ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/1392/22 Номер провадження 11-кп/814/1068/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора потерпілого представника цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 представника цивільного відповідача ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» захисників обвинуваченогоОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №001786 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , представника цивільних позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 , а також представника цивільного відповідача ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» - адвоката ОСОБА_11 , на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_14 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешканець АДРЕСА_2 , громадянин України, з середньою освітою, одружений, маючий неповнолітню дитину, працюючий водієм ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ», несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.4 ст.286-1 КК України на 12 (дванадцять) років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 10 (десять) років.

Постановлено стягнути:

з обвинуваченого ОСОБА_14 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 19907,22 грн;

з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ»:

- на користь потерпілої ОСОБА_15 моральну шкоду в сумі 500000 грн;

- на користь потерпілої ОСОБА_16 моральну шкоду в сумі 500000 грн;

- на користь цивільного позивача ОСОБА_7 моральну шкоду в сумі 20000 грн та франшизу в сумі 2600 грн;

з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»:

- на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 36000 грн;

- на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 36000 грн, а також витрати на поховання ОСОБА_17 в сумі 4080 грн та витрати на поховання ОСОБА_18 в сумі 17710 грн;

- на користь цивільного позивача ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 74273,62 грн;

Згідно з вироком, ОСОБА_14 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

25 листопада 2021 року близько 18 год. 20 хв. ОСОБА_14 , керуючи в стані наркотичного сп`яніння технічно справним автомобілем «МАN», днз НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf LTD», днз НОМЕР_2 , у місті Харкові рухався вулицею Зарічною у напрямку вулиці Соборної.

Наближаючись до регульованого перехрестя Кільцевої дороги та вулиці Салтівське Шосе, в порушення пунктів 8.7.3 (е), 8.10 Правил дорожнього руху України, при увімкненні забороняючого для нього червоного сигналу світлофора, обвинувачений продовжив перетин перехрестя, не надав дорогу автомобілю «CHEVROLET NUBIRA», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_19 , який рухався від вулиці Шляхова у напрямку вулиці Салтівське Шосе й перетинав це перехрестя на зелений сигнал світлофора, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.

В результаті відбулося перекидання на лівий борт автомобіля «МАN», днз НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf LTD», днз НОМЕР_2 , на автомобіль «RENO LOGAN», днз НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_20 , який затиснуло.

Водночас, частина напівпричепа «Fruehauf LTD», днз НОМЕР_2 , контактувала із автомобілем «МАN», днз НОМЕР_5 , з напівпричепом «SCHMITZ», д.н.з. НОМЕР_6 , під керуванням ОСОБА_21 , та автомобілем «Suzuki CX-4», днз НОМЕР_7 , під керуванням ОСОБА_7 , які в цей час знаходились на зустрічній смузі руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля «RENO LOGAN», днз НОМЕР_4 , ОСОБА_20 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) та його пасажири: ОСОБА_17 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і ОСОБА_18 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), від отриманих травм померли на місці події.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок суду і визнати ОСОБА_14 невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України, або змінити вирок, призначивши обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.286-1 КК України.

При цьому не оспорює фактичних обставин ДТП, але зазначає, що стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_14 злочину у стані наркотичного сп`яніння.

Вважає недопустимим доказом висновок лікаря-нарколога Обласного наркологічного диспансеру Харківської обласної ради щодо результатів медичного огляду від 26 листопада 2021 року №2530, яким встановлено перебування ОСОБА_14 у стані наркотичного сп`яніння (канабіноїдами та опіатами).

Стверджує, що згідно з висновком судово-токсикологічної експертизи №16/147-Дм/22 від 27 січня 2022 року в зразках сечі обвинуваченого виявлено метамізол натрію та його метаболіти. При цьому наголошує, що метамізол натрію може входити до складу ряду лікарських препаратів, що мають знеболювальні властивості. Разом з тим, дослідження сечі на наявність канабіноїдів не проводилось у зв`язку з відсутністю у відділенні судово-медичної токсикології стандартних зразків метаболітів канабіноїдів.

Наголошує, що висновок експерта є належним процесуальним джерелом доказів та містить детальний опис проведеного дослідження.

Вказує, що судом не перевірено правоОбласного наркологічного диспансеру Харківської обласної ради проводити огляд водіїв на стан сп`яніння відповідно до п.1 розділу ІІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також проходження лікарем ОСОБА_22 тематичного навчання за відповідною програмою.

Наголошує, що судом не досліджено акт медичного огляду №2530 від 26 листопада 2021 року, що став підставою для складення висновку стосовно ОСОБА_14 .

Зазначає, що судом при призначенні покарання залишено поза увагою дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, має сім`ю та неповнолітню дитину, активно сприяв проведенню досудового розслідування, визнавав вину, брав участь у проведенні слідчих дій та щиро розкаявся.

Звертає увагу, що потерпіла ОСОБА_15 надала на адресу суду нотаріально засвідчену заяву, за змістом якої повідомила про відсутність моральних та майнових претензій до ОСОБА_14 .

У зв`язку з наведеними обставинами вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано призначив ОСОБА_14 максимальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст.286-1 КК України.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 в інтересах цивільних позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого на їх користь моральну шкоду в розмірі по 1500000 грн кожному.

Крім того, просить стягнути з цивільного відповідача ОСОБА_23 (власника джерела підвищеної небезпеки), а також з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» (роботодавця обвинуваченого) та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» на користь цивільного позивача ОСОБА_7 майнову шкоду за пошкодження автомобіля «Suzuki SX-4», днз НОМЕР_7 , у розмірі вартості відновлюваного ремонту в сумі 157997,40 грн і 100 000 грн моральної шкоди.

При цьому зазначає, що внаслідок злочинних дій обвинуваченого, який перебував у стані наркотичного сп`яніння, загинула трирічна донька потерпілих, а також мати ОСОБА_6 , що призвело до погіршення психічного стану ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , спричиненого передчасною та раптовою загибеллю рідних людей.

Потерпілі тривалий час перебувають у стані депресії, постійно переживають моральні страждання.

Наголошує, що власником автомобіля, яким керував обвинувачений в момент ДТП, є ОСОБА_23 , який не передав цей транспортний засіб ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» (відсутній акт прийому-передачі), а сам ОСОБА_14 перебував за кермом без правової підстави, оскільки керував транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння.

Вважає, якщо під час судового розгляду буде спростовано правомірність перебування автомобіля в обвинуваченого, то саме власник ОСОБА_23 має нести відповідальність за шкоду, завдану особою, яка без належної правової підстави була за кермом.

Зауважує, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля, яким керував ОСОБА_14 в момент дорожньо-транспортної пригоди, застрахована в ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», на яку частково покладається відшкодування шкоди.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду в частині задоволення цивільного позову про стягнення з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» моральної шкоди в сумі 500000 грн на користь ОСОБА_15 та моральної шкоди в такому ж розмірі на користь ОСОБА_16 і відмовити в задоволенні цих позовних вимог.

При цьому зазначає про наявність в матеріалах кримінального провадження нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_15 від 01 березня 2023 року, за змістом якої остання засвідчила факт повного виконання цивільним відповідачем ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» свого цивільно-правового зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні вказаного товариства, що свідчить про припинення зобов`язання у зв`язку з його виконанням відповідно до ст.599 ЦК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника цивільних позивачів та представника цивільного відповідача, які прохали задовольнити принесені апеляційні скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин підтверджуються сукупністю достатніх, допустимих та належних доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом, яким надана належна оцінка, і при цьому фактичні обставини ДТП ніким із учасників провадження не заперечуються.

Доводи захисника про відсутність доказів, що поза розумним сумнівом підтверджують вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння є неприйнятними.

Як правильно встановив суд, факт перебування ОСОБА_14 в стані наркотичного сп`яніння підтверджується даними висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу від 26.11.2021 №2530, проведеного в 00 годин 05 хвилин у Обласному наркологічному диспансері Харківської обласної ради (т. 3 а.с.36, 154).

Цей висновок складений лікарем-наркологом ОСОБА_22 на підставі акту медичного огляду №2530 та за результатами токсилогічного дослідження сечі обвинуваченого№500 від 26 листопада 2021 року (т.3 ас.155, 156).

Більше того, допитана в судовому засіданні лікар ОСОБА_22 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність та приведеною до присяги, повністю підтвердила вказаний висновок та зазначила про своє переконання щодо перебування ОСОБА_14 у стані наркотичного сп`яніння.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що огляд ОСОБА_14 на стан наркотичного сп`яніння проведено неуповноваженою особою, вочевидь неприйнятні.

Адже огляд проведено лікарем-наркологом Комунального некомерційного підприємства Харківської обласної ради «Обласний наркологічний диспансер», одним з основних профільних завдань якого є проведення медичного огляду громадян на наявність стану сп`яніння з використанням методик та приладів, затверджених Міністерством охорони здоров`я України.

Посилання захисника на висновок судово-токсикологічної експертизи №16/147-Дм/22 від 27 січня 2022 року як на обставину, що спростовує факт перебування обвинуваченого у стані наркотичного сп`яніння є необґрунтованим, оскільки дослідження сечі ОСОБА_14 , що була надана на експертизу, на наявність канабіноїдів не проводилось через відсутність в експертній установі стандартних зразків метаболітів канабіноїдів.

Крім того, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_24 пояснила, що повноваженнями на встановлення стану наркотичного сп`яніння наділений виключно лікар нарколог.

Отже, оцінивши докази в їх сукупності, місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_14 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння та правильно кваліфікував його дії за ч.4 ст.286-1 КК України.

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника про суворість покарання, призначеного обвинуваченому у максимальному розмірі, встановленому законом.

Згідно із ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін "явно несправедливе покарання" означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

З огляду на конкретні обставини справи, з урахуванням того, що внаслідок злочину, вчиненого в стані наркотичного сп`яніння, загинуло три людини, в тому числі трирічна дитина, враховуючи відсутність щирого каяття та з урахуванням думки потерпілих, які наполягали на призначенні ОСОБА_14 суворого покарання, колегія суддів вважає, що призначене місцевим судом покарання відповідає вимогам ст.65, ст.50 КК України, є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Непереконливими є доводи захисника про наявність щирого каяття.

З поведінки обвинуваченого видно відсутність дійсного, відвертого визнання своєї провини у вчиненому, осуду своєї поведінки, а також намагання відшкодувати завдані злочином збитки, бажання виправити наслідки скоєного.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком місцевого суду та зазначає, що саме по собі визнання засудженим своєї провини у порушенні Правил дорожнього руху не вказує, що його зізнання стало результатом тривалого роздуму й затятої внутрішньої боротьби та свідчить про рішучість стати на шлях виправлення, самоосуд свого вчинку.

Щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, визнанням тих обставин, які їй ставляться в провину, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, але з позицій психологічної переорієнтації суб`єкта, який дійсно засуджує свій вчинок, визнає його антигромадський характер і готовий нести відповідальність.

Колегія суддів не вбачає наведених ознак щирого каяття у ОСОБА_14 .

Самі по собі дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога чи психіатра не перебуває, має сім`ю та неповнолітню дитину, не утворюють підстав для призначення мінімального покарання, про що прохає захисник в апеляційній скарзі.

Отже, відсутні підстави стверджувати, що призначене обвинуваченому покарання є явно несправедливим внаслідок суворості.

Доводи апеляційної скарги представника цивільних позивачів адвоката ОСОБА_10 є непереконливими.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Твердження апеляційної скарги представника потерпілих адвоката ОСОБА_10 про необхідність стягнення з ОСОБА_23 та ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» на користь ОСОБА_7 майнової шкоди в сумі 157997,40 грн та моральної шкоди в сумі 100000 грн є непереконливими.

