Справа № 192/3060/24
Провадження № 1-кс/192/344/24
Ухвала

Іменем України

30 жовтня 2024 року

Слідчий суддя Солонянського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у селищі Солоному Солонянського району Дніпропетровської області клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000011, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна,

встановив:

Прокурор звернувся до суду з вказаним клопотанням, у якому просить накласти арешт на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_4 , який мешкає: АДРЕСА_1 (м.т. НОМЕР_2 ), шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження.

Клопотання обґрунтовується тим, що 27.10.2024 до СД ВП № 1 ДРУП 1 надійшли матеріали за фактом використання завідомо підроблених документів з боку ОСОБА_4 , який на блокпосту « АДРЕСА_2 , пред`явив працівникам поліції посвідчення водія, яке має явні ознаки підробки. За номером посвідчення водія НОМЕР_1 було з`ясовано, що даний номер належить ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 від 26.10.2024). За даним фактом 27.10.2024 було розпочато кримінальне провадження № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто використання завідомо підробленого документу.

27.10.2024 в ході огляду місця події ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції водійське посвідчення на своє ім?я серії НОМЕР_1 , яке має явні ознаки підробки, котре в подальшому поміщено до паперового конверту та вилучено до ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

Прокурор посилається на те, що зазначене посвідчення водія має значення речового доказу, оскільки є предметом вчинення кримінального правопорушення, постановою дізнавача було визнано речовим доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження, у ході досудового розслідування в органу дізнання виникла необхідність у збереженні речових доказів по кримінальному провадженню, попередження можливості їх знищення або пошкодження, забезпечення подальшого належного їх зберігання до призначення та проведення всіх необхідних судових експертиз, а саме судово-технічної експертизи документу. Незастосування заходу забезпечення кримінального провадження (накладення арешту на майно) може призвести до втрати або знищення вказаного речового доказу, що унеможливить в подальшому проведення повного та всебічного досудового розслідування та встановлення обставин, котрі підлягають доказуванню по кримінальному провадженню.

Прокурор та власник майна ОСОБА_4 у судове засідання не прибули, причини неявки не повідомили.

З огляду на правила, встановлені ч. 1 ст. 172 КПК України, неприбуття у судове засідання прокурора, власника майна не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши обґрунтованість клопотання прокурора, суд дійшов таких висновків.

Слідчим суддею встановлено, що 27 жовтня 2024 року зареєстроване кримінальне провадження № 0000011 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України. Згідно із витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024 до СД ВП № 1 ДРУП 1 надійшли матеріали за фактом використання завідомо підроблених документів з боку ОСОБА_4 , який на блокпосту « АДРЕСА_2 , пред`явив працівникам поліції посвідчення водія, яке має явні ознаки підробки. За номером посвідчення водія НОМЕР_1 було з`ясовано, що даний номер належить ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 від 26.10.2024).

За змістом рапорту поліцейського СРПП ВП № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 26.10.2024 на блокпосту був зупинений автомобіль ВАЗ 21013, д.н.з. НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_4 . При перевірці документів, які надав ОСОБА_4 , а саме посвідчення водія НОМЕР_1 , виникла підозра в його справжності.

26 жовтня 2024 року слідчим Відділення поліції № 9 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області було проведено огляд місця події, під час якого ОСОБА_4 добровільно надав для огляду працівникам поліції своє посвідчення водія, при огляді посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було виявлено явні ознаки підробки, на даному посвідченні водія № НОМЕР_1 , посвідчення було вилучено до Відділення поліції № 1 Дніпровського РУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області.

За змістом письмового пояснення ОСОБА_4 , наданим 26.10.2024, водійське посвідчення на його ім`я він втратив під час бойових дій та потрібно було відновити його, знайомий порекомендував та надав номер телефону, де можуть допомогти, під час спілкування в месенджері Viber з невідомим, йому була запропонована допомога у відновленні військового посвідчення у вигляді дублікату, за дану допомогу він заплатив 6500 грн, про те, що його водійське посвідчення є підробкою, йому нічого не відомо.

28 жовтня 2024 року постановою дізнавача визнано речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000011 від 27.10.2024 бланк посвідчення водія із серійним номером НОМЕР_1 , заповненого на ім`я « ОСОБА_4 », ІНФОРМАЦІЯ_1

28 жовтня 2024 року постановою дізнавача також призначено судово-технічну експертизу документа, на вирішення якої поставлені питання: «Чи відповідає посвідчення водія серії НОМЕР_1 видане на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аналогічним посвідченням, що знаходяться в офіційному обігу на території України?», «Чи вносились будь-які зміни в попередні дані наданого на експертизу посвідчення водія?».

Слідчий суддя зазначає, що згідно з ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За правилами, встановленими ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на викладені обставини є підстави та розумні підозри вважати, що посвідчення водія, на яке прокурор просить накласти арешт, є предметом кримінального правопорушення, а, отже, воно може бути використане як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наведені прокурором доводи про необхідність його арешту з метою збереження речового доказу є обґрунтованими.

Слідчий суддя також вважає, що накладення арешту на зазначене майно шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження за вказаних обставин є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставинам кримінального провадження станом на час прийняття рішення.

Таким чином, слідчий суддя задовольняє клопотання прокурора про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172 КПК України,

постановив:

Клопотання прокурора Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000011, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, про арешт майна, задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження на посвідчення водія серії НОМЕР_1 , видане на ім?я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власником якого є ОСОБА_4 , шляхом заборони користування, відчуження та розпорядження.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1