Справа № 448/1438/19 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/829/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Мостиського районного суду Львівської області від 14 червня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Судова Вишня Мостиського району Львівської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з загальною середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, раніше судимого, згідно вироку Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022р. за ч.3 ст.185 КК України до 4 (чотирьох) років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.4 ст.296 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_8 ,,

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

встановила:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, та йому призначено покарання покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 у виді позбавлення волі на строк 4 роки 7 місяців. Також, ОСОБА_6 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 296 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Згідно з ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_6 за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Мостиського районного суду Львівської області від 13.01.2022 і за сукупністю вироків визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано ОСОБА_6 у строк відбування покарання час його попереднього ув`язнення: з 12.20 год. 07.07.2019 по 30.07.2019 та з 14.55 год. 05.08.2022 по день набрання даним вироком законної сили включно - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 визначено рахувати з часу фактичного затримання з 14.55 год. 05.08.2022.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_6 07.07.2019р. о 12:19 год., знаходячись на сходовій клітці будинку, яка веде до квартири за місцем його проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення слідчих дій за участю працівників поліції Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, із метою уникнення проведення невідкладного обшуку за місцем його проживання, відштовхнув від себе старшого оперуповноваженого СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_9 , а тоді вистрибнувши із вищевказаної сходової клітки вниз, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці ключі від квартири, умисно наніс один удар цією рукою в ділянку носа виконуючому обов`язки начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_10 , внаслідок чого потерпілий ОСОБА_10 отримав тілесне ушкодження у вигляді синця на обличчі і осаднення в ділянці правого ока, яке кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Окрім цього, ОСОБА_6 03.08.2022 року в проміжку часу між 01.00 год. та 02.00 год., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, умисно грубо порушив громадський порядок та спокій громадян з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, скоїв хуліганство, яке виразилось в тому, що він, зайшовши на територію домогосподарства, що належить ОСОБА_11 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , підійшов до будинку та почав стукати по вікнах, щоб розбудити господарів. В подальшому, ігноруючи існуючі в суспільстві елементарні правила поведінки, моральності та добропристойності, прагнучи протиставити себе суспільству, проявляючи грубу силу, без дозволу увірвався в вищевказаний будинок через вхідні двері, які відкрила ОСОБА_12 , щоб подивитися хто стукає, де умисно, безпричинно, з хуліганських спонукань вчинив конфлікт з ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Продовжуючи свої хуліганські дії ОСОБА_6 ввірвався в кімнату, у якій спав ОСОБА_13 та погрожуючи фізичною розправою розмахував перед ним предметом, схожим на ніж. При цьому кричав, що встромить ніж йому в тіло, створюючи при цьому реальну загрозу спричинення шкоди здоров`ю останнього. Коли ОСОБА_12 намагалася відвернути увагу ОСОБА_6 з метою захисту ОСОБА_13 , то ОСОБА_6 став погрожувати їй фізичною розправою заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень колючо-ріжучим предметом, схожим на ніж, розмахуючи ним та приставляючи його до різних частин її тіла, при цьому виражався нецензурними словами та погрожував фізичною розправою. Коли ОСОБА_11 з метою захисту ОСОБА_12 втрутився в конфлікт та наказав ОСОБА_6 покинути його дім, то ОСОБА_6 вдарив останнього кулаком правої руки в область обличчя зліва, спричинивши йому крововилив у слизову оболонку лівої щоки, що відноситься до легкого тілесного ушкодження. Продовжуючи свої хуліганські дії та проявляючи особливу зухвалість, ОСОБА_6 руками пошкодив двері у ОСОБА_14 , які були замкнені на ключ, і в якій, на думку останнього, мав перебувати ОСОБА_13 . На вимогу господаря покинути будинок ОСОБА_6 не реагував, а вийшовши в коридор, повернувся знову в кімнату із пляшкою із сумішшю, яку погрожував підпалити, використовуючи запальничку. Злякавшись реалізації погроз ОСОБА_6 , ОСОБА_12 вийшла на подвір`я та почала кликати сусідів на допомогу. Після цього ОСОБА_6 , почувши крик ОСОБА_12 про допомогу та про виклик працівників поліції, вибіг з будинку, розбив пляшку з легкозаймистою сумішшю до бетонної стежки неподалік від житлового будинку та покинув територію вищезазначеного господарства.

