КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/6544/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, одруженого, має на утриманні сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , головного сержанта роти в/ч НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 жовтня 2024 року включно.

Вказано, що строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 26 жовтня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем реєстрації або проживання останнього.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді про продовження відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства України, винесена з грубим порушенням норм кримінально-процесуального закону та підлягає скасуванню.

Вказує, що розглядаючи клопотання слідчого про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , слідчий суддя не надав належної оцінки доводам та доказам, які були зазначені та надані стороною захисту, надавши пріоритет документам, що були надані слідчим, без з`ясування їх доцільності, належності і допустимості, тобто проявив упереджене ставлення до підозрюваного.

Зазначає, що у клопотанні не наведено достатніх підстав вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_7 може переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, вчинятиме дії, спрямовані на знищення, спотворення та приховування доказів, які викривають його у вчиненні злочину, перешкоджатиме досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні, шляхом здійснення незаконного впливу на свідків, змушуючи їх свідчити на його користь, вчинюватиме інші кримінальні правопорушення.

Апелянт вважає, що подане клопотання є формальним без зазначення будь-яких доводів і без посилання на докази, які б свідчили про наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти таким ризикам.

Стверджує, що матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Також зазначає, що під час розгляду клопотання взагалі не було взято до уваги те, що підозрюваний є військовослужбовцем ЗСУ, має ряд державних нагород, в тому числі від колишнього Головнокомандувача ЗСУ ОСОБА_11 , є учасником бойових дій, приймав участь безпосередньо в бойових зіткненнях, захищаючи Україну, має міцні соціальні зв`язки, одружений, дружина перебуває в стані вагітності на 35 тижні, позитивно характеризується. Крім цього, слідчим суддею взагалі не взято до уваги покази свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_12 . Зокрема, свідок ОСОБА_13 пояснив, що саме 25.07.2024 року ОСОБА_14 з ним зв`язався, їздив знімати кошти, вихвалився що він розібрався із знайомими через біткоін, показував грошові кошти. ОСОБА_7 він взагалі не бачив та не спілкувався з ним. Свідок ОСОБА_12 пояснив, що саме ОСОБА_14 керував всіма учасниками. Коли він побачив тіло потерпілого без ознак життя, саме ОСОБА_14 нервував та повідомив «перестарався». Саме ОСОБА_15 наказав йому йти за автомобілем, відкрити багажник, саме ОСОБА_15 показував місце куди їхати, саме ОСОБА_15 наказав йому «копай сука». З підозрюваним було проведено слідчий експеримент, під час якого ОСОБА_7 відтворив події вчинення злочину.

Захисник вважає, що з наведених підстав повідомлення про підозру ОСОБА_7 є необґрунтованим.

Крім цього, захисник посилається на те, що підозрюваний має родину, дружину, новонароджену дитину, раніше не судимий, є військовослужбовцем ЗСУ, учасником бойових дій, має ряд державних нагород.

Вказує, що підозрюваний був допитаний, надав детальні покази та відтворив обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 146 КК України, крім цього, повідомив про обставини вчинення злочину іншими учасниками.

На переконання захисника, під час розгляду клопотання в Солом`янському районному суді міста Києва ні прокурор під час судового засідання, ні слідчий суддя в своїй ухвалі, на порушення процесуальних норм, не обґрунтували наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також не було доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Викладене в мотивувальній частині ухвали Солом`янського районного суду міста Києва від 23.09.2024 року зводиться виключно до припущень слідчого, що не може слугувати підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник стверджує, що матеріали клопотання не містять даних про те, що ОСОБА_7 чинить перешкоди слідству, його поведінка не дає підстав вважати, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а прокурором протилежного не наведено.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_9 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчим відділом Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002208 від 25.07.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, за підозрою ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

25.07.2024 року ОСОБА_7 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

26.07.2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 27.07.2024 року стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2024 року.

18.09.2024 року постановою заступника керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_17 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадження № 0002208 від 25.07.2024 року до 3-х місяців, тобто строком до 26.10.2024 року включно.

