Дата документу 02.09.2024 Справа № 331/4514/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/4514/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/848/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 1 ст. 263КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 вересня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, українець, громадянин України, маючий вищу освіту, фізична особа-підприємець, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не маючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та йому призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 2944 грн. 24 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_7 , не будучи військовослужбовцем ЗСУ або членом іншого воєнізованого формування у системі ЗСУ/МВС, на початку березня 2022 року, більш точну дату та час встановити не вдалось можливим, знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , маючи умисел на незаконне зберігання вогнепальної зброї та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, отримав у раніше йому знайомого сусіда ОСОБА_9 вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, а саме:

- бойову нарізну вогнепальну зброю - автомат Калашнікова «АК-74» калібру 5,45 мм (під патрон калібру 5,45х39 АК), 1990 року виготовлення, заводський номер НОМЕР_1 , який згідно висновку експерта від 27.04.2023 № СЕ-19/121-23/3243-БЛ виготовлений промисловим способом та придатний до стрільби;

- бойові припаси - бойові проміжні патрони калібру 5,45х39 АК у кількості 120 одиниць, які згідно висновку експерта від 28.02.2023 № СЕ-19/121-23/3244-БЛ призначені для стрільби зі зброї системи Калашнікова, а також з іншої нарізної вогнепальної зброї відповідного калібру та типорозміру патронника (автомати, кулемети), виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби,

після чого ОСОБА_7 , діючи умисно та незаконно, без передбаченого законом дозволу, вищевказані вогнепальну зброю та боєприпаси зберігав за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим порушуючи положення «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої Наказом МВС України №622 від 21.08.1998 року, не маючи дозволу, передбаченого положеннями «Про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 року, які під час санкціонованого обшуку 13.02.2023 в період час з 06:30 годин до 08:17 годин у приміщенні його квартири були виявлені та вилучені співробітниками поліції.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В обґрунтування своїх доводів зазначає, що суд повинен був застосувати ст. 39 КК України, оскільки воєнний стан в Україні не припинявся та не скасовувався, ОСОБА_7 отримав зброю під час її масової роздачі представниками держави з метою захисту м. Запоріжжя від окупантів.

Той факт, що обвинувачений не був безпосередньо залучений до участі у збройному спротиві, у тому числі через зміну воєнної ситуації біля м. Запоріжжя не вказує на незаконність набуття та утримання зброї.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 не отримував від представників влади жодних вказівок щодо необхідності здачі зброї.

До того ж, висновок суду про те, що лінія бойового зіткнення стабілізувалася та вдалося зупинити просування збройних сил рф у бік м. Запоріжжя, взагалі не підтверджений жодними доказами, оскільки загроза вторгнення не минула.

Просить вирок скасувати, а кримінальне провадження закрити.

Заслухавши доповідь судді по справі, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вирок суду вважав законним, обґрунтованим та просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, провівши судові дебати і надавши обвинуваченому останнє слово, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що свої висновки про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та правильність кваліфікації його дій за даною нормою кримінального закону судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у судовому рішенні наведено докладні мотиви.

Суд першої інстанції, дослідивши всі обставини справи, правильно встановив, що обвинувачений ОСОБА_7 зберігав зброю і боєприпаси тривалий час після стабілізації воєнної ситуації в регіоні, не здійснив жодних спроб повернути зброю державним органам, що свідчить про відсутність стану крайньої необхідності в його діях.

Суд першої інстанції належним чином оцінив усі докази та зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Так, обвинувачений ОСОБА_7 під час судового розгляду показав, що 27 лютого 2022 року він разом із знайомим ОСОБА_9 приїхали у район цирку у м. Запоріжжі, де у той день видавали усім бажаючим автомати та боєприпаси до них. Метою видачі зброї була участь у відсічі збройної агресії рф. Обвинувачений та ОСОБА_9 записалися для видачі зброї, ОСОБА_9 видали автомат та магазини до нього, однак ОСОБА_7 зброї та боєприпасів не вистачило. Через деякий час ОСОБА_9 віддав йому цю зброю, оскільки вона йому стала не потрібна. Зброю, яку ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_9 разом із боєкомплектом він тримав у себе вдома в ліжку в розібраному стані, замотаною в ганчірки. Будь-яких оголошень від органів державної влади, чи місцевого самоврядування, МВС про необхідність повернути зброю не було. На уточнюючі питання обвинувачений відповів, що він перед війною проходив ВЛК та став на військовий облік, однак за станом здоров`я він не може виконувати бойові задачі. До будь-яких військових чи воєнізованих формувань ОСОБА_7 не відноситься. Також звернув увагу на той факт, що лінія фронту знаходиться близько до міста Запоріжжя, а тому обов`язок охороняти сім`ю та небезпека наступу не зменшилась до цього часу.