Не погоджуючись із оскарженим вироком, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржений вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що сторона захисту була позбавлена права на репліку, окрім того зауважує, що кримінальним процесуальним законодавством не передбачено можливість оголошення в заключному судовому засіданні лише резолютивної частини вироку. Вказує на ряд порушень на досудовому слідстві під час проведення обшуку у ОСОБА_6 та під час винесення постанови про проведення такого обшуку.

Наголошує, що органи досудового слідства проводили не проникнення до житла особи, не огляд місця події, а обшук, який фактично і був проведений. Але, згідно 4.2 ст. 234 КПК, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування. З метою незаконного «прискорення» досудового слідства орган досудового слідства безпідставно підміняє таку слідчу дію як обшук іншою слідчою дією - проникненням до житла чи іншого володіння особи. Окрім того, на час проведення підготовчого провадження у суді першої інстанції, стороні захисту нічого не було відомо про існування ухвали слідчого судді, якою санкціоновано незаконний обшук в помешканні ОСОБА_6 . В оскаржуваному вироку судом не надана належна оцінка ухвалі слідчого судді щодо надання права на обшук приміщення ОСОБА_6 .

Вважають, що насильства щодо працівника правоохоронного органу не мало місця. Обшук житла проводився неправомірно, то ОСОБА_6 був змушений захистити своє право на недоторканість житла шляхом втечі з місця події. Потерпілий і свідки показують, що удар був нанесений в праве око потерпілого правою рукою, а згідно висновку експерта синець на носі, а на правому оці виявлено лише садно. Вважають, що при ударі правою рукою тілесні ушкодження утворюються на лівій стороні обличчя потерпілого.

Судом першої інстанції ігноровано фототаблиці слідчого експерименту де потерпілий і свідки вказують неоднакові деталі нанесення удару. Викликає сумнів показання потерпілого щодо своєї поліцейської футболки, яка за його словами була сильно забруднена і порвана. Протоколу про визнання футболки речовим доказом і долучення її до матеріалів справи не має, тому визнавати її належним доказом у суду першої інстанції не було підстав.

Під час судового засідання було виявлено пошкодження електронного носія відеофіксації обшуку у житлі ОСОБА_6 .

Судом першої інстанції дана неналежна оцінка діям ОСОБА_6 в частині вчиненні ним дій, які кваліфіковано судом за ч.4 ст.296 КК. При такій кваліфікації судом не взято до уваги, що у приміщення потерпілих він з`явився з метою з`ясування неприязних стосунків із свідком ОСОБА_13 , який напередодні погрожував йому ножем. Дані обставини ствердив в судовому засіданні як сам ОСОБА_6 так і потерпілий ОСОБА_15 , і свідок ОСОБА_12 .? Конфлікт на ґрунті неприязних стосунків не може кваліфікуватися як хуліганство, оскільки таке вчиняється з мотивів явної неповаги до суспільства.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних мотивів.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд повинен перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Так, виходячи зі змісту положень ч.2 ст.345 КК України, заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків є кримінально караним діянням.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 345 КК України, є нормальна діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим об`єктом психічна недоторканість працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, їх здоров`я.

Об`єктивна сторона кримінального правопорушення може бути виражена у: заподіянні побоїв, а також тілесних ушкоджень легких, середньої тяжкості (частина 2 статті 345 КК України).

Кримінальне правопорушення вважається закінченим з моменту висловлення погрози (частина 1 статті 345 КК України), заподіянні побоїв чи тілесних ушкоджень (частини 2 або 3 статті 345 КК України).

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого статтею 345 КК України, характеризується обов`язковою наявністю прямого умислу на заподіяння працівникові правоохоронного органу тілесних ушкоджень та мотиву: у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків (постанова Верховного Суду від 22 лютого 2022 року в справі №591/7679/19).

За змістом статті 24 КК України, наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Згідно усталеної судової практики Верховного Суду питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки (постанова Верховного Суду від 11 березня 2021 року в справі № 740/1193/20).

Таким чином, стаття 345 КК України є спеціальною нормою, якою визначено відповідальність навіть за погрозу застосування насильства щодо працівника правоохоронного органу у зв`язку з виконанням ним службової діяльності, оскільки це має не тільки негативний вплив на психічне та фізичне здоров`я працівника, а й перешкоджає нормальній діяльності правоохоронних органів та підриває їх авторитет.

