У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2024 року

м. Київ

справа №374/81/22

провадження №51-4088ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду

(далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2024 року ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

Згідно з ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, призначеним вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07 жовтня 2021 року, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

В строк остаточно визначеного покарання зараховано покарання, частково відбуте ОСОБА_5 за вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07 жовтня 2021 року, а саме з 28 червня 2023 року по день проголошення даного вироку.

Вирішено питання щодо цивільного позову, речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково. Вирок Ржищівського міського суду Київської області від 17 січня 2024 року змінено. Пом`якшено ОСОБА_5 покарання, призначене за ч. 3 ст. 191 КК України до позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від 07 жовтня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за оскаржуваним вироком, визначено ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на строк 3 роки.

В іншій частині вирок суду залишено без зміни.

Як установлено судами, ОСОБА_5 , працюючи касиром та за сумісництвом перебуваючи на посаді економіста з фінансової роботи відділення №11 Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , будучи матеріально-відповідальною особою за схоронність довірених їй матеріальних цінностей, порушуючи вимоги чинного законодавства України, посадових інструкцій та договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, 12 жовтня 2018 року умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживання своїм службовим становищем, отримала від позичальниці - клієнта КС «Центр фінансових послуг» ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 13 000 грн в якості сплати з погашення заборгованості по кредиту згідно кредитного договору та повідомила останній, що здійснить перерахунок вказаної суми на рахунок Кредитної спілки «Центр фінансових послуг». Однак, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований незаконне збагачення за рахунок чужого майна, зловживаючи своїм службовим становищем, зарахування на рахунок Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» здійснила частково, у розмірі 2 000 грн, після чого незаконно заволоділа рештою грошових коштів в сумі 11 000 грн. В подальшому, ОСОБА_5 , з метою приховування своїх злочинних дій, в період часу з листопада 2018 року по квітень 2019 року здійснила часткове повернення привласнених нею коштів в загальній сумі 8 300 грн, при цьому привласнила частину переданих їй готівкових коштів в сумі 2 700 грн, якими розпорядилась на власний розсуд.

В подальшому, 30 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , перебуваючи у відділенні

№ 11 Кредитної спілки «Центр фінансових послуг», склала та видала завідомо неправдиві офіційні документи, а саме: кредитний договір, додатковий договір про транш, договір поруки, договір застави, при цьому маючи доступ до персональних даних ОСОБА_7 , що містилися у ксерокопії її паспорту та картці платника податків, без згоди на те вказаної фізичної особи, а також без передбачених Конституцією України та законами України правових підстав для вчинення цих дій, повторно, незаконно використала конфіденційну інформацію про особу, зазначивши особисті дані ОСОБА_7 про прізвище, ім`я,

по-батькові, серію та номер паспорта, ідентифікаційний код платника податків, поточне місце проживання та місце реєстрації в зазначених офіційних документах, до яких внесла завідомо неправдиві відомості та зазначила про суму позики в розмірі 12 000 грн, а також графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту, що не відповідало дійсності, а також до договору поруки внесла завідомо неправдиві відомості, а саме; персональні дані ОСОБА_7 та зазначила відомості про поручителя ОСОБА_8 , а також до договору застави внесла завідомо неправдиві відомості. Після чого власноручно підписала дані договори від свого імені та виконала підписи від імені ОСОБА_7 у відповідних графах, чим надала даним документам юридичної сили. Після чого використала завідомо підроблені офіційні документи для підтвердження виплат коштів позичальнику - ОСОБА_7 , які скерувала до Кредитної спілки «Центр фінансових послуг». Після чого умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом зловживанням своїм службовим становищем, повторно незаконно заволоділа вказаними готівковими коштами, призначеними для позики позичальникам в сумі 12 000 грн, якими надалі розпорядилася на власний розсуд. При цьому, з метою приховування своїх злочинних дій, ОСОБА_5 в подальшому здійснила часткове повернення привласнених коштів в загальній сумі 3 500 грн. В результаті злочинних дій ОСОБА_5 Кредитній спілці «Центр фінансових послуг» спричинено майнової шкоди на загальну суму 8 500 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачувалася у незаконному використанні конфіденційної інформації про особу, вчиненому повторно, складанні та видачі службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів та внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою собою своїм службовим становищем, заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366,

ч. 2, ч. 3 ст. 191 КК України.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 182, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 191 КК України, - закрито відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України зі звільненням обвинуваченої ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, визначених у п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 49 КК України. Продовжено в загальному порядку розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 191 КК України.

