Справа № 477/2471/24
Провадження № 1-кп/477/438/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючого у справі - судді ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000083, по обвинуваченню :

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Ганнівка Добропільського району Донецької області, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, раніше не судимого, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації на посаді старшого механіка-водія 3 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді механіка - водія 3 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 , 10 серпня 2024 приблизно о 19-30 годині, будучи зупиненим інспектором СРПП ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , знаходячись по АДРЕСА_2 , на законну вимогу поліцейського про надання документу на право керування транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи, що наявне у нього посвідчення водія серії, номер НОМЕР_2 , видане 17.07.2023 року на його ім`я, є завідомо підробленим, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 вказаний документ отримав без проходження відповідної процедури отримання посвідчення водія, що передбачає обов`язкове проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС України в порядку, передбаченому Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, пред`явив працівнику СРПП ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, чим використав в обґрунтування правомірності керування транспортним засобом, відповідний підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія серії, номер НОМЕР_2 , видане 17.07.2023 року на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений у невідповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.

Своїми діями ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення - кримінальний проступок, передбачений ч. 4 ст. 358 КК України.

Всі вищенаведені обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_2 звернувся із заявою до процесуального керівника у кримінальному провадженні прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборонній Південного регіону ОСОБА_4 , згідно з якою він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Добровільність беззаперечного визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_2 та його згоду з встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності підтверджено захисником адвокатом ОСОБА_5 , про що свідчить його підпис у вищезазначеній заяві.

Вищевказана заява узгоджується з позицією обвинуваченого під час проведення досудового розслідування, під час якого він також визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, що підтверджується матеріалами кримінального провадження № 0000083.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про розгляд кримінального проступку у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі, посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути обвинувальний акт у порядку спрощеного провадження, визначеному статтями 381-382 КПК України.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, то, відповідно до частини 4 статті 107 ЦПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорюються учасниками судового провадження та підтверджуються матеріалами кримінального провадження № 0000083.

Так, досудовим розслідуванням встановлено, що 15 лютого 2023 року обвинуваченого ОСОБА_2 , на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 , прийнято на військову службу за призивом під час мобілізації, зараховано до списків особового складу частини, призначено на посаду старшого механіка- водія 3 танкового взводу танкової роти, у військовому званні «солдат».

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом для військовозобов`язаних вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з 15 лютого 2023 року, тобто з моменту зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 , він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу, та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно з положеннями ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Виконуючи покладені на нього обов`язки по військовій службі Збройних Сил України, обвинувачений ОСОБА_2 згідно з вимогами ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 9, 11, 49, 50, 125, 126 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статути) був зобов`язаний суворо дотримуватися Конституції України та законів України, правил військової ввічливості, поважати честь і гідність кожної людини, бути зразком високої культури, скромності й витримки, ґрунтувати відносини з іншими військовослужбовцями на взаємній повазі, бути хоробрим і дисциплінованим, берегти військову честь, захищати свою і поважати чужу гідність, не допускати негідних дій самому і утримувати від здійснення цих дій інших військовослужбовців, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Збройні Сили України», Збройні Сили України - це військове формування, на яке відповідно до Конституції України покладаються оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності. Збройні Сили України забезпечують стримування збройної агресії проти України та відсіч їй, охорону повітряного простору держави та підводного простору у межах територіального моря України у випадках, визначених законом, беруть участь у заходах, спрямованих на боротьбу з тероризмом.

Так, обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, відповідно до ст. 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24 березня 1999 року №548-ХІУ, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, обвинувачений ОСОБА_2 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального проступку проти авторитету органів державної влади за наступних обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді старшого механіка-водія 3 танкового взводу танкової роти військової частини НОМЕР_1 , в 2023 року, точну дату в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось можливим, з метою отримання додаткових благ, пов`язаних з управлінням транспортними засобами без проходження відповідних іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчення водія, вирішив придбати посвідчення водія у невстановленої особи.