При цьому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідно встановити факт усвідомлення такою особою, що її дії вчиняються саме стосовно працівника правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього обов`язки.

Значення слів «у зв`язку з» виконанням службових обов`язків виявляється через мету дій винного і має три прояви, а саме з метою: - не допустити виконання службових обов`язків; - зупинити, перервати виконання потерпілим своїх службових обов`язків; - помститися потерпілому за виконання ним своїх службових обов`язків.

Так, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, підтверджується показаннями безпосередньо допитаних в судовому засіданні потерпілого ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 щодо механізму та обставин отримання тілесних ушкоджень потерпілим, показаннями свідка ОСОБА_20 (лікаря) щодо результатів первинного огляду потерпілого; дослідженими судом письмовими доказами, зокрема даними, що містяться у:

витязі з Єдиного реєстру досудового розслідування від 25.09.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.345 КК України;

рапорті поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 від 07.07.2019р.;

рапорті т.в.о. начальника СКП Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10 ;

посвідченні поліцейського серії НОМЕР_1 , виданим 31.01.2019р., в якому вказано спеціальний номер жетона, звання ОСОБА_10 ;

витязі з наказу Головного управління національної поліції у Львівській області №65о/с від 07.11.2015р. «По особовому складу», згідно якого ОСОБА_10 призначено на посаду оперуповноваженого Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області, присвоївши йому спеціальне звання лейтенант поліції;

висновку експерта №65/2019 від 08.07.2019р. щодо виявлення у потерпілого ОСОБА_10 , 1993р.н., тілесних ушкоджень; заявою потерпілого ОСОБА_10 про добровільну видачу слідчому форменої футболки від 09.07.2019р.;

протоколі огляду предметів від 09.07.2019р.;

протоколах проведення слідчих експериментів та іншими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження, які узгоджуються між собою та відображають реальний перебіг дослідженої судом події.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він не завдавав працівнику правоохоронного органу ОСОБА_10 жодного удару та не мав умислу на завдання йому будь-яких тілесних ушкоджень, суперечать встановленим в судовому засіданні обставинам справи, пояснення обвинуваченого є спростовані показаннями потерпілого, свідків та дослідженими вищевказаними письмовими доказами, відтак колегія суддів їх не приймає до уваги. Версія обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що він лише відштовхнув від себе працівника поліції - потерпілого ОСОБА_10 , так як втікав - є необґрунтованою, безпідставною та відповідно спростованою іншими доказами, належно та повно дослідженими судом першої інстанції.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 беззаперечно усвідомлював, що знаходячись на сходовій клітині будинку, яка веде до квартири за місцем його проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення слідчих дій за участю працівників поліції Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області, із метою уникнення проведення невідкладного обшуку за місцем його проживання, відштовхнув від себе працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 , а тоді вистрибнувши із вищевказаної сходової клітки вниз, тримаючи у правій руці ключі від квартири, наніс один удар цією рукою в ділянку обличчя працівнику правоохоронного органу, а саме потерпілому ОСОБА_10 , який перебував у форменому одязі, на якому були наявні розпізнавальні знаки розрізнення поліцейського, що вказували на його належність до органу Національної поліції. Крім того, обвинувачений ОСОБА_6 раніше знав оперуповноваженого ОСОБА_10 , оскільки останній неодноразово залучався до проведення слідчих дій за участі обвинуваченого, а також враховуючи те, що обвинувачений був повідомлений про розслідування кримінального правопорушення за заявою ОСОБА_22 , в якій останній вказав в тому числі на причетність саме його ( ОСОБА_6 ); слідча ОСОБА_23 зачитувала постанову про проведення слідчої дії в присутності обвинуваченого, інших працівників поліції та двох понятих,- суд приходить до обґрунтованого переконання, що обвинувачений ОСОБА_6 усвідомлював (достовірно знав) те, що потерпілий ОСОБА_10 є працівником поліції, який виконує покладені на нього законом функції, а отже його (обвинуваченого) неправомірні дії були спрямовані щодо працівника правоохоронного органу під час виконання ним своїх службових обов`язків, що свідчить про наявність в його діях прямого умислу.