20.09.2024 року слідчий слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , за погодженням з прокурором першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва із клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що у невстановлений час та місці у ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , виник спільний злочинний умисел, спрямований на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, а саме громадянина ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, за попередньою домовленістю ОСОБА_14 , спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , 24.07.2024 року приблизно о 22 год. 30 хв. на автомобілі марки «Volkswagen Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 іноземної реєстрації, прибули до будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де в орендованій квартирі, проживав раніше незнайомий ОСОБА_19 Розподіливши ролі кожного, дотримуючись заздалегідь обумовленого плану, перебуваючи поруч із під`їздом будинку, де проживає ОСОБА_20 , очікували останнього.

Приблизно о 23 год. 16 хв. того ж дня, ОСОБА_19 під`їхав до будинку за місцем свого проживання. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на незаконне позбавлення волі та викрадення людини, ОСОБА_14 , діючи за попередньою домовленістю, відповідно до заздалегідь визначеної ролі, спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , підійшли до ОСОБА_21 , і одразу почали наносити удари по різним частинам тіла останнього, при цьому не надаючи можливості покинути вказане місце та перешкоджаючи вільному пересуванню, проти його волі та здійснюючи таким чином незаконне позбавлення волі, що спричинило тяжкі наслідки.

У подальшому, продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, спрямованого на викрадення людини за попередньою змовою та незаконне позбавлення волі, ОСОБА_14 , спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , застосовуючи фізичну силу, заламавши руки ОСОБА_19, протиправно перешкоджаючи вільному пересуванню, проти його волі, посадили останнього в автомобіль марки «Volkswagen Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 іноземної реєстрації, в такий спосіб не надаючи можливості вільно покинути зазначений автомобіль та здійснюючи таким чином викрадення людини.

За допомогою автомобіля марки «Volkswagen Т-4», д.н.з. НОМЕР_2 іноземної реєстрації, діючи за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_16 перевезли ОСОБА_19 до с. Клавдієво-Тарасове Бучанського району Київської обл., де у побутовому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , незаконно позбавивши волі почали утримувати останнього, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, 25.07.2024 року у період часу з 03 год. 00 хв. до 04 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , у ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , діючих за попередньою змовою групою осіб, виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті викраденої людини з корисливих мотивів.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до єдиного злочинного плану, спрямованого на вчинення умисного вбивства викраденої людини, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_14 , спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_21 , протиправно перешкоджаючи вільному пересуванню останнього, проти його волі, з метою заволодінням грошових коштів останнього у сумі 4 біткоінів, еквівалентних 123 000 доларів США та 32 000 євро, які перебували у криптовалюті в електронному гаманці ОСОБА_19, одночасно почали наносити руками, ногами та невстановленими предметами удари по різних частинах тіла останнього.

Після чого, з метою завершення свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне заподіяння смерті викраденої людини, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб ОСОБА_14 здійснив стиснення органів шиї невстановленим предметом, після чого внаслідок протиправних дій ОСОБА_14 , а також ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , потерпілому ОСОБА_22 були спричинені тілесні ушкодження, від яких настала смерть останнього на місці вчинення кримінального правопорушення.

В подальшому, з метою приховання трупа ОСОБА_21 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 помістили труп останнього у спальний мішок та перевезли до лісосмуги, де на ділянці місцевості із географічними координатами 50°34`01.6``N 29°59`57.8E, закопали труп у землю, та покинули місце події.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_14 , переслідуючи корисливі мотиви, при невстановлених слідством обставинах, вступив у попередню злочинну змову з ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , спрямовану на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, в умовах воєнного стану.

Так, ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , домовились незаконно позбавити волі ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, та подальшого заволодіння майном останнього.

При цьому ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , розподілили ролі кожного, та заздалегідь підшукали жертву.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану

Реалізуючи спільний злочинний умисел, за попередньою змовою групою осіб, відповідно до єдиного злочинного плану, спрямованого на заволодіння чужим майном поєднаний із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, 25.07.2024 року у період часу з 03 год. 00 хв. до 04 год. 30 хв., перебуваючи за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_14 , спільно із ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , незаконно позбавивши волі ОСОБА_21 , одночасно почали наносити руками, ногами та невстановленими предметами удари по різних частинах тіла останнього, тим самим застосувавши до потерпілого насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, змусили останнього передати грошові кошти у сумі 4 біткоінів, еквівалентних 123 000 доларам США та 32 000 євро, які перебували у криптовалюті на електронному гаманці ОСОБА_19.

