КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури зі змінами та доповненнями на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дубове Баришівського району Київської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдано.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він у квітні 2020 року, точної дати та часу не встановлено, між ним та ОСОБА_8 , виникла суперечка, яка у подальшому переросла у погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_6 у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 під час прибирання своєї земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , підпалив суху траву, у наслідок чого вогонь перекинувся на земельну ділянку ОСОБА_6 та знищив його насадження.

ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 04 год. 40 хв., точного часу не встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел направлений на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_8 , усвідомлюючи при цьому суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з мотивів помсти через особисті неприязні відносини з потерпілим, маючи при собі, заздалегідь підготовлене знаряддя злочину, невстановлену вогнепальну зброю, калібру 7,62 мм, підійшов до ОСОБА_8 , який знаходився в господарському приміщенні та здійснив у нього два постріли з близької дистанції в межах дії порохових газів, а саме: в тулуб в проекцію «сонячного сплетіння» та у праву завушну ділянку голови. Від заподіяних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер на місці.

Відповідно до висновку експерта № 140 смерть ОСОБА_8 настала від наскрізного вогнепального поранення голови, з переломом кісток склепіння та основи черепу, руйнацією речовини головного мозку, крововиливами під оболонки та в речовину головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, тобто у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, в якій порушує питання про скасування вироку Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, просить постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років; стягнути з обвинуваченого процесуальні витрати у провадженні в розмірі 41404,89 грн.

Доводи обґрунтовує тим, що висновки суду про відсутність складу злочину у діях ОСОБА_6 не відповідають фактичних обставинам;на переконання прокурора, суд першої інстанції упереджено дослідив обставини кримінального провадження, не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності; не навів у вироку мотивів, з яких суд відкинув докази сторони обвинувачення. Судом першої інстанції необґрунтовано визнано недопустимими та відхилено всі послідовні та логічні докази сторони обвинувачення, що вказували на вину ОСОБА_6 у вчиненні вбивства, а саме: акт обстеження службової собаки від 24.06.2020 відповідно до якого було службова собака довела неподалік до місця проживання ОСОБА_6 особи в якого був конфлікт з ОСОБА_8 ; протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_6 від 24.06.2020 під час якого виявлено та вилучено банківську картку вбитого та біохімічний аналіз крові дружини вбитого; експертний висновок поліграфолога від 24.06.2020, що вказував на причетність ОСОБА_6 до вбивства та вказував на факти перебування останнього на місці події та обставини самого вбивства; висновок експерта №10-2217 від 25.09.2020 відповідно до якого встановлено ДНК профіль ОСОБА_6 та листа експертно-криміналістичного центру 19/10/2-22299-2020 від 30.09.2020 відповідно до якого виявлено ДНК профіль ОСОБА_6 на закритому навісному замку, яким було закрито сарай де вбили ОСОБА_8 , крім того ОСОБА_6 відмовлявся органу досудового розслідування добровільно надати свої біологічні зразки саме через те, що розумів, що міг залишити свої сліди після вбивства.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року без зміни, мотивуючи тим, що прокурором не наведено переконливих доводів на підтвердження істотного порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів в кримінальному провадженні колегією суддів залишено без задоволення

Відповідно до ч. 3 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При цьому належить врахувати те, що у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 (справа № 676/603/17) зазначено, що « … відповідно до положень ст. 404 КПК, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду». Таку ж позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду (справа № 640/6847/15-к).

Натомість прокурор обґрунтовує своє клопотання лише доводами про свою незгоду з оцінкою доказів, на які суд послався у вироку.

З огляду на викладене та вимоги ч. 3 ст. 404 КПК України, підстави для задоволення такого клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та обставин кримінального провадження, відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача щодо змісту оскарженого вироку та доводів, викладених у апеляційній скарзі прокурора; вислухавши пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з наведених у ній підстав; пояснення ОСОБА_6 та його захисника, які просили вирок суду першої інстанції залишити без зміни; дослідивши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, провівши судові дебати та надавши обвинуваченому останнє слово; вивчивши і перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апелянта, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом вимог п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою, зазначаються, зокрема, підстави для виправдання обвинуваченого з наведенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що оскаржуваний вирок суду першої інстанції зазначеним вимогам кримінального процесуального закону відповідає.

Ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що стороною обвинувачення не подано достатньо належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кримінальне провадження вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, суд першої істанції виходив з того, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 у вбивстві ОСОБА_8 з мотивів помсти внаслідок неприязних відносин, що виникли на ґрунті суперечки, після якої були погрози застосування фізичної розправи, - не підтверджуються доказами, зібраними стороною обвинувачення, позаяк у даному кримінальному провадженні не доведено існування суперечки між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , яка у подальшому переросла у погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_6 , а також наявність між ними неприязних відносин. Вчинення вбивства з мотивів помсти не знайшли свого підтвердження доказами, наданими стороною обвинувачення.

Допитаний у судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_6 заперечив будь-які неприязні відносини із потерпілим, пояснив, що між ними не виникало серйозних суперечок, сварок і конфліктів, які могли би перерости у погрози фізичною розправою чи бійку. Щодо випадку про знищення потерпілим насаджень обвинуваченого, то обвинувачений пояснив, що дійсно потерпілі палили на своїй ділянці суху траву, внаслідок сильного вітру вогонь перекинувся на його земельну ділянку та знищив частину насаджень люцерни. У зв`язку із тим, що заподіяну шкоду одразу було відшкодовано, всі питання щодо спаленої трави були вирішені і конфлікт на цьому було вичерпано.

Потерпіла ОСОБА_9 - дружина ОСОБА_8 - у судовому засіданні суду першої інстанції також спростовувала твердження сторони обвинувачення про неприязні відносини ОСОБА_6 з потерпілим і підтвердила показання ОСОБА_6 у цій частині.

Свідок ОСОБА_10 - дочка ОСОБА_8 - вказала, що між її батьком та ОСОБА_6 був конфлікт через випадковий підпал люцерни на території, який було вичерпано. Крім того, свідок вказала, що її мати - ОСОБА_9 - виказувала сумніви щодо причетності ОСОБА_6 до вбивства ОСОБА_8 та підозрювала іншу людину.

Судом першої інстанції встановлено, що 18.07.2023 (за сплином трьох років) приблизно о 07:00 потерпіла ОСОБА_9 - дружина ОСОБА_8 - також була вбита аналогічним способом в АДРЕСА_2 .

Також, як правильно зазначено судом першої інстанції, версія сторони обвинувачення щодо існування між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 суперечки, яка переросла у погрози фізичною розправою з боку ОСОБА_6 , а також наявність між ними неприязних відносин у подальшому, та, відповідно, вчинення вбивства з мотивів помсти, - не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами.

Щодо оцінки письмових доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

На переконання суду апеляційної інстанції є обґрунтованими висновки суду першої інстанції обґрунтованими про те, що біологічні зразки букального епітелію ОСОБА_6 , отримані для експертизи, хоча і несуть в собі певну інформацію, що має значення, однак не є доказами у кримінальній справі. Така інформація стає доступною і може бути застосована в доведенні у кримінальному провадженню лише за результатами проведення експертизи. Саме тому зразки для порівняльного дослідження мають особливий процесуальний статус, являють собою матеріал для отримання нового або перевірки вже наявного доказу. При цьому, зразки, отримані для проведення експертизи, самі по собі не встановлюють обставин, що входять до предмета доказування, вони потрібні для порівняльного дослідження під час проведення експертизи. Отримання зразків для експертизи повинно здійснюватися з дотриманням таких вимог: дотримання прав і свобод людини; одержання зразків належною особою у передбаченому порядку; забезпечення безсумнівності походження зразків від конкретного об`єкта, їх достовірності; правильне документування ходу і результатів слідчої дії.

За результатами відібрання таких зразків зразків складається протокол, в якому обов`язково повинні бути зазначені такі відомості: який саме зразок вилучено (його точну назву, характеристику та кількість); у кого він отриманий (у підозрюваного, обвинуваченого, свідка чи потерпілого); в який матеріал або ємність він упакований (поміщений) і яким чином посвідчена його ідентичність; де він буде зберігатися; зауваження, які надійшли від учасників при проведенні цієї слідчої дії. (Аналогічна думка викладена в Постанові ВС від 02.02.2023 № 591/2823/19).

Під час відібрання біологічних зразків для експертизи одночасно зачіпається низка прав людини, а саме: про право особи на повагу до людської гідності (ст.28 Конституції України) та особистого і сімейного життя (ст.32 Конституції України), а також про свободу від самовикриття (ст.63 Конституції України, ст.18 КПК України. Зазначені вище приписи Основного закону корелюються із аналогічними гарантіями, закріпленими у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і розкритими у рішеннях ЄСПЛ: заборона катування(ст.3), право на повагу до приватного і сімейного життя (ст.8), право на справедливий суд (ст.6)

Під час допиту обвинувачений зазначив, що біологічні зразки букального епітелію отримані у нього незаконно в день обшуку домоволодіння і подальшого затримання, тобто 24.06.2020. Допитаний в суді понятий ОСОБА_11 також підтвердив, що 24.06.2020 під час обшуку у обвинуваченого брали змиви з тіла, а також з носа та інші аналізи. Більше того, у висновку експерта № 10-2217 від 25.09.2020 у розділі «Дослідження» зазначено, що на експертизу надано конверт з паперу світло-коричневого кольору на якому є текст: «вилучено: зразок букального епітелію ОСОБА_6 слідчий ОСОБА_12 /підпис/ поняті: /підпис/, спеціаліст:/підпис/ ОСОБА_7 дата пакування: ОСОБА_6 /підпис/ 24.06.2020 р 0000067». Дата пакування (24.06.2020) підтверджує позицію захисту, що на експертизу фактично направлено зразки букального епітелію, відібрані у ОСОБА_6 з істотним порушенням порядку, встановленого ст. 245 КПК України, - без оформлення відповідного протоколу за довго до складення протоколу отримання біологічних зразків від 27.08.2020, які на дослідження не надавалися; до того ж, у протоколі від 27.08.2020 відсутні дані про упакування біологічних зразків. Вказане порушення ставить під сумнів походження даних біологічних зразків, а відтак і допустимість як доказу у кримінальному провадженні висновок експерта № 10-2217 від 25.09.2020, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_6 .

З огляду на сталу практику ЄСПЛ, застосовуючи доктрину «плодів отруєного дерева», суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказом лист експертно-криміналістичного центру 19/10/2-22299-2020 від 30.09.2020, в якому і зазначено про те, що ДНК-профіль зразка букального епітелію ОСОБА_6 збігається з ДНК-профілем клітин, виявлених на навісному замку, однак він є не допустимим доказом, позаяк висновок експерта № 10-2217 від 25.09.2020, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_6 , отриманий істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Також, судом першої інстанції встановлені такі істотні порушення, що ставлять під сумнів достовірність і допустимість отриманих результатів обшуку (протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_6 від 24.06.2020), а тому обґрунтовано відкинув вказаний доказ сторони обвинувачення, оскільки під час дослідження протоколу обшуку і перегляду відеозапису обшуку у суді першої інстанції захисник правильно звернув увагу на невжиття слідчим необхідних заходів для перешкоджання потраплянню до будинку, де проводився обшук, невстановлених осіб, їх неконтрольованого переміщення по кімнатах будинку, а також безперешкодного доступу до речей чи майна володільців будинку. Сторона захисту зауважила, що обшук в будинку розпочався із самої дальньої кімнати, потрапити до якої можливо було лише пройшовши через веранду, коридор (місце, де було знайдено патрони, банківську картку та аркуш з аналізами) та інші кімнати. У результаті цього, обшук почався з вільного неконтрольованого доступу учасників процесуальної дії одразу до всіх частин домоволодіння, у тому числі і коридору, що підтверджується відповідним фрагментом відеозапису (файл МАН 01140 18 хвилина 47 секунд). Зокрема, на відеозаписі зафіксовано, що фактично пошукові дії проводились одночасно різними учасниками і в різних кімнатах (приміщеннях). Допитаний в суді понятий ОСОБА_14 пояснив, що з невідомих йому причин обшук проводився не у всьому будинку, а лише в певних кімнатах (приміщеннях), вказаних слідчим. Також, заслуговують на увагу твердження сторони захисту, що на початку обшуку у слідчого ОСОБА_15 під рукою знаходилася барсетка, яка явно чимось була наповнена, а потім, знаходячись тривалий час поза зоною об`єктиву камери під час пошукових дій в дальніх кімнатах, на відеозаписі слідчий ОСОБА_15 з`являється із барсеткою, де очевидним візуально є те, що в ній уже нічого немає. При цьому, патрони, вилучені з куртки: 14 - обмотані скотчем, 5 - маскою з тканини (на переконання захисника - для зручного перекидання їх до куртки без дзвеніння).

На переконання колегії суддів, проаналізувавши дані, що містяться в акті про застосування службового собаки від 24.06.2020, у протоколі огляду від 19.11.2020, а також дані, зафіксовані на план-схемі: під час виявлення тіла потерпілого за адресою: АДРЕСА_2 кінолог зі службовою собакою у складі слідчо-оперативної групи здійснив обшук місцевості по сліду, за результатом чого собака спочатку занюхала місце де знаходився труп, потім через город вийшла на ґрунтову дорогу, по якій пройшла приблизно 150 метрів до будинку охорони, біля якого повернула ліворуч і пройшла ще біля 20 метрів та вернулась по місцевості назад до сараю, - суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними твердження прокурора про те, що зв`язок обвинуваченого із злочином підтверджується тим, що службова собака втратила слід неподалік будинку ОСОБА_6 (на відстані 79 метрів від домоволодіння ОСОБА_6 ). Прокурором проігноровано ту обставину, що службова собака втратила слід не тільки неподалік будинку ОСОБА_6 , але ще й за 30 метрів до будинку охорони, що залишилось поза увагою слідства. Досліджені докази: акт про застосування службового собаки, протокол огляду від 19.11.2020 не підтверджують обставин винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину. З такими висновками погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Посилання прокурора на експертний висновок психофізіологічного дослідження достовірності показань ОСОБА_6 , складений поліграфологом ОСОБА_16 , є неспроможними, оскільки положеннями ст. 84 КПК України визначено, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. За визначенням поліграф (детектор брехні) є різновидом психофізіологічної апаратури і являє собою комплексну багатоканальну апаратну методику реєстрації змін психофізіологічних реакцій людини у відповідь на пред`явлення за спеціальною схемою певних психологічних стимулів. Аналіз інформації, отриманої від людини в процесі опитування за допомогою поліграфа, дає змогу одержувати необхідну орієнтувальну інформацію та виявляти ту, яку людина приховує. Тобто фахівець-поліграфолог може лише констатувати, що людина має певну фізіологічні реакцію на запитання. Натомість, поліграфолог не може бути безперечно впевненим, на що саме відбулася реакція у людини. При цьому чинним кримінальним процесуальним законодавством не передбачено перевірки показань із застосуванням спеціального технічного засобу - поліграфа (детектора брехні) та використання отриманих даних як доказу. Крім того, у цьому кримінальному провадженні судом безпосередньо допитано обвинуваченого, потерпілу і свідків, а також досліджено письмові докази і, враховуючи, сукупність наведених доказів, суд дійшов правильного висновку про невинуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недопустимим доказами висновок експерта № 10-2217 від 25.09.2020, яким встановлено генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію ОСОБА_6 , лист експертно-криміналістичного центру 19/10/2-22299-2020 від 30.09.2020, протокол обшуку домоволодіння ОСОБА_6 від 24.06.2020, експертний висновок поліграфолога та акт про застосування службового собаки з протоколом огляду від 19.11.2020 з огляду на сумніви походження даних доказів та їх достовірность, та дійшов висновку про відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у протиправному заподіянні смерті ОСОБА_8 , і доводи апеляційної скарги прокурора цього не спростовують.

Твердження прокурора про те, що суд не оцінив кожен доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, - є неспроможними з огляду на те, що судом у вироку наведено детальний аналіз кожного дослідженого доказу з їх оцінкою у розумінні ст. 94 КПК України, а також системний аналіз усіх доказів у їх сукупності, з наведенням мотивів, з яких суд відкинув докази сторони обвинувачення. Саме на сторону обвинувачення покладено обов`язок збирання доказів і саме сторона обвинувачення доводить винуватість, а отже і повинна була встановити всі обставини, які підлягали з`ясуванню.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції провів судовий розгляд з дотриманням основних засад кримінального судочинства.

При вирішенні питання щодо достатності встановлених під час судового розгляду доказів для визнання особи винуватою слід керуватися принципом, встановленим частиною третьою статті 62 Конституції України, який передбачає, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. Виходячи з цієї засади, сторона обвинувачення має довести, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Безсумнівно має бути доведений кожен з елементів, важливих для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону. Висновки мають бути зроблені на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Недостатньо, щоб версія сторони обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів щодо версії події, яку надало обвинувачення, не спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, тлумачився на користь обвинуваченої особи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.

Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що деталі обвинувачення у кримінальному процесі мають дуже суттєве значення, а його неконкретність розглядається Європейським судом з прав людини як порушення права на захист (справа «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року).

Наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. the United Kingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Відповідно до вимог ст.62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно приписів ст.373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення не доведено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, вчинене ОСОБА_6 .

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, підстав для його скасування та постановлення нового вироку, передбачених ст.ст. 409, 420 КПК України, колегія суддів не вбачає, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Баришівського відділу Броварської окружної прокуратури зі змінами та доповненнями залишити без задоволення, а вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 , яким його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України, - без зміни.

Касаційна скарга на дану ухвалу суду може бути подана до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: _______________ ______________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-кп/824/2542/2024

Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_4

Доповідач: ОСОБА_1