В своїй апеляційній скарзі сторона захисту ставить питання щодо допущення порушень та неналежності доказів під час проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_24 , то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Зокрема, сторона захисту в апеляційній скарзі вказує, що проведення обшуку відбулось у порушення вимог кримінально-процесуального законодавства, зокрема у порушення вимог ст.234 КПК України та на невідповідність вимогам закону ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р., оскільки суд вийшов за межі розгляду і навів у своїй ухвалі підстави, які в постанові слідчого від 07.07.2019 року не містилися.

Так, згідно матеріалів кримінального провадження, на виконання постанови слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 , погодженої прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_25 про невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи від 07.07.2019р. в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. слідчою ОСОБА_23 були задіяні працівники поліції ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_18 для проведення вказаної слідчої дії в межах вказаного кримінального провадження, а також було запрошено двох понятих ОСОБА_26 (помер) та ОСОБА_19 .

Порядок проведення обшуку детально регламентований кримінальним процесуальним законом. Так, відповідно до ст.ст.234, 235 КПК України, обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, а у кримінальних провадженнях щодо злочинів, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - на підставі ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду. Ухвала слідчого судді має містити відомості про строк дії ухвали; прокурора, слідчого, який подав клопотання про обшук; положення закону, на підставі якого постановлюється ухвала; житло чи інше володіння особи або частину житла чи іншого володіння особи, які мають бути піддані обшуку; особу, якій належить житло чи інше володіння, та особу, у фактичному володінні якої воно знаходиться; речі, документи або осіб, для виявлення яких проводиться обшук.

Процесуальні норми, передбачені ст.ст. 37, 39, 236 КПК України, дають підстави до висновку, що ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи може бути виконана прокурором, призначеним здійснювати процесуальне керівництво в порядку ст.37 КПК, або слідчим, визначеним керівником органу досудового розслідування в порядку ст. 39 цього Кодексу.

Втім, потрібно зважити на те, що обшук не завжди проводиться на виконання ухвали слідчого судді. Зокрема, стаття 233 КПК України (в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення) дозволяє слідчому, прокурору увійти до житла чи іншого володіння особи та провести обшук у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. Однак, у такому разі прокурор, слідчий, дізнавач за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 КПК України, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді. Якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого, дізнавача про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 КПК України.

Так, ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р. санкціоновано даний обшук, що проведений на підставі постанови слідчого від 07.07.2019 року, погодженої прокурором, а саме ухвалено наступне: - в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. вважати наданим дозвіл на проведення 07.07.2019 року обшуку володіння особи - квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_24 .

Слідчим суддею у вказаній ухвалі встановлено, що проведення обшуку іншого володіння особи відповідає вимогам ч.3 ст.233 КПК України, оскільки у слідчого були підстави для проникнення до такого володіння без ухвали слідчого судді, так як це було зумовлене врятуванням майна, при цьому виявлені в ході обшуку речі мають значення для досудового розслідування, а відомості, які містяться у них, можуть бути доказами під час судового розгляду. Крім того, обшук та вилучення речей до постановлення ухвали слідчого судді був необхідний з метою запобігання їх знищенню.

Обшук, проведений як невідкладний, «по гарячих слідах», ВС також визнав законним, оскільки пов`язаний із переслідуванням осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення і відшукуванням викрадених речей постанова ВС від 21.11.2023р. у справі №755/7085/19, провадження №51-4138км23.

Відповідно до матеріалів тимчасового доступу до матеріалів кримінального провадження, які перебувають у володінні слідчого відділу Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області, що за адресою: м.Яворів, вул.І.Франка, 16, Львівської області, які внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000313 від 07.07.2019 року, здійсненого на підставі ухвали Мостиського районного суду Львівської області від 04.01.2023р., судом було встановлено, що в ході проведення обшуку застосовувалась технічна фіксація вказаної слідчої дії. Так, при дослідженні судом вказаного відеозапису, що містився на DVD диску, встановлено неможливість його відтворення у зв`язку із його дефектом. Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідна технічна фіксація проведення слідчої дії розпочиналась безпосередньо перед входом в приміщення квартири, в якій проводився обшук, а не біля будинку, де відбувалися вищевказані події, що передували обшуку.

Відтак, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що був факт проведення вказаної слідчої дії, яка проводилась у відповідності до вимог ч.3 ст.233 КПК України та була згодом санкціонована ухвалою слідчого судді.

Щодо існування підстав для визнання доказів недопустимими, то слід зазначити наступне.