З цією метою, діючи умисно, обвинувачений ОСОБА_2 , в мережі Інтернет знайшов оголошення про отримання прав, посилання під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, яке пропонувало надання послуг по виготовленню офіційних документів, у тому числі посвідчення водія. Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з метою використання завідомо підробленого офіційного документу - посвідчення водія, обвинувачений ОСОБА_2 , замовив посвідчення водія на своє ім`я, під час чого, узгодивши оплату вартості підробленого документа у грошовому еквіваленті, оплатив в розмірі 9300 гривень та передав свої анкетні дані та зразок підпису.

В подальшому, ОСОБА_2 , перебуваючи в Донецькій області, у м. Покровськ, отримав у відділенні «Нової Пошти» підроблене посвідчення водія із серією та номером НОМЕР_2 від 17.07.2023 року на право керування транспортним засобом з категорією «В» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане «ТСЦ 0541».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_2 , достовірно знаючи про те, що він не складав в установленому законом порядку іспитів для отримання права керування транспортними засобами та видачі посвідчення водія, достовірно знаючи про те, що в жодному із Територіальних сервісних центрах МВС України зазначене посвідчення водія йому не видавалося, з метою використання завідомо підробленого документа, залишив дане посвідчення водія в себе та в подальшому почав його використовувати для підтвердження права керувати транспортними засобами.

В подальшому, 10 серпня 2024 року приблизно о 19-30 годині обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи за кермом транспортного засобу, а саме автомобіля марки «ВАЗ 21099» з державним реєстраційним номером НОМЕР_3 , маючи при собі завідомо підроблений офіційний документ у вигляді посвідчення водія на право керування транспортним засобам категорії «В», видане 17.07.2023 року з серією та номером НОМЕР_2 , рухаючись по АДРЕСА_2 , був зупинений інспектором СРПП ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 для перевірки документів, що є одним із заходів правового режиму воєнного стану.

На законну вимогу поліцейського про надання документу на право керування транспортним засобом, обвинувачений ОСОБА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи, що наявне у нього посвідчення водія серії, номер НОМЕР_2 , видане 17.07.2023 року на його ім`я, є завідомо підробленим, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 , вказаний документ отримав без проходження відповідної процедури отримання посвідчення водія, що передбачає обов`язкове проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів в уповноважених підрозділах територіальних органів з надання сервісних послуг МВС України, в порядку передбаченому Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, пред`явив працівнику управління патрульної поліції, чим використав в обґрунтування правомірності керування транспортним засобом, відповідний підроблений документ, а саме посвідчення водія яке не відповідає встановленому зразку аналогічного бланка посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України, так як виготовлений у невідповідності до вимог, які пред`являються до даного виду документів.

З огляду на вищезазначене ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 4 ст. 358 КК України, - використання завідомо підробленого документа.

У кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_2 за ч. 4 ст. 358 КК України потерпілі відсутні.

Суд, враховуючи заяву обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, додані до нього матеріали та матеріали кримінального провадження приходить до висновку, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку знайшла своє підтвердження, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений частиною 4 статті 358 КК України, а саме: використав завідомо підроблений документ і його дії органом досудового розслідування кваліфіковано вірно.

Відповідно до вимог статті 65 КК України, призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 є визнання вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття у вчиненому.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлені.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який належить до кримінальних проступків, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання обвинуваченого, а також дані про особу обвинуваченого.

Обвинувачений раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, судимості не має, є військовослужбовцем, позитивно характеризується за місцем проходження служби, має сталі соціальні зв`язки, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, щиро розкаявся у вчиненому.

Санкцією ч. 4 ст. 358 КК України передбачене покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

За таких обставин, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, та враховуючи особу обвинуваченого, суд вважає можливим застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в межах санкції ч. 4 ст. 358 КК України, що є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.

Судові витрати на залучення експерта складають 2271,84 грн.

Речовим доказом розпорядитись відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись статтями 369-370, 371, 373- 374, 381-382, 394 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. 00 коп.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_2 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта у сумі 2271(дві тисячі двісті сімдесят одну) грн. 84 коп.

Речовий доказ у справі: посвідчення водія із серією та номером НОМЕР_2 на право керування транспортним засобом з категорією «В» на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , видане 17.07.2023 року ТСЦ 0541, - залишити у матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку суду, з урахуванням вимог, передбачених ч.1 ст.394 КПК України.

Суддя ОСОБА_1