Справа № 276/109/24
Провадження № 1-кп/293/112/2024
УХВАЛА

12 вересня 2024 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілих ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

представника цивільного позивача ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР № 0000397 від 18.11.2023 по обвинуваченню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України

ВСТАНОВИВ:

Черняхівським районним судом Житомирської області здійснюється розгляд кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 286, ч.1 ст. 135 КК України.

04.09.2024 на електронну адресу суду надійшло клопотання представника третьої особи ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з рухомого майна.

За змістом вказаного клопотання представник третьої особи просить скасувати частково арешт з автомобіля марки "BMW-5301", реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_9 , шляхом передання його на відповідальне зберігання без права розпорядження ним, тим самим надати право користуватись ним та зобов`язати працівників СВ ВП №4 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області безоплатно повернути автомобіль марки "BMW -5301", реєстраційний номер НОМЕР_1 , його власнику ОСОБА_9 .

Клопотання мотивоване тим, що у кримінальному провадженні № 0000397 слідчим суддею Володарськ-Волинського районного суду Житомирської області постановлено ухвалу про накладення арешту на тимчасово вилучене майно - автомобіль марки "BMW -5301", реєстраційний номер НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик для тимчасового утримання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 12.10.2023 ОСОБА_9 є власником автомобіля марки "BMW-5301" реєстраційний номер НОМЕР_1 та володів ним на вказаній правовій підставі.

Вказує, що на даний час жодної підозри з приводу кримінального правопорушення ОСОБА_10 не оголошено та те, що з часу звернення з обвинувальним актом до суду пройшло 6 місяців, допитоано свідків та досліджено ряд доказів, а тому вважає, що існують об`єктивні підстави для скасування арешту з автомобіля, а саме відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт автомобіля в частині його користування, що відповідно до ч.1 ст. 174 Кримінального процесуального кодексу України є підставою для часткового скасуваня арешту.

Доводить, що хоч автомобіль і зберіг на собі сліди злочину і є речовим доказом, але на даний час, всі необхідні слідчі дії щодо їх збереження в кримінальному провадженні проведено, також проведено судову експертизу, та інші необхідні експертизи в тому числі огляд шляхом фотографування із залученням спеціаліста, вручено обвинувальний акт ОСОБА_11 та на даний час вказаний обвинувальний акт слухається в Черняхівському районному суді Житомирської області по суті. За обставин вчинення кримінального правопорушення вказаний автомобіль не підлягатиме спеціальній конфіскації та так як Ступніцький не є підозрюваним, обвинуваченим у кримінальному провадженні, будь яких претензій до нього не висунуто, а тому не є особою, яка має нести будь-якої відповідальності. Крім того ОСОБА_9 є цивільним позивачем у справі.

Вказаним автомобілем ОСОБА_9 користуватись як власник не має можливості, що створює для нього значні проблеми в повсякденному житті. Крім того, ті умови в яких зберігається автомобіль (відкрита ділянка місцевості, дощ, сніг) утворюють на деталях кузова та мотора корозії, яка впливає на стан автомобіля та зменшує його ринкову вартість.

У судовому засіданні представник третьої особи адвокат ОСОБА_8 подане клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти заявленого клопотання у повному обсязі.

Заперечуючи проти клопотання вказала, що автомобіль є частиною матеріалів кримінального провадження і до цього часу зберігає статус речового доказу, на якому зберігаються сліди злочину. Зазначила, що судом ще не досліджувалися висновки експертизи по автомобілю, а тому повернення транспортного засобу може не забезпечити стан автомобіля, який був на момент ДТП, що унеможливить проведення можливих експертиз. Вказала, що питання про долю речових доказів має вирішуватись вироком суду за результатами розгляду кримінального провадження.

Захисники обвинуваченого в судовому засіданні також заперечили проти задоволення клопотання про часткове скасування арешту з рухомого майна, оскільки в ході розгляду справи може виникнути питання проведення тієї чи іншої додаткової (повторної) експертизи.

Обвинувачений у судовому засіданні підтримав думку захисників.

Потерпілий та його представник в судовому засіданні заперечили проти заявленого клопотання, вказали на його передчасність.

Заслухавши думки учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов таких висновків.

Згідно із п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, тобто у порушенні Правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України, а саме у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебває у небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через безпоадний стан, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілого в небезпечний для життя стан.

Відповідно до ст. 98 КПК України транспортний засіб - автомобіль марки "BMW -5301", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є основним речовим доказом у кримінальному провадженні, тобто знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що зберіг на собі його сліди та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Згідно із нормами ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень пункту 20 постанови Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 року зберігання речових доказів у вигляді автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, здійснюється на спеціальних майданчиках і стоянках територіальних органів Національної поліції для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів.

За ст.174 КПК України арешт майна може бути скасовано ухвалою суду під час судового провадження за клопотанням, зокрема, власника майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову,стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Тобто із даної норми права слідує, що володілець арештованого майна повинен довести, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Однак ініціатор клопотання не довів той факт, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Суд також звертає увагу, що майно, на яке накладено арешт, відповідає визначеним у ч. 2, 3 ст. 170 КПК України критеріям та має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що майно, на яке накладено арешт, приєднано до кримінального провадження в якості речового доказу, а за змістом положень ч.2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення саме збереження речових доказів.

Відповідно до п.9 ст. 100 КПК України доля речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази повинні зберігатися до набрання рішення законної сили.

Крім того, як визначено нормами ч.4 ст. 171 КПК України суд вирішує питання про скасування арешту майна одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд.

На дату розгляду поданого клопотання про скасування арешту у даному кримінальному провадженні ще триває судовий розгляд, докази сторони обвинувачення та сторони захисту судом у повному обсязі не досліджені.

Твердження представника третьої особи, що допит свідків та досідження ряду доказів є істотною підстваю для скасування арешту на майно, не може свідчити про те, що у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доводи представника третьої особи про не належні умови зберігання речового доказу та у зв`язку з цим його пошкодження, суд не може розцінювати як беззаперечні підстави, які слугували б для скасування арешту такого майна в частині заборони користування. Крім того такі доводи заявника жодними доказами не підтверджені.

Суд вказує, що схоронність тимчасово вилученого майна до повернення майна власнику у зв`язку з припиненням тимчасового вилучення майна або до постановлення слідчим суддею, судом ухвали про накладення арешту на майно, забезпечується відповідно до встановленого Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. № 1104 (п.27, п-1-26 Порядку).

При цьому, суд зауважує, що за неналежне зберігання речових доказів, їх знищення чи пошкодження передбачена визначена законом відповідальність та порядок притягнення до такої відповідальності, зокрема і шляхом можливого стягнення збитків.

Отже, приймаючи до уваги підстави, заявлені у клопотанні, стадію розгляду кримінального провадження, суд уважає, що автомобіль марки "BMW-5301", реєстраційний номер НОМЕР_1 , має значення речового доказу у кримінальному провадженні, а його передача на відповідальне зберігання третій особі може призвести до втрати доказу.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст. 1 Протоколу N 1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п. 203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини" / Uzan and others v. Turkey, заяви N 19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

За встановлених обставин, враховуючи принци "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, суд уважає, що накладений арешт на майно (автомобіль) не порушує вимоги справедливого балансу щодо володіння таким майном.

Враховуючи, що арешт накладений на автомобіль з метою збереження його як речового доказу, наразі судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні триває, в цілому докази з боку обвинувачення та захисту не досліджені, що не виключає ймовірності того, що в подальшому виникне потреба в додатковому дослідженні вказаного речового доказу безпосередньо судом, проведення експертиз, на даній стадії кримінального провадження не доведено необґрунтованість накладення арешту на автомобіль та не доведено відсутність потреби в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, та існують підстави для подальшого застосування арешту майна, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання про часткове скасування арешту з рухомого майна.

Керуючись ст.ст.170, 174, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. У задоволенні клопотання представника третьої особи ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з рухомого майна відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і окремому оскарженню в апеляційному порядку не підлягає. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст ухвали оголошений: 17.09.2024 об 15:00 год.

Суддя Людмила ЛОСЬ