Провадження № 1-кс/638/2847/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2024 року м. Харків

Слідчий суддя Дзержинського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Дзержинського районного суду м. Харкова клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту на квартиру АДРЕСА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

23.08.2024 заявник ОСОБА_3 , в порядку передбаченому ст. 174 КПК України, звернулася до Дзержинського райсуду м. Харкова, з клопотанням про скасування арешту нерухомого майна в об`єднаних матеріалах кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_3 посилається на те, що вона з 01.05.2015, на підставі договору купівлі - продажу, є власником квартири АДРЕСА_1 . В провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває об`єднані матеріали кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. В межах проведення досудового розслідування по зазначеному кримінальному провадженню, ухвалою слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016 було накладено арешт на належну її на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 . На теперішній час уповноваженою особою органу досудового розслідування було закрито кримінальне провадження № 0001138 від 09.03.2016 за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ст.190 ч. 3 КК України, у зв`язку з встановленням відсутності в діянні складі кримінального правопорушення. В кримінальних провадженнях, внесених до ЄРДР за № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 вже тривалий час здійснюється досудове розслідування та жодній особі не повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, що свідчить про необґрунтоване застосування арешту майна у якому відпала потреба. Арешт на квартиру АДРЕСА_1 був накладений з порушення норм кримінально-процесуального закону та підлягає скасуванню. Вказує на те, що ОСОБА_4 володіє квартирою АДРЕСА_1 на законних підставах, що підтверджується постановою Харківського апеляційного суду від 12.03.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочинів. Так як, вона як власник квартири, під час проведення судового засідання щодо арешту майна, не була присутня та не мала можливості захистити свої права, тому просить суд скасувати арешт щодо належного її житлового приміщення, у зв`язку з відсутністю правових підстав для його продовження.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_3 підтримала доводи викладені в клопотанні про скасування арешту квартиру АДРЕСА_1 та просила слідчого суддю скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016.

У судове засідання уповноважені особи СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області та Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова не прибули, про день, час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, уповноважена особа СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області про причини неявки слідчого суддю не повідомила, з клопотаннями про відкладення розгляду поданого клопотання до слідчого судді не звернулась.

Прокурор Шевченківської окружної прокуратури ОСОБА_7 надала суду письмові заперечення щодо клопотання ОСОБА_3 , в яких просила в задоволенні клопотання відмовити, посилаючись на те, що в провадженні СВ ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває об?єднане кримінальне провадження за № 0000142 від 12.02.2016, за фактом заволодіння шахрайським шляхом майном ОСОБА_5 , а саме квартирою АДРЕСА_1 . Відповідно до матеріалів кримінального провадження, в якості потерпілого, визнано та допитано ОСОБА_5 , оскільки останньому внаслідок здійснення протиправних дій було завдано матеріальну шкоду. В ході проведення досудового розслідування, на підставі ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016, та з урахуванням клопотання потерпілого ОСОБА_5 , на житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 накладено арешт, шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, з метою забезпечення збереження речових доказів, оскільки нерухоме майно - квартира, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. Також у вказаному кримінальному провадженні неодноразово надавались письмові вказівки в порядку ст. 36 КПК України, які спрямовані на активізацію досудового розслідування, виконання яких наразі триває. Таким чином, досудове розслідування в ньому на даний час триває та не вбачається наразі підстав для скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 . Крім того, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, потерпілим ОСОБА_8 подано позовну заяву до суду першої інстанції про визнання правочину недійним, а саме договору купівлі продажу його квартири укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . По цивільній справі судом першої інстанції 21.09.2023 ухвалено рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочинів відмовлено. Вказане рішення суду оскаржено до апеляційної інстанції потерпілим ОСОБА_5 та його представником. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 12.03.2024 апеляційні скарги задоволені частково, рішення суду змінено в частині мотивів відмови у позові, а саме судова колегія зазначила, що позивачі, які вважають себе власниками майна, просять визнати недійсним договір купівлі-продажу, стороною якого вони не є. Також, судова колегія апеляційного суду в своїй ухвалі зазначила, що обраний спосіб захисту ОСОБА_8 є неефективним, оскільки не призведе до поновлення його прав. Проте останні, можуть звернутись до суду з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. На даний час ОСОБА_8 та його представником подано цивільний позов до Дзержинского районного суду м. Харкова про витребування майна з чужого незаконного володіння. Таким чином, в застосуванні арешту майна потреба не відпала та не має підстав вважати, що арешт накладено необґрунтовано. Прокурор просила розгляд скарги проводити без її участі.

При таких обставинах, слідчий суддя вважає можливим розглянути вказане клопотання ОСОБА_3 за відсутністю вищезазначених осіб, так як відповідно до приписів ч. 2 ст. 174 КПК України, їх неявка не є перешкодою для розгляду клопотання по - суті за наявними матеріалами, зважаючи на встановлені приписами КПК України строки розгляду клопотання.

Слідчий суддя вивчивши письмові матеріали, надані на підтвердження вказаного клопотання та витребувані матеріали об`єднаного кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016, вважає, що клопотання ОСОБА_3 є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що за заявою ОСОБА_5 були внесенні відомості до ЄРДР за № 0001138 від 09.03.2016 про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та за заявою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 були внесенні відомості до ЄРДР за № 0000142 від 12.02.2016 про вчинення кримінального правопорушення, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України. Предметом вказаних заяв є заволодіння невідомими особами шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_1 . В подальшому, постановою прокурора прокуратури Харківської області від 12.04.2016, зазначені кримінальні провадження були об`єднані в одне кримінальне провадження за № 0000142 від 12.02.2016.

