СОЛОМ`ЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2024 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 про скасування арешту майна у порядку ст.174 КПК України у кримінальному провадженні №0000004 від 16.01.2024,-

ВСТАНОВИВ:

1. Вимоги клопотання.

1.1. Адвокат ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_5 звернулась до слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва з клопотанням у порядку ст.174 КПК України, у якому просила скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 серпня 2024 року на майно, вилучене під час проведення обшуку 07 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти долари США купюрами номіналом 100 дол США в кількості 180 шт, на суму 18000 дол США.

1.2. В обґрунтування клопотання адвокат зазначає, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2024 року проведено обшук 07 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого вилучено майно, яке належить ОСОБА_5 .

1.3. Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 07 серпня 2024 року з метою збереження речових доказів.

1.4. Власник майна ОСОБА_5 вважає, що арешт майна, у тому числі грошових коштів, накладено необґрунтовано у результаті чого порушено право власності на грошові кошти. В ухвалі слідчого судді про арешт грошових коштів не міститься обґрунтування, на підставі яких доказів слідчий суддя прийшов висновку, що грошові кошти є речовим доказом. Крім того, клопотання прокурора про арешт майна є формальним.

2. Рух справи.

2.1. 14.11.2024 клопотання надійшло до Солом'янського районного суду міста Києва.

2.2. 18.11.2024 протоколом автоматичного визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ОСОБА_1 .

2.3. 26.11.2024 судове засідання відкладено.

2.4. 28.11.2024 у судове засідання з`явились представник власника майна та прокурор, судове засідання проведено.

3. Позиція представника власника майна.

3.1. Як зазначено у клопотанні та озвучено представником власника майна у судовому засіданні, на її думку арешт майна накладено необґрунтовано у результаті чого порушено право власності на грошові кошти.

3.2. В ухвалі слідчого судді про арешт грошових коштів не міститься обґрунтування, на підставі яких доказів слідчий суддя прийшов висновку, що грошові кошти є речовим доказом.

3.3. Саме клопотання прокурора про арешт майна є формальним та без зазначення, яким саме критеріям ст.98 КПК України належить вилучене майно.

3.4. Вилучені грошові кошти мають законне джерело походження, оскільки ОСОБА_5 має дохід від підприємницької діяльності. Надали виписки з банківських рахунків про рух коштів, зокрема, про надходження великих сум та їх зняття.

3.5. Окремо адвокат звернула увагу на те, що слідчий суддя, який надава дозвіл на обшук приміщення, де були ці грошові кошти вилучені, в категоричній формі відмовив у відшуканні та вилученні грошових коштів.

4. Позиція сторони обвинувачення.

4.1. Прокурор у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна.

4.2. Зазначив, що досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, які мають доказове значення для кримінального провадження, а також у застосуванні такого заходу, як арешт майна, потреба не відпала, а сам арешт накладено обґрунтовано.

4.3. Окремо просив вважати доводи адвоката щодо відмови слідчого судді в ухвалі про дозвіл на обшук вилучати будь-які грошові кошти неспроможними, оскільки КПК України в статті 236 прямо надає право слідчому, прокурор під час обшуку вилучати речі та документи, які мають значення для кримінального провадження навіть за відсутності такого дозволу. В такому випадку це майно набуває статус тимчасово вилученого майна і в подальшому виникає необхідність у сторони обвинувачення звернутися до слідчого судді із відповідним клопотанням про арешт майна, що і було зроблено. Крім того, слідчий суддя в ухвалі про дозвіл на обшук не заборонив вилучати грошові кошти, а відмовив в задоволенні клопотання в цій частині. Однак правомірність такого вилучення була ретельно перевірена в подальшому іншим слідчим суддею під час розгляду клопотання про арешт майна.

4.4. Також прокурор просив також врахувати виписки з банківських рахунків, які надав представник власника майна, але навпаки, на підтвердження необхідності залишення пееребування грошових коштів під арештом. Так, прокурор звернув увагу на рух коштів, зокрема, за 4 місяці кожний день або максимум через день на рахунок ОСОБА_5 надходило по плюс мінус 100000 грн. А вже на наступний день після надходження вона їх знімала. Це, на думку прокурора, є нічим іншим як нетиповими операціями і обготівковуванням коштів, здобутих злочинним шляхом. І саме це є предметом дослідження наразі в рамках триваючого досудового розслідування кримінального провадження.

5. Правове обґрунтування.

5.1. Конституція України гарантує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст.41).

5.2. У відповідності до положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

5.3. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі наведеної вище статті 1 Першого протоколу.

5.4. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п. п. 69 і 73, Series A N 52).

5.5. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

5.6. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України (ч.1 ст.16 КПК України).

5.7. Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

5.8. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

5.9. Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

5.10. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

5.11. Згідно із ч.1 ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

5.12. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України (ч.2 ст.22 КПК України).

5.13. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

6. Встановлені судом обставини та оцінка доказів.

6.1. Судовим розглядом встановлено, ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 26 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно, виявлене та вилучене під час проведення обшуку 07 серпня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 , з метою збереження речових доказів, із забороною відчуження, розпорядження та користування, а саме на: чекову книжку ФОП ОСОБА_5 серія ЯЮ з № 3474601 по № 3474625 на 25 сторінках - 1 шт.; чекову книжку ФОП ОСОБА_5 серія ЯЮ з № 3967151 по № 3967175 на 25 сторінках - 1 шт.; договір доручення № 22/05/24 від 22.05.2024 укладений між ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та акт приймання - передачі до договору від 22.05.2024 № 22/05/24 на 5 арк.; договір позики від 01.07.2024 за № 01/07-2024 укладеного між ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на 3 арк.; грошові кошти долари США купюрами номіналом 100 (сто) доларів США в кількості 180 (сто вісімдесят) шт. на суму 18000 (вісімнадцять тисяч) доларів США; мобільний телефон марки Apple iPhone 14 Pro Max, білого кольору в силіконовому чохлі жовтого кольору IMEI 1: НОМЕР_4 та IMEI 2: НОМЕР_5 .

6.2. Як вбачається з пояснень адвоката, арешт майна, зокрема грошових коштів, накладено необґрунтовано у результаті чого порушено право власності на грошові кошти, в ухвалі слідчого судді про арешт грошових коштів не міститься обґрунтування, на підставі яких доказів слідчий суддя прийшов висновку, що грошові кошти є речовим доказом.

6.3. У свою чергу, твердження щодо необґрунтованості накладення арешту або щодо того, що відпала потреба у арешті майна - не доведено, враховуючи положення ч.1 ст.26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

6.4. Саме на представника, у силу положень ст.22 КПК України, покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються у клопотанні про скасування арешту майна. Свій обов`язок представник не виконав, обставини не довів.

6.5. Крім того, слідчий суддя за наведених прокурором в судовому засіданні і викладених в даній ухвалі заперечень прокурора, переконаний, що наразі таке клопотання в порядку ст.174 КПК України є передчасним і наведені прокурором обставини підлягають з`ясуванню в рамках існуючих процедур.

6.6. На підставі викладеного, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності, слідчий суддя приходить до висновку, що доводи адвоката не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду клопотання у порядку ст.174 КПК України, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

6.7. Керуючись ст.ст.174, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8