Справа № 740/1564/19 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/105/24
Категорія - ч. 4 ст. 187 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

З участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників-адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 30 серпня 2018 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001119, за апеляційними скаргами за апеляційними скаргами обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року щодо

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

-31.01.2017 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 297 КК України до 4 років обмеження волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця АДРЕСА_1 , громадянина України, без зареєстрованого місця проживання, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше судимого:

-26.03.2013 року Глуховським міськрайонним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі із конфіскацією 1/2 частини майна;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Богуслав, Київської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року:

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяця з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла;

- за ст. 257 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла;

- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 1 місяць з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано не відбуте покарання за вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 31 січня 2017 року, та на підставі ч. 1 ст. 72 КК України, із розрахунку один день позбавлення волі за два дні обмеження волі, за сукупністю вироків, визначено ОСОБА_9 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 2 місяці, з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла;

- за ст. 257 КК України - у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_10 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч. 4 ст. 187 КК України та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК України із застосуванням ст.. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла;

- за ст. 257 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_11 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з конфіскацією всього майна, що є його власністю, за виключенням житла.

Цивільні позови ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн., з кожного по 60000 грн., та на користь ОСОБА_13 у відшкодування моральної шкоди 180 000 грн., з кожного по 60000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на користь держави по 13674 грн. 54 коп. з кожного окремо на відшкодування процесуальних витрат, та з ОСОБА_9 на користь держави 17 535 грн. 53 коп. процесуальних витрат.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

В апеляційних скаргах, аналогічних за змістом, обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , не оспорюючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, доведеності їх вини та правильності кваліфікації їх дій, просять змінити вирок суду та призначити їм більш м`яке покарання, застосувавши положення ст. 69 КК України та зменшити суму, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування моральної шкоди потерпілим.

В обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що при призначенні покарання судом не було дотримано вимог ст. ст. 50, 65 КК України, а також не в повній мірі враховані обставини, що пом`якшують їх покарання, - щире каяття та добровільне часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди, що призвело до призначення покарання, що не відповідає тяжкості злочину та особі засудженого і є занадто суворим. На думку обвинувачених, зазначені вище обставини, є підставою для призначення їм покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Також на порушення норм матеріального та процесуального права судом 1 інстанції необґрунтовано, з недотриманням вимог розумності та справедливості, вирішено цивільні позови в частині відшкодування моральної шкоди, розмір якої вважають завищеним.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачений ОСОБА_11 просить вирок у частині призначеного йому покарання залишити без змін.

Вирок суду щодо обвинуваченого ОСОБА_11 , ніким з учасників судового провадження не оскаржується.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_9 на початку серпня 2018 року, більш точної дати у ході досудового розслідування не встановлено, з метою нападу на господарства громадян, діючи умисно, з корисливих мотивів, організував стійку злочинну групу (банду), до складу якої увійшли громадяни України - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . При цьому, ОСОБА_9 повідомив членів організованої групи про наявність плану злочинних дій та розподілив ролі між учасниками нападу.

Згідно розробленого плану злочинних дій, члени злочинного угруповання виконували наступні функції: ОСОБА_9 як організатор, здійснював загальне керівництво озброєною групою, розподіляв обов`язки між її учасниками, визначав об`єкт посягання, брав участь у підготовці та вчиненні нападу, розподіляв здобуте злочинним шляхом майно і грошові кошти, збирав та аналізував інформацію щодо майбутніх об`єктів нападу, забезпечував групу зброєю, безпосередньо під час розбійного нападу здійснював фізичне та психічне подолання опору потерпілих.

ОСОБА_10 здійснив підбір ще одного учасника для залучення до злочинного угруповання для вчинення нападу на окремих громадян, приймав активну участь у розбійному нападі, виконував пошук цінностей та грошових коштів, безпосередньо під час розбійного нападу здійснював фізичне та психічне подолання опору потерпілих.

ОСОБА_11 приймав активну участь у розбійному нападі, виконував пошук цінностей та грошових коштів, безпосередньо під час розбійного нападу здійснював фізичне та психічне подолання опору потерпілих.

З метою прикриття своєї злочинної діяльності, уникнення викриття правоохоронними органами, учасники організованої групи використовували заздалегідь підготовлені пістолет, газовий балончик, рукавички та маски, якими прикривали обличчя.

У розпорядженні злочинного угруповання знаходився пістолет марки STALKER - MOD. 914-S НОМЕР_3 калібру 9 mm Р.А.К., промислового виробництва Туреччини (АТАК arms ltd.), який відповідно до висновку судової експертизи зброї від 25.01.2019 № 1477 є самозарядною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю, а також газовий балончик, про що були обізнані всі члени банди.

У такий спосіб, відповідно до розробленого плану злочинних дій, відомого всім учасникам організованої групи, 29.08.2018, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на електричці «Київ-Ніжин» прибули з м. Києва до м. Ніжина Чернігівської області, звідки направились до с. Переяслівка Ніжинського району Чернігівської області. З метою уникнення їх подальшого викриття з вказаного села до с. Черняхівка Ніжинського району Чернігівської області пішли пішки.

Цього дня, близько 21.00 години, прибувши до попередньо оглянутого ними господарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_5 , де проживає родина Нещерет, та, встановивши відсутність господарів, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишилися чекати їх появи поблизу вказаного господарства, спостерігаючи за навколишньою обстановкою.

У подальшому, того ж дня, близько 23.00 години, дочекавшись приїзду та подальшого входу господарів - ОСОБА_12 і ОСОБА_13 в будинок, вдягнувши рукавички та маски, ОСОБА_11 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через незамкнені двері проникли до будинку.

ОСОБА_9 , потрапивши у будинок, здійснив у коридорі один постріл в гору з пістолета марки STALKER - MOD. 914-S НОМЕР_3 калібру 9 mm Р.А.К., промислового виробництва Туреччини (АТАК arms ltd.), щоб залякати потерпілих.

Одночасно з цим, ОСОБА_11 , згідно відведеної йому ролі, першим проник через незамкнені двері до будинку потерпілих, де, взявши у коридорі сокиру, в одній із кімнат будинку напав на потерпілого ОСОБА_13 , нанісши сокирою один удар в голову та декілька ударів по лівому плечу, спричинивши йому тілесні ушкодження відповідно до висновку судово-медичного експерта № 183 від 14.09.2018 у вигляді: двох синців лівого плеча, котрі виникли внаслідок ударів тупим предметом (предметами) з елементами дії давлення і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я, та тілесні ушкодження у вигляді: забійної рани тім`яної ділянки голови, котра виникла внаслідок удару тупим предметом (предметами) з елементами дії давлення і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Від отриманих тілесних ушкоджень потерпілий впав на підлогу та ненадовго втратив свідомість. Відшукавши у будинку мотузки та скотч, ОСОБА_11 зв`язав потерпілому руки та ноги, тим самим подолав у його волю до опору, а також, погрожуючи фізичною розправою, вимагав у потерпілого видати гроші та цінності.

У цей же час, ОСОБА_10 , згідно відведеної йому ролі, застосував газовий балончик до потерпілої ОСОБА_12 , яка перебувала із чоловіком в одній кімнаті будинку, та в подальшому напав на неї, нанісши декілька ударів дерев`яною палкою, руками і ногами в голову, тулуб та по кінцівках, спричинивши відповідно до висновку судово-медичного експерта № 184 від 14.09.2018 тілесні ушкодження, у вигляді: синців обох передпліч, обох плечей, поперекової ділянки спини, лівої молочної залози, чола, а також садна лівого зап`ястка та правої гомілки, котрі виникли внаслідок ударів тупим предметом (предметами) з елементами дії давлення, тертя-ковзання, і відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

Після чого, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_11 зв`язав їй руки та ноги мотузкою і липкою прозорою стрічкою, тим самим подолавши у потерпілої волю до опору. В подальшому, погрожуючи фізичною розправою, ОСОБА_10 вимагав у потерпілої видати гроші та цінності.

Після подолання опору обох потерпілих, ОСОБА_9 , погрожуючи фізичною розправою, приставляв до голови по черзі потерпілим пістолет та вимагав видати гроші та цінності.

У свою чергу ОСОБА_12 , реально сприймаючи загрозу своєму життю та здоров`ю, повідомила нападникам про відсутність грошей у будинку. Не зважаючи на це, ОСОБА_9 продовжував погрожувати вогнепальною зброєю та застосування насильства до потерпілих.

Після цього, ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , відповідно до раніше розробленого плану, почали обшукувати будинок та спільними діями заволоділи майном потерпілих всього загальною вартістю 11430,43 грн, та атестатом про середню освіту видане на ім`я ОСОБА_13 № НОМЕР_1 і копією свідоцтва платника податку видане на ім`я ОСОБА_12 , серія НОМЕР_2 , що не представляють для потерпілих матеріальної цінності.

Заволодівши грошовими коштами та майном ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , учасники банди залишили потерпілих у будинку на підлозі у зв`язаному стані, поклавши на них диван, який знаходився у кімнаті, а після цього вийшли з будинку та зникли з місця події.

Всього, внаслідок розбійного нападу ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заволоділи майном потерпілих на загальну суму 11430,43 грн, які ОСОБА_9 розподілив між всіма членами банди.

Також, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_9 перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно придбав, без передбаченого законом дозволу (знайшов) пістолет STALKER - MOD. 914-S НОМЕР_3 калібру 9 mm Р.А.К., промислового виробництва Туреччини (АТАК arms ltd.), який залишив собі та в подальшому без передбаченого законом дозволу зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 .

07.11.2018, у період часу з 06 год 34 хв до 07 год 51 хв, співробітниками поліції у ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено пістолет, який відповідно до висновку експерта від 25.01.2019 №1477, є самозарядною короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю. Пістолет, наданий на дослідження, знаходиться в працездатному стані та придатний до проведення пострілів. Конструкція даного пістолета дозволяє здійснювати постріли шумовим (холостим) патроном калібру 9 mm Р.А.К. зі снарядом діаметром 6,8 мм, що заряджається окремо від патрона, при цьому забезпечується достатня вражаюча здатність стріляних снарядів. Пістолет, наданий на дослідження, виготовлений шляхом переробки саморобним способом сигнального (стартового) пістолета STALKER - MOD. 914-S №0814- 000485 калібру 9 mm Р.А.К., промислового виробництва Туреччини (АТАК arms ltd.). В даному пістолеті саморобним способом видалені захисні елементи з каналу ствола, які перешкоджають проведенню пострілів снарядом (кулею, картеччю та ін.), та заблокований газовідвідний канал.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та їй захисників, які підтримали подані апеляційні скарги, думку прокурора, який заперечував проти апеляційних скарг сторони захисту, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які їх засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюється, як і кваліфікація дій обвинувачених, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинувачених в апеляційній скарзі не оспорюються. Не перевіряються зазначені обставини і колегією суддів виходячи із приписів ч. 3 ст. 404 КПК України.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ними злочинів, дані особу винних, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх обставини, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності проти власності та проти громадського порядку та моральності, немає власної сім`ї, немає зареєстрованого місця проживання, немає постійного місця роботи, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, вчинив кримінальні правопорушення у період непогашеної судимості. Взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини обвинуваченим, щире каяття, добровільне часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих статей.

При обранні обвинуваченому ОСОБА_10 виду та міри покарання, суд правильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та їх обставини, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання характеризується задовільно, раніше притягувався до кримінальної відповідальності проти власності, немає власної сім`ї, немає зареєстрованого місця проживання, немає постійного місця роботи, за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не звертався, вчинив кримінальні правопорушення у період непогашеної судимості. Взяв до уваги обставини, що пом`якшують покарання - визнання вини обвинуваченим, добровільне часткове відшкодування матеріальної та моральної шкоди потерпілим та обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину щодо особи похилого віку і вмотивовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, передбаченому санкціями інкримінованих статей.

Апеляційні доводи обвинувачених про зайву суворість призначеного йому покарання за вчинені ними кримінальні правопорушення, та пов`язане з цим апеляційне прохання щодо зміни вироку, шляхом призначення менш тяжкого покарання із застосуванням ст.. 69 КК України - є безпідставними.

На думку колегії суддів, зазначені апеляційних скаргах доводи, не можуть вважатися обставинами, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, та судом першої інстанції вони були в повному обсязі враховані при призначенні покарання, про що свідчить зміст відомостей та висновків суду, наведених ним у мотивувальній частині вироку.

Доводи апеляційної скарги, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну суворість не знайшли свого підтвердження.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як видно, фактично прийняв до уваги всі дані, що характеризують особу обвинувачених, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєних кримінальних правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання та думку потерпілих.

Аналізуючи доводи про наявність підстав для застосування апеляційним судом ст. 69 КК України при призначенні покарання , колегія суддів враховує таке.

За змістом ст. 69 КК України призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

Із матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого не вбачається обставин, які б істотно знизили ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дали б законні підстави для застосування положень ст. 69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини хоча й пом`якшують покарання обвинувачених, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчинених ними злочинів та ступінь суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, а також суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у виді позбавлення волі у розмірі, який колегія суддів вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових злочинів.

Таким чином, апеляційні вимоги про зміну вироку шляхом пом`якшення призначеного покарання на підставі норм КК України, з урахуванням наведених в апеляційній скарзі доводів, належить вважати безпідставними, оскільки вони носять суто суб`єктивний характер.

На думку колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у такий спосіб, як це зазначено у вироку, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає вимогам ст. 65 КК України, оскільки за своїм видом і розміром є справедливим, через що, підстав для зміни вироку за доводами обвинувачених про зайву суворість покарання, не вбачає.

Щодо вимоги апеляційних скарг про необхідність зменшення розміру стягнення моральної шкоди на користь потерпілих, то колегія суддів звертає увагу, що на обґрунтування зазначених вимог в апеляційній скарзі не наведеного переконливих мотивів і такі вимоги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частина 1 ст. 1167 ЦК України визначає загальні підстави відшкодування моральної шкоди: моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, котра її завдала, за наявності її вини у заподіянні такої шкоди.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, CabalesandBalkandali v. theUnitedKingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

Як установлено ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потерпілої особи і не має призводити до її збагачення.

На переконання апеляційного суду, визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції у повній мірі виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи тривалість фізичних страждань та глибину душевних страждань потерпілих із-за тілесних ушкоджень, втрату потерпілими звичного способу життя, ступінь вини обвинувачених, їх ставлення до наслідків вчинених ними кримінальних правопорушень, а саме, що протягом тривалого часу вони не відшкодовували завдану ними матеріальну та моральну шкоду потерпілим, прийшов до обґрунтованого висновку про розмір відшкодування на користь потерпілих, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Таким чином, апеляційний суд не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого щодо обвинуваченого судового рішення не встановлено.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - без змін.

Згідно ч. 4 ст. 532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженими - в той самий строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_4 ОСОБА_2 ОСОБА_3