В межах даного кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016, клопотання слідчого СВ про накладення арешту на майно було задоволено та був накладений арешт на житлові приміщення квартири АДРЕСА_1 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, оскільки у разі неприйняття вищезазначеного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії направленні на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання.

Крім того, в ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 зазначено, що згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_1 зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу № 264 від 01.05.2015 посвідченого 01.05.2015 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 за № 21068454.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що при укладенні зазначеного правочину продавцем було надано свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 від 17.05.1995 року, про належність ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_1 та довідка, видана КП «Жилкомсервіс» від 28.04.2015 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4 зареєстрований в кв. АДРЕСА_1 .

Разом з тим, за вказаною адресою, згідно копії паспортів потерпілих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстровані та мешкають вищезазначені особи, у яких маються оригінали документів про право власності на вищезазначену квартиру, а саме: свідоцтво про право власності на житло від 22.11.1996 згідно якого 37/100 частини комунальної квартири АДРЕСА_1 належить потерпілому ОСОБА_5 та його доньці ОСОБА_6 ; договір купівлі-продажу від 29.12.1997 63/100 частини квартири АДРЕСА_1 , яка була придбана потерпілим ОСОБА_5 .

В об`єднаних матеріалах кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 містяться правовстановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , на які слідчий суддя посилається в ухвалі Дзержинського районного суду м. Харкова від 11.03.2016 про накладання арешту на вищевказану квартиру.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ініціатором звернення слідчого СВ до слідчого судді з клопотанням про арешт вказаної квартири, є потерпілий ОСОБА_5 , що підтверджується заявою до Дзержинського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Харківській області останнього від 07.03.2016.

Відповідно до ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що 11 березня 2016 року старший слідчий СВ Дзержинського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУНП в Харківській області майор ОСОБА_10 за погодженням з прокурором Харківської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про накладання арешту квартира АДРЕСА_1 .

Отже, доводи заявника ОСОБА_3 про те, що арешт на квартиру АДРЕСА_1 був накладений з порушенням норм кримінально-процесуального Закону не знайшли свого підтвердження в ході дослідження об`єднаних матеріалів кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016.

Також, слідчий суддя ставиться критично до доводів заявника стосовно того, що постановою Харківського апеляційного суду від 12.03.2024 у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та застосування наслідків недійсності правочинів позивачам відмовлено, а тому перестали існувати підстави для застосування арешту квартири АДРЕСА_1 , адже судовими рішеннями у цивільній справі№ в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 було відмовлено з тих підстав, що позивачами було обрано неналежний спосіб захисту їх порушеного права та можливості звернення до суду з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння із дотриманням вимог, передбачених Цивільним кодексом України.

З об`єднаних матеріалів кримінального провадження № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016 вбачається, що квартира АДРЕСА_1 є предметом вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, а тому потребує проведення відповідних передбачених приписами КПК України слідчих та процесуальних дій по кримінальному провадженню, а також застосування такого виду заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт вищезазначеної квартири, яка в повній мірі відповідає критеріям визначеним приписами ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на неї арешту.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За змістом вказаних приписів КПК України клопотання про скасування арешту майна може бути розглянуто слідчим суддею під час досудового розслідування, або судом під час судового провадження.

Приписами ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів, забезпечення цивільного позову.

Враховуючи приписи ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Приписами ст. 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, системно ний аналіз приписів КРК України свідчить про те, що майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених приписами п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У зв`язку із чим наявність у кримінальному провадженні підозрюваного в такому випадку не є обов`язковою. А обставини вибуття квартири із власності потерпілого ОСОБА_5 мають бути з`ясовані під час подальшого досудового розслідування, на час здійснення якого слід продовжувати застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження щодо нерухомого майна.

Як вбачається з ухвали слідчого судді Дзержинського райсуду м. Харкова від 11.03.2016, прийняття рішення щодо накладення арешту на вищезазначену квартиру, слідчий суддя мотивоване тим, що незастосування такого заходу може негативно вплинути на встановлення істини у кримінальному провадженні та встановлення кола осіб, причетних до скоєння кримінального правопорушення, та у разі неприйняття вказаного заходу можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направлені на його знищення, що істотно може ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, призначення та проведення необхідних судових експертиз, зумовить труднощі чи неможливість виконання рішень суду в частині забезпечення цивільного позову чи перешкоджатиме встановленню істини внаслідок того, що таке майно може бути відчужене чи пошкоджене шляхом знищення, розібрання або реконструювання.

Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по-суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до приписів ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

При таких обставинах, враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що заявником не доведено, що в застосуванні арешту квартири АДРЕСА_1 відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, а тому підстави для скасування арешту майна відсутні, а клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст. 9, 131, 132, 170-174, 309 КПК України, суддя

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 по об`єднаному кримінальному провадженню № 0000142 від 12.02.2016 та № 0001138 від 09.03.2016, за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, - відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Повний текст ухвали складено 17.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1