Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-сс/4809/400/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.08.2024 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого та стосовно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Клинці, Кропивницького району, Кіровоградської області, громадянина України, стрільця - помічника гранатометника 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , одруженого, батька малолітньої дитини, фактично проживаючого за адресою: по АДРЕСА_1 , до кримінальної відповідальності притягується вперше

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 56 днів, а саме: з 12 години 45 хвилин 24.07.2024 до 12 години 45 хвилин 17.09.2024, з визначенням застави двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що в грошовому еквіваленті становить шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль копійок,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий за погодженням з прокурором звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , якому 17.07.2024 року пред`явлено повідомлення про підозру у тому, що він, 02.06.2023 року, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника військової частини НОМЕР_1 , умисно, в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно без поважних причин залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , ухилявся від проходження військової служби по теперішній час, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

За наслідками розгляду вказаного клопотання, ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2024 року клопотання задоволено частково та застосовано щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 56 днів, а саме: з 12 години 45 хвилин 24.07.2024 до 12 години 45 хвилин 17.09.2024 з визначенням застави.

Обґрунтовуючи своє рішення, слідчий суддя зазначив, що злочин, в якому пред`явлено ОСОБА_8 повідомлення про підозру є: умисним, тяжким, об`єктом посягання якого є порядок несення служби. У даному випадку існує потреба для забезпечення завдань кримінального провадження, у тому числі завершення досудового розслідування по кримінальному провадженню, що не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного. Домашній арешт, порука, не забезпечить на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому, належного виконання останнім його процесуальних обов`язків. Враховано слідчим суддею і те, що ОСОБА_8 , як спеціальний суб`єкт, порушив військовий статут внутрішньої служби Збройних Сил України, присягу та обов`язки покладені на нього, як на солдата. Такі дії підозрюваного є неприйнятною формою поведінки військовослужбовця. Тобто існує ризик вчинення нового злочину. Місце реєстраційного обліку та тимчасове місце дислокації не співпадає з місцем проведення досудового розслідування, тобто існує ризик неявок. Сукупність перерахованих ризиків, значно підвищує ступінь суспільної небезпеки підозрюваного, відтак стосовно нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою. У разі застосування ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, вказане не зможе забезпечити на початковому етапі проведення досудового розслідування та у подальшому належного виконання останнім його процесуальних обов`язків: так, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є ризиком переховування його від слідства та суду. Самовільне залишення військової служби є ризиком неявок підозрюваного та оголошення міждержавного розшуку, що стане передумовою для затягування розгляду кримінального провадження і порушить розумні строки вирішення справи по суті. Більш того, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, просить ухвалу слідчого судді скасувати як незаконну та постановити нову, якою відмовити у застосуванні заходу підозрюваному на підставі ч.3 ст.176 КПК України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що затримання підозрюваного та взяття його під варту є необґрунтованим. Не є обґрунтованим доводи слідчого судді про те, що перебуваючи на свободі існує ризик вчинення інших кримінальних правопорушень, відстоювання власної правової позиції є передумовою для впливу на свідків, знищення, ховання або спотворення доказів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи, тобто ускладнить і затягне досудове розслідування та інше. Так, із матеріалів доданих до клопотання слідчого не вбачається наявність обґрунтування вказаних ризиків. Не надано інформації, яка б давала підстави стверджувати про те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідків, переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Не враховано те, що ОСОБА_8 вступив до лав ЗСУ добровольцем, має постійне місце проживання та реєстрації, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий, одружений, на утриманні має малолітню дитину, учасник бойових дій, створив сталі соціальні зв`язки, має поранення та потребує реабілітації та долікування, яке в умовах слідчого ізолятора отримати не можливо.

Окрім того, має на утримання матір ОСОБА_9 , 1954 року народження, яка є пенсіонером та інвалідом II (другої ) групи, що дає законні підстави ОСОБА_8 на звільнення з військової служби. Отже, ні прокурор в судовому засіданні, ні слідчий в клопотанні не довели про наявність ризиків для обрання ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Як убачається з матеріалів клопотання слідчого, слідчим Кропивницького РУП Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000314 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст.407 КК України.

Органом досудового розслідування на даний час встановлено, що ОСОБА_8 02.06.2023 року, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за призовом під час мобілізації на посаді стрільця-помічника гранатометника військової частини НОМЕР_1 , умисно, в порушення вимог ст.ст. 2, 11, 16-17, 127-128, 130 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, самовільно без поважних причин залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , ухилявся від проходження військової служби по теперішній час, використовуючи виниклий у зв`язку з цим вільний час на власний розсуд, що не було пов`язано з виконанням його обов`язків з військової служби.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

17.07.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_8 підтверджується письмовими доказами доданими слідчим до клопотання, зокрема матеріали службового розслідування, витягом з наказу про призначення на посаду, змістом протоколів допиту свідків, результатами розшуку.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Зазначаючи про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий обґрунтовано послався на ризики, які передбачені ст.177 КПК України, які слідчим суддею під час судового розгляду були встановлені.

На переконання колегії суддів, у разі незастосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, тобто перешкоджати здійсненню кримінального провадження шляхом неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, вчинити новий злочин, що в сукупності значно підвищує ступінь суспільної небезпеки підозрюваного, відтак стосовно нього не може бути застосований менш суворий вид запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Стороною захисту під час розгляду в суді першої інстанції не спростовані доводи клопотання слідчого. Не надані докази в обґрунтування апеляційної скарги стороною захисту і до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні доводи захисника про те, що до підозрюваного можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, колегія суддів знаходить безпідставними, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Колегія суддів також враховує практику ЄСПЛ, так у справі «Воляник проти України» від 02.10.2014 року, вказано, що допустимими підставами для взяття й утримання особи під вартою є наявність із боку підозрюваного таких загроз, як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

Так виходячи з встановлених обставин по справі та оцінюючи особу підозрюваного, обставин вчинення протиправних дій, існує достатньо підстав вважати, що у разі незастосування до ОСОБА_8 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній матиме змогу переховуватись від органу досудового розслідування, суду, вчинити інший злочин, що перешкодить повно, всебічно та неупереджено дослідити всі обставини у кримінальному провадженні.

Крім того, колегія суддів враховує, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , є тяжким злочином та у разі доведеності його вини може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчим суддею правильно оцінені наявні ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та обґрунтовано задоволено клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів враховуючи всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до особи запобіжного заходу, вважає, що у конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження. Застосований відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та безпідставність судового рішення про необхідність обрання стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - спростовуються наведеним вище.

Посилання захисника на наявність постійного місця проживання та реєстрації, сталих соціальних зв`язків, тощо, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були враховані слідчим суддею при ухваленні рішення, та не спростовують висновків слідчого судді про ризики неналежної процесуальної поведінки підозрюваного.

Доводи захисника про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Крім того, застосовуючи до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слідчий суддя визначив підозрюваному розмір застави, який буде належною гарантією виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі містяться також інші твердження захисника, які не потребують детального аналізу колегії суддів та не мають будь-якого вирішального значення в цьому провадженні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 376 ч.2, 177, 183, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 24 липня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4