КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №11-сс/824/5087/2024 Доповідач у ІІ інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючий суддя: ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою визначено на 60 днів, який постановлено обраховувати з 10 липня 2024 року до 07 вересня 2024 року включно, з урахуванням часу фактичного затримання особи.

Не погоджуючись з указаною ухвалою захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді скасувати, обравши щодо підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що у кримінальному провадженні на даний час не доведена вина громадянина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України, підозра необґрунтована, а у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які експертизи та інші докази, які б чітко вказували на те, що ОСОБА_7 вчинив вказане кримінальне правопорушення.

Вказує, що клопотання про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містить лише формальне посилання на обставини, наведені у статті 177 КПК України, та їх перерахування, у клопотанні є недоведеним посилання на існування ризиків переховування від органів досудового розслідування; знищення, сховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, що мають значення для кримінального провадження; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином або вчинення іншого кримінального правопорушення, а також відсутнє обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Зауважує, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя не прийняв до уваги, що ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації, характеризується виключно позитивно як за місцем роботи, так і за місцем проживання, у тому числі надану інформацію щодо висловлення бажання взяти ОСОБА_7 на поруки настоятелем ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом Петрівської сільської ради ОСОБА_10 .

Також зазначає, що ОСОБА_7 співпрацює зі слідством, поводить себе як законослухняна людина, не залишав місце пригоди та не намагався тікати з місця ДТП, з приводу обставин ДТП дав правдиві покази.

Посилається на те, що громадянин ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 286 КК України, вперше, ненавмисно, цей злочин з необережною формою вини; відсутні будь-які повідомлення про підозру у вчиненні ним іншого кримінального правопорушення; на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має міцні соціальні зв`язки; має двох батьків-інвалідів, за якими потрібен постійний контроль та допомога, яких він частково утримував; має постійну роботу, працює на посаді ріелтора на підприємстві «Зе Кепітал» у с. Нові Петрівці, також підробляє на будівництві; отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, через що страждає на сильні головні болі та часткову втрату пам`яті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів судового провадження, відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000347, відомості щодо якого внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 липня 2024 року.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09 липня 2024 року приблизно о 23:18 годині водій ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по проїзній частині вулиці Свято-Покровської в селі Нові Петрівці зі сторони села Лютіж в напрямку міста Київ, що у Вишгородському районі Київської області та наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.3 «нерегульований пішохідний перехід з підвищеною вірогідністю виникнення ДТП». В цей час, проїзну частину вулиці Свято-Покровської у с. Нові Петрівці по вказаному нерегульованому пішохідному переходу, перетинала пішохід жінка похилого віку, особу якої не встановлено, рухаючись зліва на право відносно напрямку руху зазначеного транспортного засобу. Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог п. 1.3, 1.5, 2.3 підпункт «б», 2.9 підпункт «а», 12.1 та 18.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід жінка похилого віку, особу якої на даний час не встановлено, від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди.

10 липня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України.

11 липня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України, у кримінальному провадженні №0000347, відомості щодо якого внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10 липня 2024 року.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року клопотання старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк дії ухвали про тримання ОСОБА_7 під вартою визначено на 60 днів, який постановлено обраховувати з 10 липня 2024 року до 07 вересня 2024 року включно, з урахуванням часу фактичного затримання особи.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини першої статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно частин першої, другої статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені частиною першою статті 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-які з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, з огляду на те, що останній підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до десяти років, що може спонукати ОСОБА_7 до вчинення спроби ухилитися від явки до органу досудового розслідування, суду, при цьому покази свідків у вказаному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_7 як підозрюваного, а органом досудового розслідування не було проведено всіх необхідних слідчих дій для встановлення істини у кримінальному провадженні.

Також слідчим суддею враховано характеризуючі дані підозрюваного ОСОБА_7 , у тому числі наявність визначеного місця проживання, відсутність офіційного працевлаштування, а також те, що останній раніше не судимий.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України.

При цьому, застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень пункту 2 частини четвертої статті 183 КПК України не визначив йому розмір застави, оскільки ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, який спричинив загибель людини.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи у сукупності з даними про особу підозрюваного, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені пунктами 1, 2, 3, 4, 5 частини першої статті 177 КПК України, у зв`язку з чим відносно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю інкримінованого йому кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зокрема у вигляді домашнього арешту, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги, що у кримінальному провадженні на даний час не доведена вина громадянина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України, підозра необґрунтована, а у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які експертизи та інші докази, які б чітко вказували на те, що ОСОБА_7 вчинив вказане кримінальне правопорушення, колегія суддів уважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286-1 КК України.

Враховуючи те, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то, з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у пункті 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту статті 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК України, колегія суддів уважає безпідставними.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів доходить висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатніх стримуючих факторів, які б свідчили про протилежне, у матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні зі свідками, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується з доводами сторони обвинувачення про існування іншого вказаного у клопотанні ризику неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 177 КК України, вірогідність настання якого, з огляду на характер та обставини інкримінованих йому дій, є досить високою.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про те, що підозрюваний не має наміру вчиняти дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України, а також про те, що ОСОБА_7 співпрацює зі слідством, поводить себе як законослухняна людина, не залишав місце пригоди та не намагався тікати з місця ДТП, з приводу обставин ДТП дав правдиві покази, не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваного у випадку застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання захисника на те, що громадянин ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 286 КК України, вперше, ненавмисно, цей злочин з необережною формою вини; відсутні будь-які повідомлення про підозру у вчиненні ним іншого кримінального правопорушення; на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має міцні соціальні зв`язки; має двох батьків-інвалідів, за якими потрібен постійний контроль та допомога, яких він частково утримував; має постійну роботу, працює на посаді ріелтора на підприємстві «Зе Кепітал» у с. Нові Петрівці, також підробляє на будівництві, не спростовують висновки про можливість підозрюваного вчинити дії, передбачені статтею 177 КПК України, та не є достатньою підставою для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

З цих же підстав необґрунтованими є аргументи захисника щодо заяв настоятеля Свято-Покровського Храму с. Нові Петрівці - військового капелана АДРЕСА_1, депутата Петрівської сільської ради ОСОБА_10 про бажання взяти на поруки підозрюваного ОСОБА_7 , оскільки на переконання колегії суддів, саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою буде достатнім стримуючим засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи захисника щодо того, що підозрюваний ОСОБА_7 отримав внаслідок ДТП тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, через що страждає на сильні головні болі та часткову втрату пам`яті, не впливають на суть прийнятого рішення, оскільки, як вірно зазначено слідчим суддею, у судовому засіданні не було встановлено обставин, які б свідчили, що підозрюваний ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора.

Твердження апелянта про недоведеність неможливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_3