Провадження №: 1-кс/752/6576/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , ознайомившись зі скаргою адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИВ:

12 серпня 2024 року до слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, в обгрунтування якої зазначено, що 17 червня 2024 року поштовим відправленням 536 на адресу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 в порядку статті 214 КПК України направлена заява від 14 червня 2024 року про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_4 за частиною першою статті 182, частиною четвертою статті 358 КПК України.

Зазначена заява, як вказано у скарзі, отримана Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 28 червня 2024 року.

У зв`язку з відсутністю відомостей про виконання Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вимог статті 214 КПК України, 29 липня 2024 року адвокатом ОСОБА_2 за вих. № 29-07/24 було направлено адвокатський запит про надання витягу про внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 про злочин від 14 червня 2024 року.

Як вказує адвокат у скарзі, 05 серпня 2024 року на адресу його електронної пошти направлено відповідь на адвокатський запит та відповідь на заяву ОСОБА_3 , зміст яких свідчить про невиконання Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві вимог статті 214 КПК України, зокрема, управлінням поліції не внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення кримінального правопорушення, досудове розслідування не розпочато, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань ОСОБА_3 не надано.

Вважаючи, що Голосіївським управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві допущено бездіяльність, яка станом на дату звернення з цією скаргою, на думку адвоката ОСОБА_2 , є триваючою, останній звернувся до слідчого судді з цією скаргою та просив зобов`язати уповноважену особу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві внести відомості, які містяться в заяві ОСОБА_3 від 14 червня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань та невідкладно розпочати досудове розслідування з підстав вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 182, частиною четвертою статті 358 КК України.

Дослідивши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 , слідчий суддя виходить з такого.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування регулюється положеннями § 1 Глави 26 КПК України.

Відповідно частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Частиною першою статті 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформляється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

Слідчий суддя зауважує, що за сталою судовою практикою, десятиденний строк, передбачений частиною першою статті 304 КПК України, на звернення особи зі скаргою на бездіяльність слідчого починається саме з моменту вчинення такої бездіяльності, за виключенням триваючої бездіяльності, до якої відноситься неповернення тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні.

Наведене дозволяє дійти висновку, що така бездіяльність, як порушення вимог статті 214 КПК України, має встановлений цим Кодексом строк, в межах якого особа може подати скаргу до слідчого судді та така бездіяльність не вважається триваючою.

Початок обчислення строку на оскарження рішень, дій чи бездіяльності починає спливати з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності, на противагу тому, що строк подання скарги на постанову слідчого, дізнавача, прокурора починається з дня отримання особою її копії.

Процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій її прийняття (частина перша статті 116 КПК України).

Як вже було зазначено слідчим суддею, у скарзі адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 посилається на те, що ОСОБА_3 звернулась до Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві з заявою про вчинення кримінального правопорушення засобами поштового зв`язку 17 червня 2024 року, отримана управлінням поліції вказана скарга 28 червня 2024 року.

Тобто, в даному випадку, строк звернення до слідчого судді зі скаргою на бездіяльність слідчого починається з 29 червня 2024 року. Водночас, зі вказаною скаргою до слідчого судді адвокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 звернувся лише 12 серпня 2024 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції суду.

Наведене свідчить, що скарга на бездіяльність слідчого щодо не внесення відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань подана з пропуском десятиденного строку, встановленого частиною першою статті 304 КПК України.

Слідчий суддя наголошує, що питання про поновлення строку для подачі скарги адвокат ОСОБА_2 перед слідчим суддею не порушує та не вказує поважних причин його пропуску, а посилається виключно на те, що така бездіяльність є триваючою.

З такими твердженнями адвоката ОСОБА_2 слідчий суддя не погоджується, з огляду на вищевикладені обставини.

Крім того, слід зазначити, що частиною другою статті 113 КПК України передбачено, що процесуальні дії під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу. Вимога про необхідність виконання процесуальних дій у строк, установлений КПК України, також міститься у статті 116 цього Кодексу.

Частиною першою статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише в тому випадку, якщо судом буде визначено поважність причин його пропуску.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у питанні поважності пропуску процесуальних строків, викладеної у постановах від 27 березня 2019 року у справі №127/17092/18, від 21 грудня 2022 року у справі №376/2712/21 Верховний Суд зазначив про те, що виходячи із системного аналізу норм процесуального закону, під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такі обставини мають бути підтверджені належними фактичними даними.

Недотримання встановлених законом процесуальних строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.

