Справа №705/5476/24
1-кп/705/1158/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2024 м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в приміщенні суду в місті Умань в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт та матеріали кримінального провадження №0000727 від 10.09.2024 по обвинуваченню

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Ладижинка Уманського району Черкаської області, громадянина України, розлученого, не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 29.05.2024 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2024 засуджений за ч. 1 ст. 164 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Вирок набрав законної сили 12.07.2024.

18 липня 2024 року вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області направлено до Уманського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Черкаській області (далі - відділ пробації) для виконання, та цього ж дня ОСОБА_2 поставлено на облік.

07.08.2024 ОСОБА_2 з`явився до Уманського РВ філія ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, де представником органу пробації останнього під підпис ознайомлено з порядком та умовами відбування покарання, а також попереджено, що у разі ухилення від відбування призначеного йому покарання його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України.

Того ж дня, ОСОБА_2 вручено направлення до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської області для відпрацювання призначеного йому вироком суду покарання, з вимогою приступити до відпрацювання громадських робіт з 08.08.2024.

Далі розпорядженням Ладижинської сільської ради № 88 від 07.08.2024 засуджений прийнятий на відбування призначеного покарання.

08.08.2024 ОСОБА_2 з`явився до Ладижинської сільської ради, де йому було розроблено графік виходу на роботу з 08.08.2024 по 30.08.2024, та проведено інструктаж з техніки безпеки.

ОСОБА_2 08.08.2024 та 09.08.2024 з`явився на відпрацювання громадських робіт до Ладижинської сільської ради, відпрацювавши 8 годин з призначеного йому покарання, після чого, починаючи з 12.08.2024 по 30.08.2024 на відпрацювання громадських робіт згідно розробленого йому графіку до Ладижинської сільської ради не з`являвся та про поважність причин неприбуття до місця відбування покарання відділ пробації не повідомив.

14.08.2024 та 21.08.2024 засудженому надсилались виклики до відділу пробації за якими засуджений не з`явився. 27.08.2024 засудженому втретє надіслано виклик до відділу пробації, за яким 03.09.2024 ОСОБА_2 з`явився та повідомив, що на відпрацювання громадських робіт не з`явився у зв`язку з тим, що в нього боліла нога, що довідкою підтвердити не може, оскільки на амбулаторному та стаціонарному лікуванні не перебував.

В подальшому, ОСОБА_2 розроблено графік виходу на роботу з 02.09.2024 по 30.09.2024, проте останній починаючи з 02.09.2024 по 25.09.2024 включно до відпрацювання громадських робіт не приступив.

Таким чином, в порушення ч. 1 ст. 37 КВК України, відповідно до якої засуджені до покарання у виді громадських робіт зобов`язані: додержуватися встановлених відповідно до закону порядку і умов відбування покарання; сумлінно ставитися до праці; працювати на визначених для них об`єктах і відпрацьовувати встановлений судом строк громадських робіт; з`являтись за викликом до уповноваженого органу з питань пробації, ОСОБА_2 достовірно знаючи, що повинен дотримуватися встановленого законодавством порядку та умов відбування покарання, передбачаючи наслідки своїх протиправних дій та бажаючи їх настання, діючи з прямим умислом, з метою ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт, перебуваючи з 18.07.2024 на обліку в Уманському РВ філія ДУ «Центр пробації» в Черкаській області, виклики до уповноваженого органу з питань пробації ігнорував, згідно розроблених йому графіків, починаючи з 12.08.2024 по 25.09.2024 від відпрацювання громадських робіт ухилявся, та тим самим злісно та систематично ухилився від відбування покарання за вироком Уманського міськрайонного суду від 29.05.2024 у виді 112 годин громадських робіт.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України.

Прокурором до суду направлено обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні, разом з: розписками обвинуваченого ОСОБА_2 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_3 про отримання копії обвинувального акту і реєстру матеріалів досудового розслідування; заявою обвинуваченого ОСОБА_2 , складеною в присутності захисника ОСОБА_3 , щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні; а також із клопотанням прокурора в порядку ч.1 ст. 302 КПК України про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Вирішуючи питання про можливість розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні згідно положень ст. ст. 381, 382 КПК України суд враховує те, що обвинувачений беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згідний з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Так, згідно заяви обвинуваченого ОСОБА_2 , яку він підписав в присутності захисника адвоката ОСОБА_3 , вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, визнав повністю, згоден із встановленими під час досудового розслідування обставинами кримінального проступку, викладеними в обвинувальному акті, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, згоден на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

З досліджених матеріалів судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст обставин кримінального проступку, та розуміє наслідки розгляду кримінального провадження у спрощеному провадженні, передбачені ч. 2 ст. 302 КПК України щодо позбавлення права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, і сумнівів у добровільності його позиції суд не має.

За таких обставин, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд вважає доведеною поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Дії обвинуваченого вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 389 КК України, як ухилення засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу та полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є кримінальним проступком, дані, що характеризують особу винного, який є осудним, не працює, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше притягувався до кримінальної відповідальності та має непогашену судимість.

Відповідно до ст. 65 КК України, п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Суд не визнає обставиною, що пом`якшує покарання щире каяття, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення та його наслідків, а також про його щире каяття. Суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 , будучі обізнаним про призначене йому покарання за вироку суду, усвідомлюючи необхідність його відбування та наслідки невиконання, ухилявся від органу пробації та після викриття його протиправних дій працівниками поліції, не виправив своєї поведінки та продовжив ухилятись від відбування покарання.

При цьому суд враховує практику Верховного Суду (справа № 199/6365/19), згідно з якою розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Аналізуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_2 та надані ним показання щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, суд не вбачає в його діях ознак щирого каяття та засудження своєї поведінки.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , судом не встановлено.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та його ставлення до вчиненого, суд вважає за необхідне у вказаному випадку призначити ОСОБА_2 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 389 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_2 був засуджений 29.05.2024 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 1 ст. 164 КК України до громадських робіт на строк 120 годин, та відбувши лише 8 годин даного покарання, вчинив новий злочин, то ОСОБА_2 слід призначити покарання на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків приєднавши не відбуту частину покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі відповідають вісім годин громадських робіт.

Таким чином, враховуючи вказані обставини, відповідно до положень ч. 2 ст. 65 КК України, згідно яких особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, суд вважає за необхідне за сукупністю вироків до призначеного за цим вироком покарання повністю приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком у виді 112 годин громадських робіт, що відповідає 14 дням обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців 14 днів.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_2 та попередження вчинення ним нового злочину, оскільки інші види покарання не будуть мати впливу на його виправлення, і саме в такому випадку буде досягнута передбачена ч. 2 ст. 50 КК України мета покарання.

Обмежень, які б перешкоджали суду призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі, під час судового розгляду не встановлено.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинувачених і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_2 покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Цивільний позов, процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 368, 369, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання повністю приєднати частину невідбутого покарання за вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 29.05.2024 у виді 112 годин громадських робіт, що згідно ст. 72 КК України відповідає 14 дням обмеження волі, та остаточно призначити ОСОБА_2 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців 14 днів.

Строк відбуття призначеного ОСОБА_2 покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_2 не обирався.

Процесуальні витрати, цивільний позов та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. На вирок може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення через Уманський міськрайонний суд Черкаської області.

Вирок суду, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надсилається учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1