Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

26 вересня 2024 року м. Рівне

Справа № 569/13173/24

Провадження № 11-сс/4815/283/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

слідчого ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000708 від 20.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СВ УСБУ в Рівненській області ОСОБА_6 та обрано щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 30 жовтня 2024 року. Одночасно визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242 240 грн..

Не погодившись з рішенням суду захисник ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді від 04 вересня 2024 року та обрати щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою, безпідставною, тому підлягає скасуванню. Вказує, що органом досудового розслідування не доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого правопорушення, не надано доказів наявності жодного з ризиків, зазначених у клопотанні, та не доведено неможливості застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо підозрюваного.

Зазначає, що слідчим суддею не взято до уваги те, що ОСОБА_7 має інвалідність у зв`язку з відсутністю в нього однієї нижньої кінцівки, пересувається на милицях, а в умовах слідчого ізолятора відсутні належні умови для утримання людей з інвалідністю. Наголошує, що слідчим суддею визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в максимальному розмірі, визначеному ч.5 ст.182 КПК України, проте не враховно, що він не може працювати через свою інвалідність, тому відповідно не має коштів для внесення застави у визначеному розмірі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи підозрюваного та його захисника на підтримання апеляційної скарги, думку прокурора, який просив залишити рішення слідчого судді без зміни, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При цьому, відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного і його поведінки.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 інкримінується вчинення за злочинною змовою із громадянином ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке полягає в забезпеченні незаконного переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду шляхом надання порад, вказівок.

Зокрема, органом досудового розслідування встановлено, що з метою вчинення вказаного злочину, ОСОБА_9 із використанням соціальної мережі «Telegram» здійснив пошук осіб, які мають намір незаконно перетнути державний кордон України. У свою чергу ОСОБА_7 , будучи жителем АДРЕСА_1 , яке знаходиться безпосередньо поблизу кордону між Україною та Республікою Білорусь, та будучи обізнаним про можливі маршрути перетину державного кордону України в районі вказаного вище населеного пункту, мав забезпечити доставку, визначених ОСОБА_9 осіб, з селища Рокитне Саренського району Рівненської області (далі с. Рокитне) до с. Дроздинь Сарненського району Рівненської області (далі с. Дроздинь) та вказати останнім маршрути слідування з України в Республіку Білорусь і у такий спосіб забезпечити їх незаконне переправлення через державний кордон України. У свою чергу особи, які мають намір на перетин державного кордону, повинні були надати грошову винагороду у сумі 4000 доларів США з розрахунку на одну особу.

На виконання вказаної домовленості, у точно невстановлені досудовим слідством місці та час, але до 01.09.2024 року, ОСОБА_9 підшукав двох осіб з числа громадян України, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України, про що повідомив ОСОБА_7 .. У подальшому зазначені вище особи 01.09.2024 року прибули на автовокзал с. Рокитне, де на прохання ОСОБА_9 їх зустрів ОСОБА_10 . Надалі, за вказівкою ОСОБА_9 особи, що мали намір на перетин кордону, передали ОСОБА_10 частину коштів у сумі 1400 доларів США, після чого пересіли в транспортний засіб BMW, державний номер НОМЕР_1 , до ОСОБА_7 . Надалі ОСОБА_7 , з метою доставлення зазначених вище осіб до державного кордону України, забезпечив їх перевезення до с. Дроздинь в об`їзд діючих на вказаній території контрольно-пропускних пунктів.

У подальшому ОСОБА_7 , перебуваючи в транспортному засобі BMW, державний номерний знак НОМЕР_1 , надав вказівки та інструктажі особами, які хотіли перетнути державний кордон України, щодо їх подальших дій, маршрутів слідування з с. Дроздинь в напрямку державного кордону між Україною та Республікою Білорусь, за що отримав грошову винагороду у розмірі 7600 доларів США.

