Справа № 163/2198/23 Провадження №11-кп/802/599/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 000016 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_8 на вирок Любомльського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Підгородне Любомльського району Волинської області, що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

засуджений за ч.1 ст.125 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

за ч.1 ст.126 КК України - у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань остаточне покарання ОСОБА_9 визначено у виді штрафу в розмірі 100 (ста) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 (одна тисяча сімсот) гривень.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та цивільний позов.

ОСОБА_9 визнаний винним та засуджений за те, що він 23 серпня 2023 року близько 22 години 45 хвилин, перебуваючи на території господарства за адресою: АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого словесного конфлікту з присутніми ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, утримуючи тулуб потерпілого в напівзігнутому положенні, наніс численні побої долонями обох рук в ділянку голови та тулуба ОСОБА_12 , які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Після цього, ОСОБА_13 , продовжуючи свої протиправні дії, розвернувся до ОСОБА_11 , яка стояла поруч, та умисно наніс один удар правою ногою в її ліве стегно, здійснив поштовх долонями обох рук в ділянку тулуба потерпілої, внаслідок чого остання впала на землю. В подальшому ОСОБА_9 взяв до рук дерев`яну палицю якою наніс один удар в ділянку лівого передпліччя ОСОБА_11 , чим спричинив останній легкі тілесні ушкодження у виді синців лівого передпліччя, лівої молочної залози на фоні якого садно, лівої колінної ямки з переходом на ліве стегно на фоні якого садно.

В поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що місцевим судом при застосуванні положень ч.1 ст.70 КК України та призначенні покарання ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання призначених покарань не було враховано вимог положень ч.2 ст.70 КК України та призначено остаточне покарання, яке виходить за максимальні межі штрафу, передбаченого санкціями ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України. Посилається на те, що судом було безпідставно прийнято рішення про задоволення цивільного позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу. Просить вирок суду змінити, вважати ОСОБА_9 винуватим за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень; за ч.1 ст.126 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 гривень. На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. В порядку ст.ст.120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих процесуальні витрати, понесені обвинуваченим на правову допомогу у сумі по 2250 гривень кожному. У решті вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка апеляційну скаргу підтримувала повністю та просила змінити вирок суду, захисника, який подану апеляційну скаргу заперечував, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки кваліфікація дій ОСОБА_9 за ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України, правильність висновків суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_9 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень, учасниками судового розгляду не оспорюється, у зв`язку з чим відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, підстави для перегляду вироку, в цій частині - відсутні.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто в тому числі ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Законним є судове рішення, постановлене за умови правильного застосування кримінального закону і дотримання при проваджені у справі кримінально-процесуального закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави для його ухвалення.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги прокурора, щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає такі доводи слушними з огляду на таке.

Так, місцевим судом при призначенні ОСОБА_9 покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом складання призначених покарань, не було враховано вимог положень ч.2 ст.70 КК України та призначено остаточне покарання, яке виходить за максимальні межі штрафу, передбаченого санкціями ч.1 ст.125, ч.1 ст.126 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.70 КК України при складанні покарань остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень визначається в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу, яка передбачає більш суворе покарання. Якщо хоча б одне із кримінальних правопорушень є умисним тяжким або особливо тяжким злочином, суд може призначити остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у межах максимального строку, встановленого для даного виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Санкції як ч.1 ст.125 КК України, так і ч.1 ст.126 КК України передбачають покарання у виді штрафу до 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладене, з врахуванням положень ч.2 ст.70 КК України, розмір максимального покарання у виді штрафу, призначеного ОСОБА_9 за сукупністю кримінальних правопорушень може становити не більше 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Однак, місцевим судом, при призначенні ОСОБА_9 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, вказаних норм матеріального права не було дотримано.

Таким чином, ОСОБА_9 слід зменшити призначене покарання за ч.1 ст.126 КК України до штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного стягнення з обвинуваченого цивільними позовами потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_11 витрат на правову допомогу, то вони є обґрунтованими з огляду на такі приписи законодавства.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані Главою 8 КПК України.

Так, процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Приписами ст.118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються з: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів.

Натомість положення, які стосуються цивільного позову, визначені Главою 9 КПК України. Це свідчить про різну правову природу процесуальних витрат та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 червня 2020 року (справа № 598/1781/17), потерпілий від кримінального правопорушення має право клопотати перед судом про визначення грошового розміру процесуальних витрат, які повинні бути йому компенсовані.

Відповідно до ч.1 ст.124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, місцевим судом при вирішенні цивільних позовів потерпілих в частині стягнення відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу у сумі по 2250 гривень, вказаних вимог не дотримано та безпідставно стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_9 в користь потерпілих даних витрат, та тому вони підлягають стягненню в порядку процесуальних витрат, понесених потерпілими на правову допомогу в порядку ст.ст.120, 124 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.376, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Любомльського районного суду Волинської області від 03 липня 2024 року щодо ОСОБА_9 в частині призначеного покарання, а також в частині вирішення цивільного позову потерпілих ОСОБА_14 та ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_9 - змінити.

Залишити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Зменшити призначене ОСОБА_9 покарання за ч.1 ст.126 КК України до штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_9 покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень .

В порядку ст.ст.120, 124 КПК України стягнути з обвинуваченого на користь потерпілих процесуальні витрати, понесені ними на правову допомогу в сумі 2250 гривень кожному.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: