Провадження № 1-кс/686/5983/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000018,

встановив:

15.07.2024 року прокурор Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке, за твердженням прокурора, являється тимчасово вилученим, однак, яке, в дійсності, не вилучалось, а лише, з дозволу власника, було оглянуто, під час проведення, в період часу з 18 год. 20 хв. по 18 год. 45 хв. 12.07.2024 р., огляду, та залишено на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , зокрема, на належний останній автомобіль марки та моделі «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 .

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання в повній мірі не відповідає.

Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує належним чином, які підстави, мета арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє також належне обґрунтування того, яка є необхідність в накладенні арешту на майно, яке взагалі не перебувало у статусі тимчасово вилученого, окрім того, матеріали клопотання не свідчать, що на сьогоднішній день означений транспортний засіб, що не є вилученим, містить на собі саме ті сліди, які були утворені внаслідок вчинення 21.05.2024 р. кримінального правопорушення, та що є необхідність проводити будь-які експертизи, об`єктом дослідження яких мав би бути автомобіль марки та моделі «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 , (не долучено постанов про призначення будь-яких експертних досліджень). Відсутнє у клопотанні прокурора належне обґрунтування щодо того, яка необхідність в накладенні арешту на майно, яке не є тимчасово вилученим, а лише було оглянуто 12.07.2024 р., та стан і місцезнаходження якого, на момент звернення прокурора з відповідним клопотанням (15.07.2024 р.), достеменно невідомі, відповідно, що може бути виконане завдання арешту майна. Зазначення у клопотанні прокурором тієї обставини, що вказаний автомобіль є речовим доказом, саме по собі, не пояснює підстав, мети накладення арешту на цей транспортний засіб, ризику його знищення, пошкодження, втрати, як об`єкту матеріального світу, та неможливості довести обставини, які, відповідно до ст.91 КПК України, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. До того ж, з урахуванням тієї обставини, що зазначений транспортний засіб був добровільно наданий представнику сторони обвинувачення для огляду, результати проведення якого зафіксовані у відповідному протоколі, матеріали поданого клопотання не свідчать про існування будь-яких перешкод для проведення повторного огляду зазначеного автомобіля експертом, у разі наявності такої потреби.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Крім того, з врахуванням тих обставин, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000018 від 04.06.2024 р. здійснюється за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, стосовно факту порушення 21.05.2024 р. правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, прокурор у поданому клопотанні мав би навести доводи, які б давали підстави вважати, що існує обґрунтована підозра того, що мало місце саме вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (зокрема, автомобіля марки та моделі «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 ).

До клопотання прокурором було долучено лише витяг з ЄРДР, копії: заяви ОСОБА_3 про надання дозволу на проведення огляду (на 1 арк.); протоколу огляду (на 1 арк.); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (на 1 арк.); постанови про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання (на 1 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було. Так, вказані матеріали клопотання не містять підтверджуючих відомостей про те, що внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, зокрема й за участю транспортного засобу марки та моделі «ВАЗ 21093», д.н.з. НОМЕР_1 , будь-кому були заподіянні наслідки у вигляді фізичної шкоди, яка є не менш небезпечною, ніж середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України,-

постановив:

Клопотання прокурора Хмельницької окружної прокуратури ОСОБА_2 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000018, - повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя