УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/608/24

06 листопада 2024 року

Костопільський районний суд Рівненської області у складі

головуючогого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м.Костопіль в режимі відеоконференції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000113 від 03 липня 2023 року щодо ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України ,

за участі учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника- адвоката ОСОБА_5 (дистанційно)

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Костопільського районного суду Рівненської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000113 від 03 липня 2023 року щодо обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України .

Прокурор в кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав до суду клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на те, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану. Крім цього, сторона обвинувачення посилається на продовження існування ризиків, які були наявні під час обрання запобіжного заходу, а саме : ризик переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.

Самовільне залишення військової частини ОСОБА_3 відбулося в умовах повномасштабної агресії Росії в Україні та введення воєнного стану. Самовільне залишення військової частини підриває боєздатність підрозділів, незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може негативно вплинути на інших військовослужбовців військової частини, які також можуть залишити розташування військової частини в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 підтримав клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив суд його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник-адвокат ОСОБА_5 заперечували проти застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просили суд змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт. Крім того повідомили, що обвинувачений бажає повернутися до військової служби, про що свідчать його звернення до командирів військових частин.

Суд, заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, керуючись ст.ст.176-183 КПК України дійшов таких висновків.

Так судом встановлено, що 07 листопада 2024 року закінчується застосований до обвинуваченого ОСОБА_3 , відповідно до ухвали Костопільського районного суду Рівненської області від 09 вересня 2024 року, строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вирішуючи подане клопотання, суд дослідивши обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та прийшов до висновку про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так висунуте ОСОБА_3 обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.408 КК України, яке є особливо тяжким злочином, свідчить про підвищену суспільну небезпеку цього діяння, що у сукупності із тяжкістю можливого покарання, в разі доведення вини останнього, вказує на продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України .

Зокрема, на думку суду, існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі. Беручи до уваги наведене, суд погоджується з думкою прокурора, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Крім цього, на даній стадії судового провадження не допитані свідки, через що існує ризик незаконного впливу на вказаних осіб обвинуваченими, п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Також суд погоджується з ризиком, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому, обвинувачується.

Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_3 раніше неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, останній раз вироком Корецького районного суду Рівненської області від 13 грудня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді 2 (два) роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 (один) рік (вирок набрав законної сили 13 січня 2024 року).

Ці обставини свідчать про те, що на даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому суд дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд враховує те, що на даний час в Україні введено воєнний стан, що також є відповідним ризиком, який з врахуванням даних про особу обвинуваченого, характером злочину, в якому він обвинувачується, здійснення контролю в зазначених умовах за обвинуваченим правоохоронними органами, в разі застосування до нього інших більш м`яких запобіжних заходів, є ускладненим.

Суд також враховує положення ч.8 ст.176 КПК України, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою, а тому доводи захисту про можливість застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді домашнього арешту не ґрунтуються на вимогах закону.

Таким чином, встановлені обставини виправдовують подальше утримання ОСОБА_3 під вартою без визначення розміру застави, оскільки під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.408 Кримінального кодексу України.

Згідно ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176, 177, 178, 183, 193, 194, 196,197 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Продовжити відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Будераж, Здолбунівського району, Рівненської область, громадянина України, українця, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період Збройних Сил України, курсанта навчального взводу 1-ї навчальної роти 4-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , солдата, раніше судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, тобто до 04 січня 2025 року, без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню і подання апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

СуддяОСОБА_1