З матеріалів провадження вбачається, що цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля «МАN», д. н. з. НОМЕР_1 , з напівпричепом «Fruehauf LTD», д. н. з. НОМЕР_2 застрахована в ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до висновку щодо вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №ЕР-71/02-22 від 03 лютого 2022 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Suzuki CX-4», д. н. з. НОМЕР_7 складає 157997, 40 грн, але без урахування фізичного зносу вузлів і деталей на момент дослідження. В той же час визначена оцінювачем сума завданого власнику матеріального збитку, у розумінні ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», складає 76873,62 грн.

У зв`язку з наведеним суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_7 майнову шкоду в сумі 74273,62 грн та з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» франшизу в розмірі 2600 грн.

Доводи адвоката ОСОБА_10 про стягнення на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з обвинуваченого моральної шкоди є непереконливими.

З матеріалів провадження видно, що адвокат ОСОБА_10 прохав стягнути з ОСОБА_23 , як власника джерела підвищеної небезпеки, та обвинуваченого моральну шкоду на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Вирішуючи позовні вимоги в цій частині, суд їх частково задовольнив та стягнув з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»:

- на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 36000 грн;

- на користь потерпілого ОСОБА_5 моральну шкоду в сумі 36000 грн, а також витрати на поховання ОСОБА_17 в сумі 4080 грн та витрати на поховання ОСОБА_18 в сумі 17710 грн.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку місцевий суд правильно врахував правовий висновок, зроблений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №461/8496/15-ц про те, що не несе цивільної відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Адже зазначений висновок узгоджується і з нормами частини першої статті 1172 ЦК України та частини другої статті 1187 ЦК України.

Закон передбачає вичерпний перелік обставин, за яких володілець джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності, спричиненої джерелом підвищеної небезпеки.

Таких обставин в даному провадженні судом не встановлено.

Частиною першою статті 1172 ЦК України передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою він перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.

Оскільки адвокат ОСОБА_10 , викладаючи позовні вимоги в цій частині, не прохав стягнути моральну шкоду на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ», враховуючи наведені вимоги закону та з огляду на те, що ОСОБА_23 не є належним відповідачем, колегія суддів не вбачає визначениз законом підстави для задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 .

Доводи представника цивільного відповідача ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» - адвоката ОСОБА_11 є обґрунтованими.

В матеріалах провадження наявна нотаріально завірена заява ОСОБА_15 від 01 березня 2023 року, написана до постановлення оскаржуваного вироку, про повне виконання цивільним відповідачем ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ» свого цивільно-правового зобов`язання з відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, що перебувало у володінні вказаного товариства.

Більше того, ОСОБА_15 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_16 , направила і до апеляційного суду заяву аналогічного змісту, в якій прохала прийняти відмову від цивільного позову в частині стягнення шкоди з ТОВ «ПАРАДІЗ ХХІ».

Приписами ст.373 ЦПК України передбачено, що в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

За таких обставин вирок суду в частині в частині вирішення цивільного позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» моральної шкоди, завданої злочином, на користь ОСОБА_15 в сумі 500000 грн та на користь малолітньої ОСОБА_16 в сумі 500000 грн необхідно скасувати та закрити провадження в цій частині позовних вимог.

Отже, апеляційні скарги захисника обвинуваченого та представника цивільних позивачів не підлягають до задоволення, а апеляційну скаргу представника цивільного відповідача необхідно задовольнити.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» - адвоката ОСОБА_11 , задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_14 в частині вирішення цивільного позову про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ПАРАДІЗ ХХІ» моральної шкоди, завданої злочином, на користь ОСОБА_15 в сумі 500000 грн та на користь малолітньої ОСОБА_16 в сумі 500000 грн скасувати та закрити провадження в цій частині позовних вимог.

В іншій частині вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 30 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_14 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4