справа № 462/1288/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000070 від 16.01.2024 року про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Бугаївка Радивилівського району Рівненської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, востаннє вроком Галицького районного суду м. Львова від 24.04.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 2 роки, 09.04.2024 року Шевченківським районним судом м. Львова за ч. 4 ст. 185, ст. 395, 71 КК України, який вироком Львівського апеляційного суду 09.07.2024 року скасований в частині призначення покарання та призначено покарання за ч. 4 ст. 185, ст. 395, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

встановив:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив новий умисний корисливий злочин проти власності, а саме 15.01.2024 року близько 16 год. 10 хв., проходячи повз будинок АДРЕСА_2 , знайшов на пішохідній частині дороги (тротуарі) мобільний телефон марки «Iphone XR», чорного кольору, в прозорому силіконовому чохлі, вартістю 7 520 грн., IMEI НОМЕР_1 із встановленою сім-картою мобільного оператора «лайфселл» НОМЕР_2 , належний ОСОБА_6 . Остання, одразу встановивши, що її втрачений мобільний телефон підібрав ОСОБА_4 , звернулась до нього з проханням його повернути. Не реагуючи на прохання потерпілої повернути їй телефон та утримуючи його при собі, маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, повторно, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення за рахунок злочинної діяльності, в умовах воєнного стану, ОСОБА_4 , 15.01.2024 року близько 16 год. 40 хв., перебуваючи в АДРЕСА_3 , відкрито заволодів вищевказаним мобільним телефоном, належним ОСОБА_6 , та втік з місця вчинення кримінального правопорушення. Своїми протиправними діями ОСОБА_4 заподіяв матеріальної шкоди ОСОБА_6 у розмірі 7 520 грн.

У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року на підставі Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-1Х від 24.02.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 341/2022 від 17.05.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 573/2022 від 12.08.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України № 757/2022 від 07.11.2022 року, зі змінами, внесеними згідно з Указом Президента України від 08.11.2023 року № 3429/2023, у зв`язку із вторгненням російської федерації на територію України, злочин вважається вчиненим в умовах воєнного стану.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 186 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненому кримінальному правопорушенні не визнав. Однак, в подальшому, вину визнав повністю, щиро розкаявся, просив суворо не карати, відповідно до ст. 63 Конституції відмовився від дачі показань.

Винуватість ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

- даними в судовому засіданні показами потерпілої ОСОБА_6 , яка пояснила, що 15.01.2024 року поверталась з роботи, йдучи по вул. Городоцькій. В подальшому, вийшовши з магазину «Рукавичка», пішла в напрямку до садочка, що на вул. Вернигори, щоб забрати дитину. Не доходячи до садочка, вона побачила двох чоловіків, які досить шумно себе поводили, кричали на всю вулицю. Вони йшли в напрямку до неї, на вулиці в цей час більше нікого не було. Коли вона пропускала цих двох чоловіків, подзвонив її мобільний, в неї випав телефон. Вона пройшла буквально метрів 10 до перехрестя, хотіла взяти телефон, щоб подзвонити у садочок, однак зрозуміла, що телефона у кишені немає. Потім, розвернулвшись на перехресті, побачила, що один з чоловіків нахилився, а інший був трохи на відстані і вони пішли вниз. Вона з робочого другого телефону почала дзвонити собі на особистий номер телефону і побачила, що цей чоловік піднімає трубку. Наздоганяючи його, вона паралельно говорила з ним по телефону. В телефонній розмові він дав їй зрозуміти, що просто так телефон не поверне, тому вона запропонувала йому 500 грн., бо більше в гаманці не було. Потім запропонувала перекинути йому більшу суму з телефону, коли він поверне його, однак він відмовився, оскільки гроші йому потрібно негайно, а 500 грн. замало, бо телефон коштує дорожче. Коли підійшла до нього, то почала просити повернути їй телефон, однак він продовжував тримати телефон в руках, вона намагалась навіть висмикнути свій телефон у нього з рук, але не вийшло. Вони стояли на перехресті на вул. Городоцькій біля костелу, біля магазину «Рошен», пройшли всю вулицю, десь 20-30 хвилин ходили навколо, два рази обійшли квартал, весь цей час вона намагалась повернути телефон. Потім їй намагався допомогти чоловік, який став свідком даної ситуації, та перебував разом з нею. Однак, в подальшому обвинувачений почав тікати, вони почали його наздоганяти та їм це не вдалося. Одночасно викликали поліцію. Потім вона ще раз подзвонила йому, однак обвинувачений вже вимкнув телефон і такий вже був недоступний. Приїхала поліція, допитали у відділку товариша обвинуваченого, якого вони притримали, а потім вона написала заяву.