У судових дебатах просив його виправдати, оскільки нічого протизаконного він не вчинив, зберігав зброю у зв`язку із воєнним станом для відсічі збройної агресії російської федерації.

Колегія суддів вважає, що показання обвинуваченого було правильно оцінено судом першої інстанції з урахуванням матеріалів провадження, а версія, яку висуває сторона захисту про те, що обвинувачений діяв в стані крайньої необхідності та в його діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України є лише обраною позицією захисту з метою уникнення відповідальності.

Так, не дивлячись на те, що обвинувачений не визнав себе винуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, його вина у вчиненні цього кримінального правопорушення, повністю підтверджується сукупністю безпосередньо досліджених та проаналізованих судом першої інстанції доказів.

Мотивуючи свій висновок про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, суд першої інстанції послався на докази, що зібрані у встановленому законом порядку, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Зокрема ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_7 знає, оскільки вони є сусідами. Наприкінці лютого 2022 року він разом із ОСОБА_7 ходив до цирку, де військові видавали зброю для захисту Батьківщини у зв`язку із повномасштабним нападом рф. ОСОБА_7 не видали зброю, а свідок отримав автомат АК-47 з 4-5 магазинами до нього. Записи щодо видачі зброї робили військові від руки із зазначенням прізвищ та номерів телефону. Через деякий час ОСОБА_9 вступив до лав ДФТГ «Хортицький полк», там йому видали зброю: пістолет та автомат, у зв`язку із чим він віддав той автомат та боєкомплект до нього, які отримав біля цирку (разом із іншими мешканцями міста) ОСОБА_7 на початку березня 2022 року Про вимоги органів МВС здати отриману зброю свідок нічого не чув. Також підтвердив, що будь-яких претензій до нього відносно того, що він зброю не віддав не було з боку поліції чи військових. Також свідок зазначив, що має офіційний дозвіл на носіння зброї, а саме пістолету та автомату АКС.

Колегія суддів, дослідивши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про визнання його винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України, є законним та обґрунтованим.

Підставою для такого висновку стали зібрані докази, серед яких ключову роль відіграють протокол обшуку, висновки експертів, а також офіційні листи та відповіді державних органів.

Аналіз зазначених доказів свідчить про те, що ОСОБА_7 незаконно зберігав вогнепальну зброю та боєприпаси, що беззаперечно підтверджує його вину.

Першим і важливим доказом у цій справі є протокол обшуку від 13 лютого 2023 року, проведеного слідчим СВ Харківського РУП ГУНП у Харківській області. Цей обшук був санкціонований ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова № 643/999/23 від 6 лютого 2023 року в межах кримінального провадження № 0003121 від 4 жовтня 2022 року. Під час обшуку в квартирі ОСОБА_7 , розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено автомат Калашникова «АК-74» з маркуванням № НОМЕР_1, а також 120 патронів калібру 5,45 мм, придатних для стрільби з цієї зброї. Ці боєприпаси були розміщені в п`яти магазинах, один із яких містив 30 патронів, а інші чотири - 90 патронів. ОСОБА_7 добровільно видав автомат під час обшуку, що підтверджується відеозаписом, який було долучено до протоколу обшуку. Цей факт уже сам по собі свідчить про наявність у обвинуваченого вогнепальної зброї та боєприпасів, що є підставою для висновку про порушення закону, якщо це зберігання здійснюється без належного дозволу.

Згідно постанови прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_10 про виділення матеріалів досудового розслідування від 14 лютого 2023 року було виділено матеріали з кримінального провадження № 0003121 у кримінальне провадження № 0000530, яке стосується незаконного зберігання зброї та боєприпасів із кваліфікацією за ч. 1 ст. 263 КК України. Виділені матеріали включали копію ухвали на обшук, протокол обшуку від 13 лютого 2023 року, а також речові докази - автомат «АК-74» з маркуванням № НОМЕР_1 і боєприпаси до нього.

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/121-23/3244-БЛ від 28 лютого 2023 року, було встановлено, що вилучені 120 патронів калібру 5,45?39 мм є бойовими проміжними патронами, виготовленими промисловим способом у СРСР, які придатні для стрільби з автоматичної зброї системи Калашникова. Їхній технічний стан дозволяє використовувати їх за призначенням, що підтверджує їхню небезпечність у разі незаконного зберігання.

Ще один висновок експерта № СЕ-19/121-23/3243-БЛ від 27 квітня 2023 року підтвердив, що автомат «АК-74» з маркуванням № НОМЕР_1, вилучений у ОСОБА_7 , є бойовою нарізною вогнепальною зброєю, виготовленою промисловим способом у 1990 році. Цей автомат також був придатний для стрільби, що робить його володіння небезпечним без належного дозволу. Таким чином, експертні висновки чітко вказують на те, що вилучена зброя і боєприпаси є придатними для використання предметами, справжніми бойовими засобами, що підлягають суворому контролю з боку держави.

Окрім цього, офіційні листи та відповіді державних органів додатково підтвердили незаконність володіння ОСОБА_7 цією зброєю та боєприпасами.

Лист начальника Сектору контролю за обігом зброї ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 , датований після 24 лютого 2022 року, підтверджує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вогнепальна зброя та боєприпаси офіційно не видавалися. Це означає, що автомат «АК-74», знайдений у ОСОБА_7 , не міг бути отриманий з офіційних джерел і відповідно, перебував у його володінні незаконно.

Крім того, начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 у своїй відповіді на запит слідчого зазначив, що ОСОБА_7 перебуває на військовому обліку з 25 травня 2018 року, але на військову службу за призовом під час мобілізації не призивався. Це свідчить про те, що ОСОБА_7 не мав законних підстав для отримання та зберігання військової зброї, що ще раз підкреслює незаконність його дій.

Додатково, директор Департаменту інформатизації Міністерства внутрішніх справ України ОСОБА_13 підтвердив, що автомат «АК-74» з маркуванням № НОМЕР_1 перебуває на обліку військової частини НОМЕР_2 у АДРЕСА_3 . Це також підтверджує, що зброя не належала ОСОБА_7 .

На підставі зазначених доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 свідомо та незаконно зберігав вогнепальну зброю та боєприпаси без належного дозволу, що створювало загрозу для громадської безпеки. З моменту отримання зброї і до її вилучення минув час, протягом якого обвинувачений не виявив ініціативи щодо повернення зброї державним органам або її належного оформлення. Це свідчить про наявність у ОСОБА_7 злочинного умислу на порушення встановлених законом правил, що і стало підставою для його обвинувачення.

Колегія суддів, перевіривши всі надані докази та обставини справи, вважає правильними висновки суду першої інстанції. Докази, зокрема протокол обшуку, висновки експертів, офіційні листи та відповіді державних органів, були належними та допустимими, і вони переконливо свідчать про вчинення ОСОБА_7 злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Доводи захисника, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та не призводять до сумнівів у винуватості обвинуваченого, виходячи з наступного.

Згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_7 отримав автомат Калашникова «АК-74» і боєприпаси до нього не від представників органів влади, а від іншої особи на початку повномасштабної агресії росії. Суд першої інстанції встановив, що обвинувачений зберігав цю зброю без законного дозволу у своїй квартирі протягом тривалого часу після стабілізації воєнної ситуації в регіоні, що є порушенням вимог законодавства України. Зокрема, інструкції про порядок зберігання, обліку та використання вогнепальної зброї, затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, яка вимагає наявності відповідного дозволу. Жодних нових доказів, які могли б спростувати цей висновок, захистом не було надано.

Захист у своїй апеляційній скарзі посилається на положення ст. 39 КК України, яка виключає кримінальну відповідальність у разі вчинення діяння у стані крайньої необхідності. Захисник обвинуваченого аргументував такі доводи тим, що ОСОБА_7 зберігав зброю в умовах воєнного стану з метою захисту своєї родини та міста Запоріжжя від можливої агресії. Однак апеляційний суд визнає ці доводи необґрунтованими.

Відповідно до ст. 39 КК України, діяння визнається вчиненим у стані крайньої необхідності, якщо воно спрямоване на усунення небезпеки, що безпосередньо загрожує особі чи охоронюваним законом правам інших осіб або суспільним інтересам і яка не могла бути усунута іншими засобами.

Суд першої інстанції встановив, що загроза, яка могла б виправдати зберігання зброї, з часом зменшилася. Після того, як лінія фронту стабілізувалася і ризик прямого нападу на місто Запоріжжя зменшився, обвинувачений продовжував зберігати зброю, не намагаючись її здати. Це свідчить про те, що умови крайньої необхідності вже не існували, і ОСОБА_7 мав можливість усунути небезпеку іншими засобами, зокрема, передавши зброю правоохоронним органам.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що жодних дій, спрямованих на повернення зброї до державних органів, ОСОБА_7 не здійснював, що свідчить про його свідоме рішення продовжувати незаконне зберігання зброї.