В рамках цього кримінального провадження №0000316 від 07.07.2019 року, судом безпосередньо були досліджені надані стороною обвинувачення докази, зокрема показання потерпілої особи - ОСОБА_10 та свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_9 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які були безпосередніми очевидцями обставин вчинення даного кримінального правопорушення та чітко зазначили, що обвинувачений ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ним знаходився працівник правоохоронного органу (поліції) ОСОБА_10 , який виконував свої службові обов`язки в форменому одязі, діючи умисно, завдав останньому удар правою рукою з затиснутими в долоні ключами, в ділянку обличчя, після цього почав втікати в напрямку городу, був затриманий, чинив опір та за результатами таких умисних дій заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді одного синця на обличчі, осаднення в ділянці правого ока, які могли утворитися 07 липня 2019 року, виникли від контакту з тупим (тупими) предметом (предметами) та кваліфікуються як легке тілесне ушкодження, що було встановлено висновком експерта №65/2019 від 08.07.2019р.

Щодо доводів сторони захисту про визнання неналежними письмових доказів, а саме:

- листа-запиту слідчому СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_27 №3917/55/02 від 08.07.2019р., поданого в порядку ст.93 КПК України, про надання копії протоколу обшуку та інших матеріалів кримінального провадження №30000313 від 07.07.2019 року за ознаками кримінального провадження ч.2 ст.186 КК України; - листа-відповіді на запит від 08.07.2019р. №3918/55/02 про надання копії матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р.; - копій матеріалів кримінального провадження №0000313 від 07.07.2019р. за заявою ОСОБА_22 про вчинення щодо нього кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, по якому проводився невідкладний обшук: а) заяви потерпілого ОСОБА_22 по факту вчинення щодо нього ОСОБА_28 та ОСОБА_29 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України; б) витягу з Єдиного реєстру досудового розслідування від 07.07.2019р., відповідно до якого 07.07.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000313 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.186 КК України, зокрема за заявою ОСОБА_22 щодо таких подій: 07.07.2019р. близько 03.00 год. ОСОБА_6 та ОСОБА_30 , знаходячись неподалік костелу Матері Помічниці вірних, що по вул.Д.Галицького у м.Судова Вишня Мостиського району нанесли тілесні ушкодження ОСОБА_22 , після чого ОСОБА_6 заволодів мобільним телефоном потерпілого марки «ЕРГО» зі стартовим пактом «Київстар», чим заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на суму 1500 гривень; в) рапорту поліцейського СРПП №4 Мостиського ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області ОСОБА_21 від 07.07.2019року, відповідно до якого 07.07.2019р. о 05:24 год. надійшло повідомлення зі служби 102 по факту побиття двома відомими особами ОСОБА_22 та викрадення його телефону; г) протоколу допиту потерпілого ОСОБА_22 від 07.07.2019р. щодо обставин вчинення відносно нього кримінального правопорушення ОСОБА_28 та ОСОБА_29 ; д) даних протоколу обшуку житлового приміщення квартири АДРЕСА_3 , протоколом обшуку від 07.07.2019р. проведеного саме 07.07.2019р. у період з 12.53 год.-14.21год. в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р., а саме квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 ; - постанови слідчого СВ Мостиського ВП Яворівського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_23 , погодженої прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області ОСОБА_25 про невідкладне проникнення до житла чи іншого володіння особи від 07.07.2019р.; - ухвали слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 08.07.2019р., згідно якої санкціоновано обшук - в межах кримінального провадження за №0000313 від 07.07.2019р. вважати наданим дозвіл на проведення 07.07.2019 року обшуку володіння особи - квартири, а також підсобних господарських приміщень прилеглих до такої, що за адресою: АДРЕСА_1 , належних на праві власності ОСОБА_24 , -

з тих підстав, що вказані письмові докази не стосуються даного кримінального провадження, а лише іншого кримінального провадження, де потерпілим є ОСОБА_31 , - то колегія суддів не погоджується з таким твердженням та погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що такі докази є належними, достатніми та допустимими, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні та мають значення для кримінального провадження саме в частині отримання працівником правоохоронного органу потерпілим ОСОБА_10 , легких тілесних ушкоджень, у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків.

