Єдиний унікальний номер судової справи 201/6311/24
Номер провадження 1-кп/201/801/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Дніпро

вул. Гусенко, 13

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 ,

законного представника особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 ,

особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 за ознаками суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подано письмове клопотання про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах вказаного кримінального провадження.

В обґрунтування доводів клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

12 квітня 2024 року в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 затримано та повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

13 квітня 2024 року слідчим суддею Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «ДУВП № 4» строком на 60 днів до 11 червня 2024 року.

29 квітня 2024 року у даному кримінальному провадженні призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 282 ОСОБА_6 в даний час виявляє психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу. Зазначений психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляє іспитованого в даний час можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Зазначений психічний розлад не дозволяє в даний час визначити психічний стан іспитованого в період часу, що відноситься до діяння, що інкримінується йому, і вирішити експертні питання. Потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги до виходу із зазначеного хворобливого стану з подальшим поверненням на судово-психіатричну експертизу для вирішення експертних питань.

28 травня 2024 року винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування у кримінальному проваджені, яке продовжено згідно правил глави 39 КПК України.

29 травня 2024 року слідчим суддею Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська відмовлено у задоволенні клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

За результатами здійснення досудового розслідування 30 травня 2024 року до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська скеровано клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 .

04 червня 2024 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська постановлено ухвалу про відмову в задоволенні клопотання про зміну ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, у зв?язку з чим, виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У кримінальному провадженні вивчено особистість ОСОБА_6 , та встановлено, що ризики невиконання ним процесуальних обов?язків, передбачених у п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували під час обрання запобіжного заходу, не зменшились.

Таким чином, на переконання прокурора, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_6 є недоцільним та не зможе забезпечити виконання ним покладених процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на 60 днів без визначення застави.

У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримав подане ним клопотання, просив його задовольнити та продовжити строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 на 60 днів без визначення застави.

Одночасно з цим, прокурор ОСОБА_3 висловив позицію про можливість призначення судового розгляду за клопотанням про застосування ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Захисник особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_3 з підстави його психічного захворювання, що підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи та просив застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

В той же час, захисник ОСОБА_4 не висловив заперечень проти призначення судового розгляду за клопотанням про застосування ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги.

Законний представник особи відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 та особа відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 заперечували проти задоволення клопотання прокурора ОСОБА_3 , вважаючи за необхідним застосувати поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги з метою лікування. Стосовно призначення судового розгляду за клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги не заперечували.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заперечення учасників судового провадження, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 3 статті 314 КПК України визначено які рішення має право постановити суд у підготовчому судовому засіданні.

Частиною 6 ст. 9 КПК України передбачено, що у випадках, коли положення цього кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статі 7 цього Кодексу.

До загальних засад кримінального провадження згідно ст. 7 КПК України віднесено законність, яка встановлює обов`язок слідчого, прокурора та суду неухильно додержуватись вимог Конституції України, КПК України, інших актів законодавства.

Виходячи з тлумачення кримінального процесуального закону, положення п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України поширюються не лише на випадки, коли обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а й на випадки, коли обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування не відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України.

Так, виходячи із змісту клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру встановлено, що слідчим 28 травня 2024 року винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування у даному кримінальному провадженню та продовжено згідно правил глави 39 КПК України.

Підставою для зміни порядку досудового розслідування слугував висновок судово-психіатричного експерта № 282, відповідно до якого ОСОБА_6 в даний час виявляє психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу. Зазначений психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляє іспитованого в даний час можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Зазначений психічний розлад не дозволяє в даний час визначити психічний стан іспитованого в період часу, що відноситься до діяння, що інкримінується йому, і вирішити експертні питання. Потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги до виходу із зазначеного хворобливого стану з подальшим поверненням на судово-психіатричну експертизу для вирішення експертних питань.

Частина 1 ст. 503 КПК України встановлює, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 503 КПК України, якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.

При цьому, законодавець визначив, що у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру можуть бути застосовані передбачені ст. 508 КПК України запобіжні заходи.

Отже, з сукупного аналізу наведених вище норм кримінального процесуального закону, слідує, що законодавцем визначено лише дві правові підстави, за наявності яких слідчий, дізнавач, прокурор мають винести постанову про зміну порядку досудового розслідування за правилами Глави 39 КПК України, зокрема,

1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності;

2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку.

Встановлення обставин, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними відноситься до компетенції судово-психіатричних експертів або комісії експертів.

Під час розгляду клопотання прокурором наданий висновок судово-психіатричної (амбулаторної) експертизи № 282 від 14 травня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_6 в даний час виявляє психічний розлад у формі гострого поліморфного психотичного розладу. Зазначений психічний розлад виражений настільки значно, що позбавляє іспитованого в даний час можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Зазначений психічний розлад не дозволяє в даний час визначити психічний стан іспитованого в період часу, що відноситься до діяння, що інкримінується йому, і вирішити експертні питання. Потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги до виходу із зазначеного хворобливого стану з подальшим поверненням на судово-психіатричну експертизу для вирішення експертних питань.