02.09.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Вимогами ст.177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченимпокладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що рішення про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою постановлене слідчим суддею з дотриманням вимог зазначених статей.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, що підтверджується доказами, зібраними органом досудового розслідування, а саме: повідомленням про злочин, показаннями свідка, відповіддю на доручення № 2/1287 від 27.08.2024 року, показаннями свідка ОСОБА_11 , відповіддю на доручення № 2/1297 від 30.08.2024 року, відповіддю на доручення № 2/1318 від 01.09.2024 року, протоколом обшуку від 01.09.2024 року, протоколом огляду від 02.09.2024 року та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також слідчим суддею враховано те, що в разі визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 9 роківз конфіскацією майна, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку апеляційного суду, на даному етапі досудового розслідування доведеним є й ризик незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, прокурор під час апеляційного розгляду зазначив, що на даний час ще не встановлені всі особи, які володіють відомостями про фактичні обставини кримінального правопорушення та осіб, які причетні до їх вчинення, тому ОСОБА_7 , достовірно знаючи про таких осіб, з високим ступенем ймовірності може впливати на них з метою повідомлення органу досудового розслідування та суду неправдивих відомостей щодо обставин її протиправних дій або відмовитися надавати викривальні показання.

Крім того, в разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, реальним є ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити злочин, в якому останній наразі підозрюється, оскільки він офіційно не працевлаштований, що підтвердила і захисник підозрюваного, не має постійних доходів, що дає підстави органу досудового розслідування вважати, що вчинення злочинів є основним джерелом доходу для нього, адже злочин, в якому він підозрюється, вчинений з метою отримання фінансової вигоди.

Таким чином слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку на підставі повного та всебічного дослідження наданих органом досудового розслідування матеріалів кримінального провадження, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_7 ..

Доводи захисника щодо недоведеності виключності випадку для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спростовуються наведеним вище, оскільки під час розгляду клопотання слідчим суддею було належним чином перевірено та досліджено докази, надані прокурором та стороною захисту, дані, які характеризують особу підозрюваного, його вік, сімейний, майновий стан та стан здоров`я, характер інкримінованого правопорушення, а також належним чином мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, позаяк перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин.

Так, колегія суддів приймає доводи підозрюваного та захисника ОСОБА_8 щодо наявності в нього проблем зі здоров`ям, зокрема інвалідності ІІІ групи, однак в матеріалах провадження відсутні відомості щодо протипоказань перебування останнього в умовах ізоляції. До того ж, встановлені обставини існували і на час вчинення інкримінованих дій, а тому, на переконання суду, вони не здатні на даний час запобігти встановленим ризикам.

Вимоги захисника щодо зменшення розміру застави колегія суддів вважає безпідставними, оскільки застава була визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, а саме тяжкого злочину, пов`язаного з незаконним переправленням осіб через державний кордон України під час дії правового режиму воєнного стану, а тому відсутні підстави для зменшення її розміру.

На думку апеляційного суду, застава в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осібта визначені обов`язки у разі її внесення не є непомірною з урахуванням всіх обставин справи, захищеного законного інтересу, тяжкості злочину, що інкримінуються ОСОБА_7 , і саме такий розмір застави здатний забезпечити стимулюючий ефект цього запобіжного заходу, належну процесуальну поведінку підозрюваного під умовою звернення внесених коштів у дохід держави в разі невиконання ним обов`язків (вказаний висновок відповідає позиції Європейського суду з прав людини, викладеному у рішенні по справі «Мангурас проти Іспанії»).

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Крім того, сторона захисту не позбавлена права в подальшому звернутися з клопотанням про зміну запобіжного заходу підозрюваному.

Таким чином, під час розгляду клопотання слідчого з`ясовані всі обставини, які мають значення для вирішення питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, які були оцінені в сукупності та стали підставою для прийняття законного судового рішення, тому апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції,а відтак і для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 04 вересня 2024 року про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000708 від 20.03.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3