Враховуючи викладене, винність ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведено повністю, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.345 КК України,як умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Також, обвинуваченому ОСОБА_6 пред`явлено обвинувачення у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який у відповідності до вимог ст.22 та ст.95 КПК України чітко ствердив в судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_6 вчинив відносно нього кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.296 КК України, так як обвинувачений прийшовши до нього у нічний час доби близько 01.00год., стукав у вікно будинку, щоб увійти у приміщення, а увірвавшись, своєю поведінкою поводив себе зухвало, до потерпілого ставився зневажливо, намагався принизити, порушив сон та спокій громадян, приставляв потерпілому ніж до горла, наказував вставати, при цьому обвинувачений конфліктував із його співмешканкою ОСОБА_32 , на прохання покинути приміщення будинку не реагував, а висловлювався до нього (потерпілого) та ОСОБА_32 нецензурною лексикою, кричав, відмовлявся покинути будинок, погрожував фізичною розправою, приставляв ніж до різних ділянок тулуба останньої. Лише після того, як ОСОБА_32 почала кричати до сусідки про допомогу та про те, щоб остання викликала поліцію, обвинувачений ОСОБА_6 залишив будинок. Однак, вийшовши на подвір`я, ОСОБА_6 кинув пляшку із легкозаймистою сумішшю до бетонної стежки біля газового редуктора, від чого така розбилась та лише тоді обвинувачений залишив територію його домогосподарства. Даний конфлікт відбувався протягом тривалого часу (близько години часу). Так, при обставинах, які склалися, потерпілий ОСОБА_33 вважав, що існує реальна загроза для його життя, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 поводив себе дуже агресивно, погрожував фізичною розправою приставляючи ножа до його шиї та тулубу ОСОБА_32 і при цьому перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Окрім цього, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, підтверджується показаннями свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_13 , які повністю підтвердили показання потерпілого, протоколами проведення слідчих дій, які судом визнані відповідно до ст.ст.85, 86 КПК України належними і допустимими доказами.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини за ч.4 ст.296 КК України, суд розцінює його показання, як намагання применшити свою участь у вчиненому, а то й і уникнути кримінальної відповідальності за скоєне, оскільки такі його показання спростовуються переліченими вище та дослідженими доказами у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що потерпілий ОСОБА_11 , свідки ОСОБА_32 та ОСОБА_13 , кожен зокрема, давали логічні та послідовні показання, і при цьому будь-яких підстав у даних осіб оговорювати обвинуваченого ОСОБА_6 немає, оскільки, як встановлено судом, обвинувачений з потерпілим перебував у хороших відносинах, а з іншими свідками неприязних відносин не мав.

Щодо показань свідка ОСОБА_34 , наданих ним в судовому засіданні, то суд першої інстанції правомірно не прийняв їх до уваги, оскільки такі є спростовані показаннями потерпілого ОСОБА_35 та свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_36 , а також показаннями обвинуваченого ОСОБА_37 , які є логічними та послідовними.

Щодо зауважень сторони захисту до протоколів пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_38 та свідкам ОСОБА_32 та ОСОБА_39 в частині пред`явлення для огляду ножів з однаковим лезом, то суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.229 КПК України, річ, що підлягає впізнанню, пред`являється особі, яка впізнає, в числі інших однорідних речей одного виду, якості і без різких відмінностей у зовнішньому вигляді, у кількості не менше трьох. Особі, яка впізнає, пропонується вказати на річ, яку вона впізнає, і пояснити, за якими ознаками вона її впізнала.

Як вбачається з досліджених судом першої інстанції протоколів пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_38 та свідкам ОСОБА_32 та ОСОБА_39 , то вказана слідча дія проводилась з учасниками у різні дні, а саме з першими двома - 05.08.2022 року, а з свідком ОСОБА_40 10.08.2022 року, а також слідчим надано чотири ножі без різких відмінностей та змінювалось розташування (номери) ножів. Окрім цього посилання обвинуваченого на те, що йому відомо нібито ОСОБА_32 здійснювала підказки щодо вибору певного номеру ножа є нелогічними, жодним чином не підтвердженими, а тому не відповідають дійсності. Вказана слідча дія була проведена з дотриманням вимог ст.229 КПК України, а отже відповідні протоколи пред`явлення речей для впізнання потерпілому ОСОБА_38 та свідкам ОСОБА_32 та ОСОБА_39 є належними та допустимими доказами.