Вчиненням вказаних злочинів Кредитній спілці «Центр фінансових послуг» заподіяно майнову шкоду на загальну суму 11 200 грн.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджена ОСОБА_5 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.Зазначає про інтенсивність погіршенні стану її здоров`я. Вважає, що суд апеляційної інстанції пом`якшивши їй покарання, все одно призначив занадто суворе покарання.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 та правильність кваліфікації її дій за ч. 3 ст. 191 КК України у касаційній скарзі засудженою не оскаржуються.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженої внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_5 покарання врахував ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, її відношення до скоєного,дані, які характеризують особу засудженої, яка раніше засуджена за вчинення аналогічних злочинів, є особою з інвалідністю ІІІ групи, за місцем проживання інформація щодо неї відсутня, за місцем роботи характеризувалася позитивно, громадський порядок не порушує, має місце реєстрації, де фактично проживає, має на утриманні двох малолітніх дітей, до лікарів нарколога та психіатра за амбулаторною допомогою не зверталася, на відповідних обліках за місцем проживання не перебуває, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, суд першої інстанції на підставі вищевикладеного, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 3 ст. 191 КК України з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на певний строк і з визначенням остаточного покарання за сукупністю злочинів, відповідно до вимог ч. 4 ст. 70 КК України.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою засудженої. Під час апеляційного розгляду до суду було надано документи щодо незадовільногостану здоров`я ОСОБА_5 , зокрема, вона має ряд хронічних захворювань, з приводу чого знаходиться на обліку в КММЧ, неодноразово зверталась до медичної частини, де була консультована лікарями та якій було встановлено такі діагнози, як цукровий діабет (інсулінопотребний) важкого ступеня, гіпертонічна хвороба, ішемічна хвороба серця, анемія важкого ступеня, а також інші захворювання, які в тому числі потребують довготривалого лікування та проведення консультації лікарем - онкологом та гепатологом.

Суд апеляційної інстанції враховуючи зазначені вище обставини, дійшов висновку, що розмір призначеного судом першої інстанції покарання за вчинення даного злочину, з огляду на особу засудженої, є надмірно суворим та вважав за доцільне пом`якшити ОСОБА_5 покарання, призначене за ч. 3 ст. 191 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі, яке не може вважатися надто суворим та є необхідним і достатнім для виправлення засудженої, а також буде запобігати вчиненню нею нових злочинів.

Крім цього, суд апеляційної інстанції вважав за необхідне на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Ржищівського міського суду Київської області від

07 жовтня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним за оскаржуваним вироком, визначивши ОСОБА_5 остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій.

Також суд апеляційної інстанції зауважив, що дійсно певний перелік захворювань можуть бути підставою для звільнення від подальшого відбування покарання засудженої особи, однак, питання стосовно неможливості відбування покарання внаслідок хвороби вирішується під час виконання вироку, відповідно до положень ст. 537, 539 КПК України на підставах, передбачених ч. 2 ст. 84 КК України, про що обґрунтовано зазначено було і судом першої інстанції.

Зважаючи на те, що ст. 191 КК України є корупційним злочином, що несе обмеження у застосуванні статей 69 та 75 КК України під час призначення покарання, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку, що виправлення ОСОБА_5 необхідне в умовах ізоляції від суспільства.

Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції та вважає, що призначене ОСОБА_5 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженої ОСОБА_5 на ухвалу Київського апеляційного суду від 21 травня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3