Як слідує, з наданого прокурором висновку судово-психіатричної (амбулаторної) експертизи № 282 від 14 травня 2024 року, експертами не встановлений стан неосудності ОСОБА_6 під час вчинення суспільно-небезпечного діяння, як і невстановлений стан його осудності під час кримінального правопорушення.

Отже, за наявності саме такого висновку судово-психіатричної експертизи, проведеної в амбулаторних умовах, в органу досудового розслідування були відсутні правові підстави для винесення постанови про зміну порядку досудового розслідування та його продовження відповідно до Главі 39 КП України.

У даному випадку, за наявності такого неоднозначного висновку судово-психіатричної (амбулаторної) експертизи, яким не встановлено в якому стані (неосудності, обмеженої осудності або осудності) перебував ОСОБА_6 в момент інкримінованого діяння, зважаючи на те, що ОСОБА_6 не перебував і не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, не виявляв наявність у нього будь-яких психічних розладів або захворювань, слідчий був зобов`язаний вирішити питання про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи з поміщенням особи до відповідного медичного закладу, адже, вочевидь, проведення саме амбулаторної судово-психіатричної експертизи, є недостатнім.

Тим більше, амбулаторна судово-психіатрична експертиза це одноразове, рідше повторне обстеження особи комісією лікарів-психіатрів в умовах відповідно створеної в системі охорони здоров`я на постійній основі спеціальної СПЕК, яке проводиться в амбулаторних умовах при психіатричних диспансерах, психіатричних відділеннях або у відповідних приміщеннях слідчих ізоляторів.

Амбулаторну експертизу проводять для визначення дієздатності особи при розгляді цивільних справ, а також більшості свідків і потерпілих. При розгляді кримінальних справ експертні висновки можуть бути сформульовані, здебільшого, у зрозумілих випадках, коли досліджувані раніше знаходилися під наглядом психіатричних лікувальних установ або в результаті обстеження осіб, котрі вчинили протиправні дії в стані звичайного алкогольного сп`яніння, під час короткочасних розладів психічної діяльності, коли матеріали кримінальної справи містять достатньо даних про стан особи в момент скоєння правопорушення.

Основною перевагою амбулаторної експертизи є її короткочасність, а головним недоліком неможливість у всіх випадках вирішити питання про характер і тяжкість психічних розладів та їх прогноз, для чого безумовно потрібна стаціонарна експертиза.

Тож зважаючи на такий неоднозначний висновок судово-психіатричної (амбулаторної) експертизи, яким, по суті, не встановлений стан ОСОБА_6 (неосудності, обмеженої осудності або осудності) під час інкримінованого діяння, що вказує на необхідність тривалого спостереження та дослідження останнього, слідчий був зобов`язаний призначити стаціонарну судово-психіатричну експертизу з поміщенням ОСОБА_6 до відповідного медичного закладу для вирішення експертних питань щодо характеру і тяжкості психічного розладу відповідно до вимог ч. 2 ст. 509 КПК України.

І тільки за результатами проведення стаціонарної судово-медичної експертизи та встановлення відповідного стану ОСОБА_6 (неосудності, обмеженої осудності або осудності) під час інкримінованого діяння, слідчий мав приймати відповідне процесуальне рішення і, за наявності передбачених ч. 1 ст. 503 КПК України підстав, виносити постанову про зміну порядку досудового розслідування.

Натомість, слідчий незважаючи на наведені обставини, за відсутності правових підстав на зміну порядку досудового розслідування, завершив досудове розслідування згідно глави 39 КПК України та склав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, що погоджене прокурором, яке є необґрунтованим, безпідставним та передчасним.

Тим більше, відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, зокрема, обставин, які виключають кримінальну відповідальність (у разі вчинення діяння у стані неосудності), за винятком випадків, передбачених частиною 2 цієї статті покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Отже, обов`язок встановлення стану в якому особа, підозрювана у вчиненні злочину, скоїла інкриміноване діяння, законодавцем покладено на слідчого, прокурора, тож намагання сторони обвинувачення перекласти виконання цього обов`язку на суд у спосіб спрямовування очевидно передчасного та необґрунтованого клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, є неприпустимим, порушуватиме загальні засади кримінального провадження та унеможливить постановлення законного та обґрунтованого рішення.

Тим більше, наведені вище порушення вимог кримінального процесуального закону зумовили подання прокурором у межах цього провадження ряду необґрунтованих клопотань, зокрема, про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді поміщення до закладу з наданням психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, у задоволенні якого судом відмовлено, а також клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке подане в межах кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги, суд насамперед виходить з того, що у разі зміни порядку досудового розслідування кримінального провадження та його продовження згідно глави 39 Кримінального процесуального кодексу України, з огляду на вимоги ст. 508 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований.

Тож, у суду відсутні правові підстави для задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 9, 91, 92, 291, 314, 369-372, 503, 508, 509 КПК України, суд, -

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги у кримінальному провадженні, відомості про яке 12 квітня 2024 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 відносно ОСОБА_6 у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України повернути прокурору Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 з підстав його невідповідності вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала суду набирає законної сили після спливу семиденного строку, встановленого ст. 395 КПК України для її оскарження. Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили та її виконання.

Ухвала може бути оскаржена в порядку ст. 395 КПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська протягом семи днів з дня її проголошення.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - о 16 годині 00 хвилин 07 червня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1