Щодо покликань сторони захисту на порушення при проведенні судово-медичної експертизи потерпілого ОСОБА_35 , а саме можливості отримання останнім тілесних ушкоджень іншого дня при інших обставинах, то колегія суддів дані доводи сторони захисту також відкидає, як необґрунтовані, з огляду на наступне.

В суді першої інстанції був безпосередньо допитаний судово-медичний експерт ОСОБА_41 , котрий підтримав наданий ним висновок №75/2022 від 05.08.2022 року, роз`яснив його зміст, підтвердив характер, вид та локалізацію тілесного ушкодження, що було виявлено на тілі потерпілого ОСОБА_11 . Зазначив, що відштовхуючись від об`єктивних даних, що він отримав від потерпілого та слідчого, вбачається, що по кольору темно-червоний синяк відповідає терміну нанесення тілесного ушкодження (03.08.2022р.), такий виник від удару дії твердого тупого предмету, що в даному випадку кулак та відноситься до легких тілесних ушкоджень. Інших будь яких об`єктивних відомостей на той час не було представлено. Вказав, що він, як експерт (лікар), не встановлює обставин справи, а з`ясовує інші питання (причини отримання тілесних ушкоджень, ступінь таких, і ін.).

Жодних сумнівів в достовірності вказаного висновку судово-медичного експерта №75/2022 від 05.08.2022 року немає та такий суд визнає належним доказом по даному кримінальному провадженні.

Сторонами обвинувачення та захисту в судовому засіданні заявлено клопотання про допит експерта, який проводив експертизу нафтопродуктів та паливно-мастильних матеріалів для роз`яснення та підтвердження або спростування його висновку в частині того, що на ганчірці виявлено змінений бензин, а на склі - такого немає.

Допитана в судовому засіданні експерт ОСОБА_42 підтвердила наданий нею висновок експертизи № СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022р. та роз`яснила, що для проведення експертизи було надано два пакети без видимих ознак пошкодження їх цілісності; змінений бензин настав в результаті фізико-хімічних змін в процесі випаровування; інших слідів не виявлено; наявність на тканині (ганчірці) слідів зміненого бензину, а відсутність таких на фрагментах скла пояснюється тим, що скло має гладку поверхню та відповідно речовини тяжче абсорбуються, в процесі випаровування сліди бензину на тканині було виявлено, а на склі такі не залишились. Експерт вказала, що на швидкість випаровування впливає багато факторів, зокрема і погодні умови. Виявлені ароматичні частинки є характерні лише для бензину, однак в жодному випадку не як складники спирту (горілки). Частини пляшки вона не збирала і не вилучала, а лише віднаходила на вказаних фрагментах сліди нафтопродуктів. Вона, як судовий експерт, надала у висновку експертизи вичерпні відповіді на запитання, які поставлені слідчим.

При цьому, свідок ОСОБА_32 в судовому засіданні надала показання, що скло та ганчірку вона позбирала на подвір`ї господарства не відразу, а лише зранку, щоб передати їх працівникам полії. Фрагменти пляшки та ганчірка перебували на відкритому повітрі тривалий проміжок часу.

Вказані обставини лише підтверджують та жодним чином не спростовують правильності та належності, як доказу, висновку експертизи № СЕ-19/114-22/14340-ФХД від 12.09.2022р., яким встановлено наявність слідів на ганчірці, характерних для зміненого світлого нафтопродукту зміненого бензину.

Таким чином, оцінивши всебічно, повно та неупереджено досліджені докази, які визнані судом належними, допустимими та достовірними, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність в судовому засіданні того, що в діях ОСОБА_6 є наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України за ознаками умисних протиправних дій, які виразились у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

Враховуючи все вище наведене, досліджені в судовому засіданні письмові докази, відповідно до ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, тому суд першої інстанції підставно взяв їх за основу при постановленні даного вироку та дійшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 345 та ч. 4 ст. 296 КК України, прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності до положень ст. 370 КПК України. Підстав для призначення нового розгляду у суді першої інстанції у даному кримінальному провадженні, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , викладені у апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не заслуговують на увагу.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли слугувати причиною скасування чи зміни вироку суду першої інстанції чи призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено. Відтак вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, тому його слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Мостиського районного суду Львівської області від 14 червня 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.345, ч.4 ст.296 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою - у той самий строк з дня отримання копії такого рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4