ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/658/24 Справа № 711/6129/24 Категорія: ч.1 ст.309 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження №0000896 від 12.07.2024, за апеляційної скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 серпня 2024 року, яким

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Сагунівка,

Черкаського району, Черкаської області, громадянина України, українця, працюючого радіотелефоністом взводу охорони другого автомобільного батальйону підвозу матеріально-технічних засобів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначено покарання у вигляді одного року обмеження волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання у виді обмеження волі з визначенням іспитового строку 1 (один) рік з покладанням на нього обов`язків передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Згідно з положеннями п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно до ч.4 ст.76 КК України нагляд за відбування покарання ОСОБА_8 покладено на командира військової частини за місцем проходження служби, а в разі звільнення із військової служби на відповідний орган пробації.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави процесуальні витрати при проведенні експертизи у розмірі 1893,20 гривень.

Запобіжний захід ОСОБА_8 не обирався.

В порядку ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и л а :

За цим вироком ОСОБА_8 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді радіотелефоніста взводу охорони другого автомобільного батальйону підвозу матеріально-технічних засобів військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, без мети збуту, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-ХІУ від 24.03.1999 та ст. ст. 1, 2, 3, 4, 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-ХІУ від 24.03.1999 та ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини та прекурсори», 12.07.2024 близько 10 год. 45 хв., за адресою: АДРЕСА_3 , придбав шляхом знахідки прозорий полімерний пакет, який був обгорнутий білою ізоляційною стрічкою з кристалічною речовиною, яка згідно висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/124-24/10283-НЗПРАП від 18.07.2024, містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - РVР, маса якої становить 0.743 г., яку помістив до нагрудної сумки чорного кольору та в той же день зберігаючи при собі вказану речовину о 11 год. 13 хв. перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , був зупинений працівниками поліції та в ході затримання добровільно видав вказану речовину.

Не погоджуючись з вироком Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 серпня 2024 року, обвинуваченим ОСОБА_8 подано апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначеного покарання.

Зазначає, що судом першої інстанціях в недостатній мірі враховані обставини, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, зокрема відсутність судимостей, тяжкість злочину, який не є тяжким, молодий вік особи, а також неврахована перебування обвинуваченого на військовій службі. Крім того, обвинувачений проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 у батальйоні підвозу матеріально-технічних засобів. У зв`язку із тим, що проходження військової служби у вказаному батальйоні передбачає постійні відрядження, зокрема до районів інтенсивних військових дій, виконання вироку в частині періодичної явки до органів пробації є проблемним. Виконання оскаржуваного вироку керівництвом військової частини, покладає на обвинуваченого додатковий тягар, пов`язаний із організацією відмічання тощо. Тим самим, відбувається відволікання від виконання завдань по забезпеченню обороноздатності країни у військовий час.

Зазначає, що моє можливість добровільно сплатити штраф. При цьому не обтяжувати ні себе, ні керівництво військової частини.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги з наведених підстав, прокурора, який у вирішенні питання поклався на розсуд суду, вивчивши матеріали кримінального провадження, повторно дослідивши дані, що характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 розглянуто у спрощеному порядку, передбаченому ст.381, 382 КПК України, та в апеляційній скарзі останнім не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого і кваліфікація його дій за ч.1 ст.309 КК України.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у здійсненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України ніким не оскаржуються, тому відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Оцінюючи доводи обвинуваченого ОСОБА_8 про невідповідність призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, обставини вчинення кримінального проступку, особу винного, який на спеціальних обліках не перебуває, є раніше не судимий, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей немає, військовослужбовець, за місцем проходження служби характеризується позитивно. Обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття у вчиненому, та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов до висновку про доцільність призначити ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.1 ст.309 КК України за інкримінований кримінальний проступок у виді обмеження волі на строк один рік.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що при обранні ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі, судом першої інстанції не в повній мірі були дотримані вимоги ст.65, 66, 67 КК України і таке покарання не відповідає тяжкості правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

У відповідності до ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст.65 КК України, суд призначає покарання відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу та враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями наданими в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, звернуто увагу судів на те, що висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Колегія суддів враховує, що як і на досудовому слідстві так під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся. В суді апеляційної інстанції пояснив, що має можливість добровільно сплатити штраф. При цьому не обтяжувати ні себе, ні керівництво військової частини.

З огляду на вищезазначені обставини справи, особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 слід пом`якшити призначене йому вироком суду покарання з обмеження волі на штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 тисяч гривень шляхом зміни вироку.

Враховуючи викладене та те, що обвинувачений ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проходження служби, усвідомлення останнім своєї протиправної поведінки, та самостійну позицію щодо сплати штрафу. Керуючись принципами розумності, виваженості, індивідуалізації, співмірності, достатності і справедливості, колегії суддів вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 , можливе без виконання заходів, передбачених обмеженням волі.

Саме таке покарання, на думку колегії, буде відповідати меті, визначеній у ст.50 КК України, та, у відповідності до ст.65 КК України, достатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 серпня 2024 року - зміні з пом`якшенням призначеного судом покарання.

Керуючись ст.404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 серпня 2024 року, щодо ОСОБА_8 змінити.

Пом`якшити ОСОБА_8 призначене покарання за ч.1 ст.309 КК України з обмеження волі на штраф у розмірі 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 гривень.

В решті вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 02 серпня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного суду протягом трьох місяців, в порядку визначеному ст.426 КПК України.

Головуючий

Судді