- даними в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_7 , який повідомив, що в цей день він повертався від сестри, йшов на трамвай. Проходячи поруч, почув, як жінка просить чоловіка повернути телефон. Пригадує, що чоловік був одягнений у військову форму. Він вирішив зупинитись і послухати, можливо, потрібно буде допомогти у цій ситуації. Почав запитувати їх, що сталося, та чому вони сваряться. Жінка пояснила, що у неї випав телефон, обвинувачений його знайшов, однак за повернення телефону вимагає винагороду. Жінка пропонувала йому певну суму, але його така не влаштувала. Він зрозумів, що цю ситуацію їм буде складно вирішити, тому вони запропонували звернутись у поліцію, так як там недалеко був відділок. Чоловік наче теж почав йти в ту сторону, по вул. Городоцькій, однак потім він почав пришвидшуватись і звернув в іншу сторону та втік;

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16.01.2024 року, згідно якої ОСОБА_6 просить прийняти міри до невідомої їй особи, яка шляхом вільного доступу викрала її мобільний телефон «Iphone XR», IMEI НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_3 за адресою АДРЕСА_2 15.01.2024 року у період часу з 16.15 год. по 17.00 год. (т. 1 а.с. 179);

- протоколом добровільної видачі від 17.01.2024 року, згідно якого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в приміщенні службового кабінету № 126 ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області, що по вул. Чернівецькій, 2 у м. Львові, добровільно в присутності двох понятих видав мобільний телефон марки «Iphone XR», IMEI НОМЕР_1 із сім-картою НОМЕР_3 , який знаходився у правій кишені його куртки (т. 1 а.с. 177-178);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 17.01.2024 року з фототаблицею, відповідно до якого потерпіла впізнала ОСОБА_4 під № "2" як особу, яка викрала її мобільний телефон (т. 1 а.с. 171-176);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі потерпілої ОСОБА_6 від 02.02.2024 року та відеозаписом донього (т. 1 а.с. 158-161);

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_4 від 02.02.2024 року та відеозаписом до нього (т. 1 а.с. 162-165);

- висновком експерта № СЕ-19/114-24/1835-ТВ від 06.02.2024 року, відповідно до якого вартість мобільного телефону «Iphone XR» станом на 15.01.2024 року становила 7520 грн. (т. 1 а.с. 166-170).

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Зокрема, оцінюючи показання потерпілої та свідка, надані останніми впродовж судового розгляду, суд враховує, що їх показання прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 15.01.2024 року, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинила, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Процесуальні докази, наведені у вироку прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 органом досудового розслідування за ч. 4 ст. 186 КК України кваліфіковано правильно.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабежу), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами станом на 06.11.2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п. 3 вказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

У відповідності до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 є тяжким злочином.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 - відсутні.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, характеризується умисною формою вини та корисливим мотивом; конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, зокрема час і місце його вчинення та період вчинення, а саме під час запровадженого в країні воєнного стану; особу винного, який неодноразово судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень (т. 1 а.с. 135-138), перебування на обліку щодо узалежнень та в психоневрологічному диспансері судом не встановлено.

Підстав для застосування до ОСОБА_4 ст. 69, 75 КК України суд не вбачає, з огляду на вчинення неодноразово кримінальних правопорушень, відсутність у провадженні сукупності обставин, що пом`якшують та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, і за переконання, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Також встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 395, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України на 5 років 2 місяці позбавлення волі. Вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року даний вирок скасований в частині призначення покарання, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 395, ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання: за ст. 395 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.03.2024 року призначено ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 років 2 місяці позбавлення волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення до постановлення вироку Шевченківського районного суду м. Львова від 09.04.2024 року, який вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року скасований в частині призначення покарання, тому йому слід призначити покарання відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь держави витрати пов`язані із залученням експерта для проведення товарознавчої експертизи (висновок експерта № CE-19/114-24/1835-ТВ від 06.02.2024 року) у розмірі 1 514,56 грн., оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненим обвинуваченим кримінального правопорушення.

На підставі ч. 9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.01.2024 року було накладено арешт на речові докази мобільний телефон марки «іРhопе Хr», IMEI НОМЕР_1 чорного кольору з сім картою НОМЕР_2 , а згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, вирішивши долю цих речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Керуючись ст. 368-370, 371, 374 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання, призначеного вироком Львівського апеляційного суду від 09.07.2024 року, яким скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Львова в частині призначеного покарання та остаточно призначено покарання за ст. 395, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним за даним вироком, та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 18.01.2024 року, тобто з часу його фактичного затримання.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1 514 (одну тисячу п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп. витрат, пов`язаних із залученням експерта для проведення у межах кримінального провадження товарознавчої експертизи.

Скасувати накладений арешт ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 19.01.2024 року на мобільний телефон марки «іРhопе Хr», IMEI НОМЕР_1 чорного кольору з сім картою НОМЕР_2 та повернути його власнику.

Вирок може бути оскаржено сторонами до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя /підпис/

З оригіналом згідно:

Суддя: ОСОБА_1