Верховний Суд у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі №127/17092/18 зазначив, що хоча стаття 117 КПК України і передбачає норму щодо поновлення пропущеного строку, однак це можливо лише у разі наявності поважних причин пропуску такого строку. При вирішенні питання про поновлення пропущеного строку судом мають враховуватися такі обставини, як тривалість процесуального строку; час, який минув з дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали особі реалізувати своє право (повноваження) в межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але він цього не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Іншого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає.

Наведене свідчить, що початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (рішення, дії чи бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.

На вказані критерії визначення причин поважності пропуску процесуальних строків також неодноразово звертала увагу у своїх постановах і Велика Палата Верховного Суду (постанови від 28 квітня 2022 року у справі №9901/480/21, від 08 вересня 2022 року у справі №99/84/22, від 08 вересня 2022 року у справі №990/11/22).

Крім того, у постанові від 06 березня 2021 року у справі №1640/2594/18 Верховний Суд зазначав, що дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі.

Водночас, як вже зазначалось слідчим суддею, відповідно частини першої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

У частині першій статті 25 КПК України прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення (за виключенням випадків, коли кримінальне провадження може бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого) або в разі надходження заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Чинним кримінальним процесуальним законом не встановлено будь-якого іншого порядку, ніж визначений у статті 214 КПК України, що має застосовуватися для розгляду і перевірки заяв про вчинення кримінального правопорушення, де визначено і повноважних суб`єктів для здійснення провадження за такими заявами, до яких суди будь-якої інстанції не належать (постанова Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі №662/729/19).

Кримінально-процесуальним законодавством не встановлено порядок та зміст викладу відомостей про кримінальні правопорушення в заявах або повідомленнях. Проте, надаючи оцінку таким відомостям, прокурор, дізнавач чи слідчий відповідно до статті 214 КПК України повинні переконатися у наявності в них даних, що вказують на об`єктивні ознаки підготовки, вчинення, приховування кримінального правопорушення. Однак вказане може бути встановлено лише в ході проведення досудового розслідування, згідно з розділом ІІІ КПК України.

Якщо зі звернення особи вбачається, що вона порушує перед органом досудового розслідування питання про вчинення кримінального правопорушення, ініціюючи здійснення ним дій, визначених КПК, то навіть за умови, що результати аналізу наведених особою відомостей свідчать про відсутність ознак складу злочину, такі відомості мають бути внесені до ЄРДР з подальшим закриттям кримінального провадження відповідно до статті 284 КПК України.

Відтак, виконання вимог положень статті 214 КПК України щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення відноситься не до дискреційних повноважень слідчого, дізнавача чи прокурора, а до імперативних вимог закону та його недотримання є неприйнятним.

Таким чином, посилання адвоката ОСОБА_2 на відповідь на запит від 29 липня 2024 року, яка отримана ним 05 серпня 2024 року, є безпідставним, оскільки оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань до слідчого судді могло мати місце протягом десяти днів з дня наступного після отримання заяви уповноваженою особою Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення.

Тобто, в будь-якому випадку, такий строк не міг перевищувати десятиденного строку з моменту отримання цієї заяви уповноваженою особою Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві 28 червня 2024 року, про що заявнику було достовірно відомо, а тому невчинення заявником жодних дій (розумних заходів), направлених на з`ясування результатів поданої нею заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення з моменту подачі заяви (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення до моменту звернення до слідчого судді не свідчать про добросовісне користування особою, яка звернулась зі скаргою, її процесуальними правами.

Особа, яка звернулась зі скаргою, не зазначила та не довела існування об`єктивно непереборних обставин, які б не залежали від її волевиявлення й істотно перешкоджали або ускладнювали реалізацію нею права на оскарження бездіяльності згідно статті 303 КПК України у строк, визначений кримінальним процесуальним законодавством, як і не долучила на підтвердження цих обставин відповідних доказів.

При цьому, слід зазначити, що як передбачено частиною п`ятою статті 9 КПК України, статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 19 Закону України від 29 червня 2004 року «Про міжнародні договори України», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Стаття 6 Конвенції передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, у рішенні по справі «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 §1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд із огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Разом з тим, право на суд одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1975 року; «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 20 червня 2011 року), не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави (рішення у справах «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року, «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року).

Якщо законом визначений порядок для вчинення певних дій, такий порядок в силу вимог національного та Європейського законодавства повинен дисциплінувати осіб, що звертаються до суду та не допустити судовий процес у безладний рух, так як право на суд не є абсолютним (постанова Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №705/5060/18).

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 304 КПК України скарга повертається, якщо є поданою після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 304 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Керуючись статтями 116, 214, 303, 304, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу адвоката ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції в м. Києві щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - повернути особі, яка її подала.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1