Дата документу 17.07.2024
Справа № 334/5180/24
Провадження № 1-кс/334/1716/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 15.03.2024 року до ЄРДР за №0000548 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на майно,

В С Т А Н О В И В :

15 липня 2024 року до Ленінського районного суду міста Запоріжжя надійшло клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітана поліції ОСОБА_5 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 15.03.2024 року до ЄРДР за №0000548 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що провадженні слідчого відділу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області перебувають матеріали кримінального провадження внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000548 від 15.03.2024 за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що15.03.2024 до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшло повідомлення про те, що невстановлені особи здійснюють незаконну торгівлю наркотичними засобами на території м. Запоріжжя. Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 , пояснив, що є наркозалежною особою в зв`язку з чим в нього є багато знайомих, які також вживають наркотичні засоби. Від своїх знайомих йому стало відомо, що в м. Запоріжжя, є група осіб, яка займається вирощуванням та продажем галюциногенних грибів та є між собою родичами або близькими знайомими. Зокрема до вказаної групи входять ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . З того що йому стало відомо, ОСОБА_6 , зокрема зрозумів, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 допомагають організатору у збуті галюциногенних грибів за допомогою служб доставок ТОВ «НоваПошта» та АТ «Укрпошта». Допитаний в якості свідка ОСОБА_9 , пояснив, що у м. Запоріжжя в нього є багато знайомих, які вживають наркотичні засоби та психотропні речовини. Від своїх знайомих йому, зокрема стало відомо, що в м. Запоріжжя мешкає ОСОБА_10 , який займається збутом психотропної речовини. Наскільки йому відомо останній займаться вирощуванням галюциногенних грибів за місцем мешкання та в гаражі на території м. Запоріжжя. У збуті йому допомагають особи з числа родичів та близьких знайомих, зокрема брат його дружини ОСОБА_7 та його співмешканка ОСОБА_8 . Психотропні гриби вони збувають через інтернет за допомогою служб доставок ТОВ «НоваПошта» та АТ «Укрпошта», вказуючи вигадані дані при відправленні. 17.05.2024 було проведено контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки в ході, якої під час огляду місця події на відкритій ділянці місцевості, яка розташована на узбіччі біля буд. АДРЕСА_1 , зокрема було вилучено: прозорий полімерний вакумований згорток з речовиною рослинного походження (схожою на плодове тіло грибів) сірого кольору, який було упаковано до спец. пакету WAR 1914775. Крім того, в ході досудового розслідування було проведено судову хімічну експертизу та згідно висновку експерта № СЕ-19/108-24/9948-НЗПРАП від 28.05.2024: надані частини плодових тіл грибів сірого кольору є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено частинами плодових тіл грибів, що містять псилоцин, маса яких, в перерахунку на висушену речовину, складає 10,244 г. Також в ході досудового розслідування до Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області надійшов рапорт співробітника УБН ГУНП в Запорізькій області про те, що організатором вказаної групи є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (громадянин російської федерації) фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , разом зі своєю дружиною, яка є відправником, а саме: ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка для реалізації злочинної діяльності використовує автомобіль BMW 328 ХІ, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу автомобіль BMW 328 ХІ, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_12 , на підставі договору укладеному в СГ №6479/24/000052 від 02.05.2024. 11.07.2024 у період часу з 21 години 30 хвилин до 21 годин 45 хвилини слідчим СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області проведено обшук автомобіля BMW 328 XI, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору, за адресою: АДРЕСА_3 , біля магазину ТОВ «Сільпо-Фуд», яким користується гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході якого виявлено та вилучено: автомобіль BMW 328 XI, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору; ключі від авто BMW 328 XI, д.н.з. НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору. Також, в ході досудового розслідування, гр. ОСОБА_11 11.07.2024 добровільно видано працівникам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіля BMW 328 XI, з реєстраційним номером НОМЕР_1 . Вищевказані речі та предмети, які були виявлені та вилучені у ході проведення обшуку визнані речовими доказами, упаковані, опечатані та на даний час зберігаються у Запорізькому РУП ГУНП в Запорізькій області. На підставі викладеного, слідчий вважає, що вилучені предмети мають істотне значення для проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки зберігли на собі сліди скоєного кримінальною правопорушення, а також містять відомості, які можуть бути використані як докази фактів та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України - є речовим доказом у кримінальному провадженні, слідчий просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно з метою збереження речових доказів.

Клопотання слідчого оформлене відповідно до вимог КПК України та погоджене процесуальним прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя.

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності, в якій підтримав доводи свого клопотання та просив його задовольнити з підстав вказаних у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Так, згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0000548, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Положеннями ст. 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано захист права власності. Згідно з цією нормою кожна особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом.

Наведена засада закріплена у ст. 41 Конституції України, яка зазначає, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50).

Також слідчий суддя, при розгляді клопотання, ураховує правові позиції, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду при розгляді справи № 748/1457/19.

Питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Верховний Суд наголосив, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння.

ККС ВС у названій вище постанові вказав, що згідно зі статтею 1 Протоколу № 1 до Конвенції з прав людини і основоположних свобод, кожна фізична чи юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини застосування конфіскації майна в конкретному випадку буде відповідати вимогам ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції не просто за умови, якщо така конфіскація формально ґрунтується на вимогах закону, але й за умови, що така законна конфіскація у даній конкретній ситуації не порушує «справедливу рівновагу між вимогами загального інтересу і захисту фундаментальних прав осіб».

Зокрема, порушення ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції через застосування конфіскації, яка формально ґрунтувалася на положеннях національного закону, але за обставин конкретної справи була визнана «неспівмірною», оскільки покладала на заявника «надмірний індивідуальний тягар», було встановлено у справі «Ісмайлов (Ismayilov) проти Російської Федерації» від 06 листопада 2008 року.

З огляду на викладене, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для накладення арешту на автомобіль, ключі від автомобіля та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу як на речовий доказ у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, внесеному 15.03.2024 року до ЄРДР за №0000548 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, про накладення арешту на майно, залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя: ОСОБА_1