Доводи захисту про те, що обвинувачений не отримував від державних органів вимог щодо повернення зброї не мають вирішального значення, оскільки обов`язок особи здати зброю існує незалежно від наявності таких вимог.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив версію обвинуваченого про те, що він отримав зброю виключно для захисту під час воєнного стану. Ця версія була спростована показаннями свідка ОСОБА_9 , який підтвердив, що зброя була передана ОСОБА_7 не офіційними каналами, а на його власний розсуд, без будь-якого юридичного оформлення.

Крім того, висновки експертів підтвердили, що автомат АК-74 і боєприпаси до нього були придатними для стрільби і могли бути використані в будь-який момент, що підсилює суспільну небезпеку зберігання цієї зброї без належного дозволу.

Захист в апеляційній скарзі наполягав на тому, що ОСОБА_7 не мав злочинного умислу при зберіганні зброї, оскільки його дії не були спрямовані на вчинення будь-яких протиправних актів. Захисник аргументував таки доводи тим, що обвинувачений зберігав зброю виключно з метою самозахисту в умовах війни, коли ситуація в країні була нестабільною і існувала реальна загроза для його життя та безпеки.

Проте суд першої інстанції, з чим погоджується апеляційний суд, ретельно проаналізувавши обставини справи, прийшов до правильного висновку, що злочинний умисел ОСОБА_7 проявився у самому факті тривалого незаконного зберігання зброї та боєприпасів без належного дозволу.

Важливо зазначити, що злочинний умисел не обов`язково повинен полягати у бажанні безпосередньо використати зброю для вчинення протиправних дій.

Згідно з диспозицією ст. 263 КК України, умисел може полягати у свідомому порушенні встановлених законом правил, зокрема щодо зберігання вогнепальної зброї.

У даному випадку ОСОБА_7 усвідомлював, що зберігає зброю незаконно, без належного дозволу від державних органів, і продовжував це робити протягом тривалого часу. З моменту отримання зброї і до її вилучення, обвинувачений не намагався здати зброю до правоохоронних органів або отримати відповідний дозвіл на її зберігання. Таке тривале зберігання зброї свідчить про те, що обвинувачений усвідомлюючи протиправний характер своїх дій.

Суд також врахував, що після стабілізації ситуації на фронті загроза безпосереднього нападу на місто Запоріжжя суттєво зменшилася, і відповідно, об`єктивна необхідність у самозахисті за допомогою вогнепальної зброї також зникла.

Незважаючи на це, ОСОБА_7 не виявив ініціативи щодо повернення зброї або повідомлення про її наявність у правоохоронні органи. Це підтверджує висновок суду про наявність у ОСОБА_7 злочинного умислу на порушення встановлених законодавством правил зберігання вогнепальної зброї.

Таким чином, колегія суддів погоджується з тим, що обвинувачений за інкримінованими обставинами скоїв кримінальне, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.263 КК України.

Твердження захисника, що суд першої інстанції не врахував висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 4 травня 2023 року у справі № 760/6265/22 (провадження № 51-4309км32) є також необґрунтованими, оскільки відповідно згаданої постанови Суд, скасовуючи рішення першої та другої інстанції, вказав на необхідність перевірки доводів сторони захисту з приводу того, що обвинувачений діяв в стані крайньої необхідності, в той час як в суді першої інстанції провадження було розглянуто в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України. Також Верховий Суд звернув увагу на те, що до обсягу обвинувачення, визнаного судом доведеним, увійшов факт зберігання обвинуваченим мисливської рушниці, яка не є предметом злочину, передбаченого ст. 263 КК України.

На відміну від обставин, встановлених у наведеному вище провадженні, в даному кримінальному провадженні суд першої інстанції дослідив всі надані стороною обвинувачення докази та належним чином обґрунтував свої висновки щодо відсутності передбаченої ст. 39 КК України обставини, яка виключає кримінальну відповідальність. Зброя та боєприпаси, вилучені в ході проведення обшуку житла обвинуваченого, згідно досліджених судом висновків експертів є предметами злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Інші доводи, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності і необґрунтованості вироку суду першої інстанції та наявності підстав для закриття кримінального провадження не встановлені, а доводи апелянта зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що істотних порушень закону про кримінальну відповідальність та кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а також підстав для закриття кримінального провадження під час апеляційного перегляду не встановлено.

За таких обставин суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 23 квітня 2024 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4