УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , із участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання представника володільця майна ТОВ «Р1 АВТО» - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000990 від 10 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, -

в с т а н о в и в:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло вказане клопотання.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що 25 квітня 2024 року ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва у справі № 760/8487/24 задоволено клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному проваджені №0000990 від 10 квітня 2024 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України та накладено арешт на транспортний засіб марки «Hundai Avante», номер шасі НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, який належить ТОВ «Р1 АВТО».

Автор клопотання зазначає, що з накладеним арештом на транспортний засіб власник майна ТОВ «Р1 АВТО» не погоджується, оскільки ТОВ «Р1 АВТО» є фактичним та єдиним власником автомобілю та використовує автомобіль в своїй фінансово-господарській діяльності, є реально діючими суб`єктами економічної діяльності, сплачує податки, їх установчі документи, виписки з ЄДРПОУ є чинними, у встановленому законом порядку не скасовані, недійсними не визнані, раніше посадові особи підприємства до кримінальної відповідальності не притягались, на першу вимогу слідчого в даному провадженні, транспортний засіб надавався завжди, для всіх слідчих дій, тому не має сенсу вчиняти будь - які незаконні дії по відношенню до автомобіля.

Крім того, автор клопотання зазначає, що транспортний засіб куплений за грошові кошти товариства. ТОВ «Р1 АВТО» не є фігурантом в даному кримінальному провадженні.

Також, автор клопотання зазначає, що в даному кримінальному провадженні з ТЗ всі слідчі дії проведені, ТЗ надавався по першій вимозі слідчого, експертизи зроблені, конфіскація ТЗ виключається, так як власник не є підозрюваним у провадженні, тобто подальше обмеження прав юридичної особи є необґрунтованим та безпідставним.

Адвокат в клопотання зазначає, що право на розпорядження майном, а саме транспортним засобом у ТОВ «Р1 АВТО» грубо порушується з 10 квітня 2024 року, хоча підприємство надає можливість за першою вимогою, проводити всі слідчі дії із ТЗ, надає для огляду експерту, слідчому ТЗ, що не допустимо в правовій країні.

Крім того, адвокат зазначає, що прокурором не доведено належним чином та не надано доказів, що наданий час рухоме майно ТОВ «Р1 АВТО», продовжує відповідати вимогам статті 98 КПК України та підлягає подальшому перебуванню під накладеним арештом з забороною розпорядження ним, як з метою забезпечення збереження речових.

В судове засіданні представник володільця не з`явилась, хоча належним чином були повідомлені про день, час та місце розгляду клопотання.

Прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилась подавши до суду заяву, в які просить проводити розгляд справи без її участі, не заперечує щодо задоволення клопотання.

Слідчий суддя ухвалив проводити судовий розгляд клопотання у відсутності представника володільця майна - адвоката ОСОБА_3 та прокурора ОСОБА_4 .

Згідно частини 4 статті 107 КПК України фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів кримінального провадження, не здійснювалось, у зв`язку з неприбуттям у судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання представника володільця майна ТОВ «Р1 АВТО» - адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно сттатей 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, які звертаються з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Зі змісту частини 1 статті 170 КПК України вбачається, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

В ході судового розгляду клопотання встановлено, що слідчими СВ Солом`янського УП ГУ НП в м. Києві, за процесуального керівництва Солом`янської окружної прокуратури м. Києва, здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000990 від 10 квітня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі №760/8487/24 клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000990 від 10 квітня 2024 року було задоволено та накладено арешт на транспортний засіб марки «Hundai Avante», номер шасі НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, який належить ТОВ «Р1 АВТО».

При вирішенні питання про накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання про арешт, відповідає вимогам статей 170-173 КПК України, а майно, підлягає арешту з метою збереження речових доказів.

Так, відповідно до пункту 1 частини 2 статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У цьому випадку, відповідно до частини 3 статті 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використанні як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отриманні юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з пункту 7 частини 2 статті 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до частини 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Частиною 4 статті 132 КПК України передбачено, що для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Аналізуючи вказану ухвалу слідчого судді від 25 квітня 2024 року, слідчий суддя приходить до висновку, що арешт на майнові права інтелектуальної власності, був накладений обґрунтовано, основною метою його застосування було забезпечення збереження речових доказів в даному кримінальному провадженні.

Згідно частини 1, 2 статті 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

У відповідності до частини 6 статті 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Приписами частини 1, 3 статті 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З заяви прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 . року вбачається сторона обвинувачення не заперечує щодо скасування арешту з майна накладеного ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі №760/8487/24, що на переконання слідчого судді, враховуючи принцип змагальності кримінального провадження, свідчить проте що в застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження на даному етапі досудового розслідування відпала потреба.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що в подальшому застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, накладеного ухвалою слідчого судді від 25 квітня 2024 року у справі №760/8487/24 відпала потреба, тому клопотання представника володільця майна ТОВ «Р1 АВТО» - адвоката ОСОБА_3 підлягає задоволенню, а арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі №760/8487/24 - скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 174, 309, 369, 372, 395КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 25 квітня 2024 року у справі №760/8487/24 на транспортний засіб марки «Hundai Avante», номер шасі НОМЕР_1 , колір білий, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску, який належить ТОВ «Р1 АВТО».

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1