ на вартість складових частин, складає 306 230,7 грн. Однак, згідно ж цього висновку, розмір матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості завданої власнику вказаного автомобіля та без урахуванням ПДВ на вартість складових частин, складає 267 869,27 грн.

У матеріалах справи відсутнє документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту. За таких обставин, ураховуючи відсутність документального підтвердження факту сплати ремонту належного позивачу транспортного засобу, слід прийти до висновку про зменшення вартості відновлювального ремонту на суму податку на додану вартість, згідно розрахунку зазначеного у висновку з відрахуванням суми, які покриваються страховим відшкодуванням (267 869,27- 130 000), що становить 137 869,27 грн.

Окрім цього апелянт зауважує про те, що розмір відшкодування заданої моральної шкоди в сумі 7000 грн., не відповідає принципу розумності та справедливості.

Представник цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційну скаргу, відповідно якої просить колегію суддів вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27.11.2023 залишити без змін, а подану апеляційну скаргу - без задоволення.

Так, враховуючи, що на момент подання цивільного позову до суду та прийняття вироку судом, ремонт пошкодженого транспортного засобу не проводився, матеріальний збиток розраховувався без врахуванням ПДВ на вартість робіт та матеріалів. Проте, вартість ПДВ, що входить до складу вартості складових частин (запчастин) була врахована, оскільки їх придбання кінцевим споживачем можлива лише з ПДВ, так як податок на додану вартість - це непрямий податок, який входить в ціну товарів (робіт, послуг) та сплачується покупцем.

Таким чином, позиція апелянта щодо зменшення матеріальних витрат, які підлягають стягненню не ґрунтується на нормах чинного законодавства, не підтверджується належними та допустимими доказами, являє собою викладення особистого бачення обставин по справі, а тому не може бути задоволена судом.

Щодо розміру відшкодування завданої моральної шкоди, представник цивільного позивача зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_9 завдано моральну шкоду, яка полягає у пережитому переліку, нервовому стресі, моральних стражданнях та переживанням, а також через пошкодження власного майна, погіршення його технічного та естетичного стану, у неможливості користуватися ним та побутових незручностях.

ОСОБА_9 був вимушений гаяти час на документальне оформлення ДТП, приймати участь у слідчих діях досудового провадження, сперечатися зі страховою компанією, витрачати кошти та час на доставку автомобіля до місця ремонту, проводити за власні кошти експертну оцінку матеріального збитку, домовлятися за ремонт автомобіля (при відсутності коштів), займатися пошуком запчастин на автомобіль, звертатись до адвоката за правовою допомогою та захищати свої інтереси в суді.

Отже, очевидним є те, що ОСОБА_7 правопорушенням завдано ОСОБА_9 моральної шкоди.

Згідно з вироком, 31 березня 2022 року близько 16:25 год. ОСОБА_7 керував автомобілем «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався по вул. Засумська в напрямку вул. Степана Бандери в м. Суми, де при виїзді з другорядної дороги, не надав перевагу в русі автомобілю «Пежо», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який рухався по головній дорозі по вул. Чорновола в напрямку вул. Іллінська в м. Суми, та допустив зіткнення з останнім, внаслідок чого пасажир автомобіля «Пежо» ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ключиці зі зміщенням, які кваліфікуються як середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Водій ОСОБА_7 допустив порушення вимог дорожнього знаку 2.2 («Проїзд без зупинки заборонено») та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., яким передбачено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.

Допущені водієм ОСОБА_7 порушення вимог дорожнього знаку 2.2 («Проїзд без зупинки заборонено») та п. 16.11 ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що наступили.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані судом за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Представник цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення не подавав.

Враховуючи вище вказане, колегія суддів вважає за можливим здійснити розгляд апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , у відсутність цивільного позивача та його представника.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вимоги поданої апеляційної скарги підтримали та просили задовольнити у повному обсязі, прокурора, котрий вимоги апеляційної скарги визнав частково, не погодився із розміром моральної шкоди, стягнутої із обвинуваченого на користь ОСОБА_9 , перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України, враховуючи, що фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 ніким не оспорюються і докази щодо них, на підставі ч.3 ст. 349 КПК України, не досліджувалися, висновки суду першої інстанції щодо цих обставин перевірці апеляційним судом не підлягають.

Кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, призначене покарання, також не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, апеляційному перегляду і в цій частині вирок не підлягає.

Так, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ст. 1 КПК України), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства, а згідно ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому. При цьому суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Представником цивільного позивача ОСОБА_9 - адвокатом ОСОБА_10 було заявлено цивільний позов до ОСОБА_7 , ТДВ СК «Альфа-Гарант», в якому останній зокрема просив стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 176 230 грн. 70 коп. та 15 000 грн. моральної шкоди.

Вирішуючи вказаний цивільний позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість його позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 завданої майну шкоди в розмірі 176 230 грн. 70 коп.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягло за особою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Під збитками необхідно розуміти фактичні витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрати неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинному-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02.12.2015, у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлюваного ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, ОСОБА_7 , як особа, яка винна у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язаний сплатити ОСОБА_9 різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства ПДВ. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Ставка ПДВ встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20 відсотків (підпункт «а» пункту 193.1 статті 193 Податкового кодексу України).

Тобто, вартість ремонту автомобіля з урахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є надавач послуг з ремонту автомобіля платником ПДВ, а також понесення позивачем витрат зі сплати ПДВ.

Вказане узгоджується із правовим висновком Верховного Суду викладеного у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 565/1210/19 (провадження № 61-9485св20) та у постанові від 21 грудня 2020 року у справі № 911/286/20.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Згідно ч. 1 ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до висновку експерта № 4/2021 за результатами автотоварознавчої експертизи, розмір матеріального збитку з урахуванням втрати товарної вартості, завданого власнику автомобіля «PEUGEOT 308», 2015 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_3 , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 31.03.2022, станом цін на час проведення експертизи 30.06.2022, складає: без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та з урахуванням ПДВ на вартість складових частин складає 306 230 грн. 70 коп.; без урахування ПДВ на вартість робіт, матеріалів та без урахуванням ПДВ на вартість складових частин, складає 267 869 грн. 27 коп.

Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Так, суд першої інстанції, враховуючи наявність документального підтвердження розміру завданих власнику автомобіля «PEUGEOT 308», матеріальних збитків з врахуванням втрати товарної вартості, дійшов висновку щодо стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків з урахуванням ПДВ на вартість складових частин.

Проте, вказане не узгоджується із вище викладеними нормами чинного законодавства, оскільки у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування.

Отже ПДВ входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто позивачу страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження цивільний позивач під час розгляду справи не надав належних та допустимих доказів фактичних витрат на відновлення автомобіля після ДТП.

Колегія суддів вважає, що цивільний позивач повинен був довести зазначені суми, проте він не виконав своїх процесуальних обов`язків, зокрема, не надав до суду належних та допустимих доказів понесених фактичних витрат на ремонт автомобіля після ДТП.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов не вірного висновку, щодо стягнення з обвинуваченого матеріальних збитків з урахуванням ПДВ на вартість складових частин.

Таким чином, розмір майнової шкоди становить 137 869 грн. 27 коп. із розрахунку, 267 869 грн. 27 коп. - 130 000 грн. (сума збитків, яка покривається страховим відшкодування), оскільки документальне підтвердження факту оплати проведеного позивачем ремонту в матеріалах справи відсутнє.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про зменшення розміру моральної шкоди слід зазначити наступне.

У силу частин 1, 2 статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Частиною 1 ст.1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності до ч.2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки. відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з усталеною практикою, розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції розмір моральної компенсації для потерпілого ОСОБА_9 в сумі 7000 грн. в повній мірі відповідає принципам розумності, достатності, виваженості та справедливості з огляду на моральні страждання, яких він зазнав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в тому числі пережитого нервового стресу, через пошкодження власного автомобіля, погіршення його технічного і естетичного стану, та не можливістю ним користуватися.

Оцінюючи в сукупності всі наведені вище обставини, посилання захисника на необґрунтованості стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 7000 грн. не є підставою для відмови у відшкодуванні потерпілому моральної шкоди.

З огляду на викладене, приймаючи також до уваги характер та конкретні обставини кримінального правопорушення, колегія суддів погоджується із визначеною судом першої інстанції сумою морального відшкодування для потерпілого.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок, а згідно п. 3 ч. 1 ст. 408 КПК України, однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є необхідність зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне змінити вирок суду в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_9 , у зв`язку із чим апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. 404,405,407, 408, 418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , задовольнити частково.

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, змінити в частині вирішення цивільного позову.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування майнової шкоди, кошти в сумі 137 869 грн. 27 коп.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4