УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.11.2024 Справа №607/13144/22 Провадження №1-в/607/413/2024

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

представника Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі подання заступника начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_5 про приведення судового рішення у відповідність до чинного законодавства відносно засудженого:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тернопіль, українця, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , з середньою освітою, засудженого вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

ВСТАНОВИВ:

18.10.2024 заступник начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_7 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з поданням про приведення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 №3886-ІХ.

Ініціатор подання зазначає, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком терміном 1 рік.

Подання обґрунтовано тим, що 09.08.2024 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», №3886-ІХ від 18.07.2024, яким усунена караність вчиненого ОСОБА_6 діяння. У зв`язку з цим та, посилаючись на положення ч. 1 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, п. 13 ч. 1 ст. 537, п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, заступник начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_7 просить суд вирішити питання про приведення вироку Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 у відповідність до чинного законодавства.

В судовому засіданні представник Тернопільського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_4 подання підтримала повністю та просила задовольнити із наведених у ньому підстав.

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 під час розгляду подання не заперечувала щодо задоволення подання та звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного йому вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду подання, засуджений ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, що відповідно до вимог абз. 2 ч. 5 ст. 539 КПК України, не є перешкодою для розгляду подання.

Заслухавши пояснення представника органу пробації ОСОБА_4 та думку прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_3 , а також дослідивши матеріали подання, суд дійшов таких висновків.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За змістом ч. 6 ст. 3 КК України зміни законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», який набрав чинності 09.08.2024 року - ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч.2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21 було зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-ІХ, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на вказане кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Внесені законодавцем зміни призвели до часткової декриміналізації діяння і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року. Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

В судовому засіданні встановлено, що вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 1 року позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Вказаний вирок суду набрав законної сили 14.04.2023. Іспитовий строк, встановлений засудженому ОСОБА_6 зазначеним вироком суду на даний час закінчився, втім останнього не звільнено судом від призначеного покарання.

Зі змісту вказаного вироку вбачається, що ОСОБА_6 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, тобто закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, вчинений в умовах воєнного стану, в розмірі 412,89 грн., що мало місце 09.09.2022.

При цьому розмір двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, який в розумінні п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України застосовується в адміністративному та кримінальному законодавстві в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, станом на 01.01.2022 становив 2481 грн.

Таким чином, вартість майна, за закінчений замах на крадіжку якого засуджено ОСОБА_6 , є меншою 2 неоподатковуваних мінімумів, який за нормами кримінального законодавства для кваліфікації злочинів встановлюється виходячи з суми неоподатковуваного мінімуму на рівні податкової соціальної пільги 2481 гривень (станом на 01.01.2022).

Відтак, на засудженого ОСОБА_6 поширюється дія Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" №3886-IX від 18.07.2024 року, яким фактично усунуто караність вчиненого діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Таким чином, під час судового розгляду даного подання встановлено підстави, передбачені ч. 2 ст. 74 КК України, для звільнення засудженого ОСОБА_6 від призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023 покарання.

За таких підстав, подання заступника начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Подання заступника начальника Тернопільського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Тернопільській області ОСОБА_5 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України, звільнити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання, призначеного вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 14.03.2023, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя ОСОБА_1