Внаслідок протиправних умисних дій ОСОБА_14 , ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , заволоділи грошовими коштами потерпілого ОСОБА_21 в сумі 4 біткоінів, еквівалентних 123 000 доларам США та 32 000 євро, та в подальшому розпорядились вказаним майном на власний розсуд.

У зазначеному кримінальному провадженні 25.07.2024 року ОСОБА_7 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, а 26.07.2024 року було повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

27.07.2024 року відповідно до ухвали Солом`янського районного суду м. Києва стосовно ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 26.09.2024 року.

18.09.2024 року постановою заступника керівника Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_17 продовжено строк досудового розслідування в кримінальному провадження № 0002208 від 25.07.2024 року до 3-х місяців, тобто строком до 26.10.2024 року включно.

Слідчий у клопотанні зазначив, що досудове розслідування в даному провадженні завершити до закінчення дії попередньої ухвали слідчого судді, а саме до 27.07.2024 року неможливо, у зв`язку із необхідністю проведення в рамках вказаного кримінального провадження ряду слідчих дій: отримати висновки судово-балістичної експертизи по вилученим під час обшуку предметів схожих на набої, судово-вибухотехнічної експертизи по вилученим під час обшуку предметів схожих на страйкбольні гранати, молекулярно-генетичних експертиз, судово-медичних (ДНК) експертиз та виконати інші слідчі та процесуальні дії, направлені на завершення досудового розслідування, зокрема скласти та вручити підозрюваному, у разі необхідності, за результатами експертиз та з їх урахуванням, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри в частині уточнення обставин кримінального правопорушення, здійснити відкриття матеріалів в кримінальному провадженні відповідно до ст. 290 КПК України, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, вручити акт та реєстр матеріалів досудового розслідування стороні захисту.

При цьому, ризики, передбачені ст. 177 КПК України та встановлені у ході досудового розслідування, що виправдовують обраний запобіжний захід відносно ОСОБА_7 не зменшились та продовжують існувати, а відтак виникла необхідність у продовженні тримання підозрюваного ОСОБА_7 під вартою, оскільки запобігти ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Солом`янського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_10 , погоджене прокурором першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_9 , про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, тобто до 26 жовтня 2024 року включно.

Вказано, що строк дії ухвали закінчується о 23 год. 59 хв. 26 жовтня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську спеціалізовану прокуратуру у сфері оборони Центрального регіону.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , слідчий суддя дійшов правильного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, що підтверджується фактичними даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження існування ризиків переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків та інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Всупереч тверджень апелянта, колегією суддів встановлено, що прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати, що підтверджується вищевикладеним.

Такого висновку слідчий суддя дійшов з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер та наслідки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він підозрюється.

Слідчим суддею досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 та встановлено, що необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій, без проведення яких закінчення досудового розслідування є неможливим.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися недостатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_7 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження підозрюваному ОСОБА_7 строку тримання під вартою, без визначення розміру застави, так як у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, 1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини; 3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; 4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; 5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Таким чином, слідчий суддя, врахувавши підстави та обставини, які враховувалися при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за вчинені ним під час дії воєнного стану злочини із застосування насильства відносно потерпілого, внаслідок вчинення яких було спричинено смерть потерпілого, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність не визначати розмір застави в даному кримінальному провадженні.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 146, п.п. 3, 6, 12 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про відсутність у діях ОСОБА_7 складу інкримінованих йому злочинів є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати іншим чином кримінальному провадженню; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про існування підстави для продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 саме у вигляді тримання під вартою, який є винятковим запобіжним заходом.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до сталого висновку, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Посилання апелянта на те, що підозрюваний має родину, дружину, новонароджену дитину, раніше не судимий, є військовослужбовцем ЗСУ, учасником бойових дій, має ряд державних нагород, не спростовують висновки суду про те, що ОСОБА_7 може вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Всі інші обставини, на які посилалась сторона захисту під час апеляційного розгляду, не є безумовними підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 179, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 23 вересня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4