У Х В А Л А

Іменем України

07 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі:

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

заявника клопотання: адвоката ОСОБА_3 ,

підозрюваного: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду клопотання адвоката ОСОБА_3 , подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000700, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 , який представляє інтереси підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до суду з клопотанням про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в кримінальному провадженні №0000700 від 03.10.2024.

Клопотання мотивовано тим, що слідчим управління ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000700 від 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ухвалою Вінницького міського суду від 05.10.2024, було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

На думку захисника, сторона обвинувачення зробила припущення, що реалізовуючи свій злочинний умисле, ОСОБА_4 діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя та здоров`я іншої особи, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, їх наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, перебуваючи за кермом автомобіля «Skoda Octavia», д.н.з. НОМЕР_1 , на проїжджій частині здійснив умисний наїзд автомобілем на ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до реанімаційного відділення МКЛ ШМД.

При цьому, відповідно абстрактних суджень сторони обвинувачення ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_6 , однак свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя останнього до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.

Обгрунтовуючи клопотання адвокатом зазначено, що ухвалюючи про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_4 суд зазначив, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. З матеріалів кримінального провадження суд установив наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, а також те, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, знищити, переховувати будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків, з метою зміни ними показів під час судового розгляду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, що свідчить про неможливість запобігання вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Однак, еа думку захисника, приймаючи дане рішення суд невірно оцінив ризики передбачені ст. 177 КПК України, на які посилалася сторона обвинувачення, оскільки будь-яких доказів на підтвердження наявності ризиків не вбачається.

Окрім того, заявником клопотання зазначається про необґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення та те, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні дідуся, та раніше не судимий.

На підставі викладеного, заявник звернувся до суду з вказаним клопотанням та просив його задовольнити.

В судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_3 підтримали подане клопотання, просили його задовольнити та змінити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший більш м`який, а саме домашній арешт.

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечував, щодо задоволення клопотання, просив відмовити в його задоволенні.

Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали, заслухавши думку підозрюваного та його захисника, пояснення прокурора, дійшов висновку, що клопотання не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Судом встановлено, що слідчим управління ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000700 від 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000700 від 03.10.2024 слідує, що: «03.10.2024 до чергової частини Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області надійшло повідомлення по спец. лінії 102, що близько 14 год. водій авто Skoda днз НОМЕР_1 здійснив замах на вбивство шляхом здійснення наїзду на ОСОБА_7 , останнього доставлено працівниками швидкої допомоги до лікарні для надання медичної допомоги.»

Зокрема, досудовим розслідуванням встановлено, що 03.10.2024 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходився поряд із будинком АДРЕСА_1 , де у нього виник конфлікт із ОСОБА_6 , з приводу неналежного розміщення ним бетонних будівельних плит.

В цей час, під час суперечки у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя та здоров`я іншої особи, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, їх наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 перебуваючи за кермом автомобіля "SKODA Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 на проїжджій частині здійснив умисний наїзд автомобілем на ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до реанімаційного відділення МКЛ ШМД.

При цьому, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_6 , однак свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя останнього до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.

03 жовтня 2024 року о 14 год. 20 хв. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

04 жовтня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України - закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2024 по справі №127/33094/23 застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 03.10.2024 по 01.12.2024.

За наслідками апеляційного перегляду вказаної ухвали слідчого судді, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.10.2024 ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2024 про застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишено без змін.

Як уже зазначалося, відповідно до статті 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання.

Однак, в ході розгляду клопотання слідчим суддею встановлено відсутність підстав та обставин для зміни запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 з тримання під вартою на домашній арешт, оскільки даних, які б свідчили про необхідність застосування саме цього запобіжного заходу у клопотанні сторони захисту не вказано та в судовому засіданні не доведено.

Обґрунтовуючи клопотання про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту адвокатом ОСОБА_3 в клопотанні зазначається про необґрунтованість повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки відсутні належні та допустимі докази на підтвердження наявності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення.

Такі посилання захисника судом до уваги не приймаються з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Особливості повідомлення про підозру окремій категорії осіб визначаються главою 37 цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 277 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором. Повідомлення має містити такі відомості:

1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення;

2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру;

3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення;

4) зміст підозри;

5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність;

6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру;

7) права підозрюваного;

8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Відповідно до частини першої статті 278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається з матеріалів справи та кримінального провадження №0000700, повідомлення про підозру від 04.10.2024, вручене ОСОБА_4 , згідно розписки, у день його складення, а саме 04.10.2024.

Питання повідомлення особі про підозру врегульоване нормами глави 22 КПК України.

Стандарт «достатніх підстав (доказів) для підозри» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри». Для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Таким чином визначальним, під час перевірки обґрунтованості підозри є причетність особи до вчинення злочину, яке є похідним від встановлення факту вчинення тих діянь, які підпадають під кваліфікацію кримінальних правопорушень, передбачених КК України.

У зв`язку із цим, слідчий суддя під час вирішення питання про обґрунтованість підозри вирішує питання про доведеність тих обставин, на які посилається сторона захисту у клопотанні, та чи можуть бути такі обставини підставою для висновку про недостатність доказів для повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Так, органом досудового розслідування ОСОБА_4 підозрюється у закінченому замаху на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

За змістом повідомлення ОСОБА_4 від 04 жовтня 2024 року про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України слідує наступне:

«Досудовим розслідуванням установлено, що 03.10.2024 близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_4 знаходився поряд із будинком АДРЕСА_1 , де у нього виник конфлікт із ОСОБА_6 , з приводу неналежного розміщення ним бетонних будівельних плит.

В цей час, під час суперечки у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на умисне вбивство ОСОБА_6 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та усвідомлюючи, що посягає на життя та здоров`я іншої особи, розуміючи суспільну небезпеку своїх дій, їх наслідки у вигляді смерті потерпілого та бажаючи їх настання, ОСОБА_4 перебуваючи за кермом автомобіля "SKODA Octavia", д.н.з. НОМЕР_1 на проїжджій частині здійснив умисний наїзд автомобілем на ОСОБА_6 , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до реанімаційного відділення МКЛ ШМД.

При цьому, ОСОБА_4 виконав усі дії, які вважав необхідними для умисного вбивства ОСОБА_6 , однак свій злочинний намір, направлений на позбавлення життя останнього до кінця не довів з причин, що не залежали від його волі.»

На переконання слідчого судді, дані, що містяться в оглянутих судом матеріалах кримінального провадження №0000700, можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 , міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, та виправдовують подальше розслідування.

В той же час, всі заперечення сторони захисту з цього приводу вказують тільки на необхідність перевірки та/або уточнення певних обставин версії сторони обвинувачення, можливу необхідність проведення додаткових слідчих та процесуальних дій, проведення експертних досліджень тощо, але не спростовують того, що наразі достатньо даних, які виправдовують подальше розслідування.

Як уже зазначалося, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, правильність кваліфікації дій особи, так само як і наявність чи відсутність в її діях складу злочину вирішуються виключно вироком суду та не підлягають вирішенню на досудовому провадженні.

За таких обставин та висновків, питання про те, чи утворюють зазначені в підозрі події склад злочину та чи правильно вони кваліфіковані за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України знаходиться за межами тих питань, які слідчий суддя вирішує на досудовому провадженні.

За визначенням Європейського суду з прав людини "обґрунтована підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Аналізуючи надані слідчим для вивчення матеріали кримінального провадження щодо обґрунтованості здійснення повідомлення про підозру ОСОБА_4 , слідчий суддя, не вирішуючи наперед питання про винуватість підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, допустимість доказів щодо встановлення його винуватості, вважає, що зміст таких матеріалів може свідчити про існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а отже про існування обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Окремо варто зауважити, що обґрунтованість повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України перевірялася Вінницьким апеляційним судом при апеляційному перегляді ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу. (справа №127/33094/24)

Разом з тим, обґрунтовуючи клопотання про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту адвокатом ОСОБА_3 в клопотанні зазначалося про те, що, на даний час, відсутні підстави вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Надаючи оцінку зазначеним твердженням сторони захисту судом враховується наступне.

Відповідно до частини першої та другої статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У сфері кримінального провадження поняття ризику можливо характеризувати, передусім, як небезпеку, пов`язану із обґрунтованою ймовірністю вчинення особою спроб протидії кримінальному провадженню, якої слід уникати. Саме в такому значенні, на думку слідчого судді, доцільно розуміти ризики, виокремлені у частині першій статті 177 КПК України як конкретні небажані для кримінального провадження наслідки поведінки підозрюваних, що заважають виконанню завдань кримінального провадження.

Отже, з метою усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому, слідчий суддя оцінює вірогідність та реальну можливість здійснення підозрюваним спроб протидіяти кримінальному провадженню у формах, визначених частиною першою статті 177 КПК України, та у разі існування високої ступені ймовірності позапроцесуальних дій підозрюваного, застосовуючи стандарт достатності підстав, встановлює наявність таких ризиків.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

При цьому, обов`язок обґрунтування ризиків кримінального провадження покладено КПК України на слідчого, прокурора.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2024 (справа №127/33094/24) застосовано до підозрюваного ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто з 03.10.2024 по 01.12.2024.

Обгрунтовуючи дане рішення слідчим суддею зазначено, що: « ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 15 років, усвідомлюючи тяжкість інкримінованого правопорушення та можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі, що в своїй сукупності свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Крім того, після вчинення кримінального правопорушення підозрюваний залишив місце вчинення правопорушення та здійснював спроби переховуватись від органу досудового розслідування.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що підозрюваному відомі персональні дані свідків та потерпілого у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на вказаних осіб, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Саме тому однією з цілей обрання запобіжного заходу є зведення до мінімуму можливостей ОСОБА_4 контактувати з іншими особами, окрім як у межах, достатніх для забезпечення встановлених законом прав підозрюваного.

Враховуючи, що досудове розслідування перебуває на початковій стадії, проводяться слідчі (розшукові) заходи спрямовані на виявлення та фіксацію доказів, що можуть становити доказове значення під час досудового розслідування та судового розгляду, є підстави вважати, що перебуваючи на волі підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.»

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 11.10.2024 (справа №127/33094/24), постановленою за наслідками апеляційного перегляду вищенаведеної ухвали слідчого судді, зазначено наступне: «Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов до вірного висновку, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_4 , який одружений, має постійне місце проживання, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання та роботи, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та потерпілого, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу.

З висновками слідчого судді погоджується апеляційний суд, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_4 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, на його утриманні перебуває старенький дідусь, як на обставини, які є підставою для застосування менш суворого запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції не приймає.»

Отже, вищенаведеними судовими рішеннями встановлено наявність у кримінальному провадженні №0000700 ризиків того, що ОСОБА_4 , будучи на волі, може ухилятись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Що стосується посилання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 з приводу того, що підозрюваний ОСОБА_4 має постійне місце проживання, одружений, що свідчить про наявність міцних соціальних зв`язків, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, має на утриманні дідуся та раніше не судимий, то такі посилання судом до уваги не приймаються, оскільки вказані обставини були предметом розгляду як суду першої, так і суду апеляційної інстанції при застосуванні запобіжного заходу.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_3 , подане в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. 176, 177, 178, 179, 182, 194, 196, 197, 201, 206, 309, 372 395 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , поданого в інтересах підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зміну підозрюваному раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у кримінальному провадженні №0000700, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя