У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 на ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Червонозорівка Бобринецького району Кіровоградської області, мешкає в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000052.

Учасники судового провадження:

захисник ОСОБА_6 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 06.08.2024 р. включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Узагальнені доводи апелянта.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала суду є незаконною, безпідставною та такою, що підлягає скасуванню.

Захисник звертає увагу на те, що прокурор звернувся до суду з клопотанням з порушенням процесуального строку , визначеному ч. 1 ст. 199 КПК України, а тому суд був зобов`язаний відмовити у задоволенні такого клопотання.

Апелянт вважає, що підозра і обвинувачення ОСОБА_5 є необґрунтованими та ґрунтуються на недопустимих доказах, зокрема:

- протокол огляду місця події від 26.02.2023 р. складений в з порушенням вимог ст. ст. 236, 237 КПК України;

- підпис потерпілого ОСОБА_7 в заяві від 03.03.2023 р. здійснений іншою особою;

- заява потерпілого ОСОБА_7 про долучення до матеріалів мобільного телефону складена без дати;

- протокол огляду місцевості від 11.04.2023 р., в ході якого вилучено мобільний телефон, є сфальсифікованим, оскільки слідчий не міг знати про місцезнаходження телефону;

- протокол огляду телефону складений неправильно;

- експерт який проводив оцінку телефону не попереджався про кримінальну відповідальність;

- експертиза проводилась без телефону;

- флеш накопичувач з відеозаписом з автозаправки «WOG» складений з порушенням норм КПК України.

Захисник зауважує, що допитані судом потерпілий ОСОБА_7 погано пам`ятав події, а потерпілий ОСОБА_8 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Явки інших свідків та потерпілих прокурор не забезпечив, у зв`язку з чим, розгляд справи затягується, а суд безпідставно продовжує строк тримання обвинуваченого під вартою, не вживаючи будь-яких заходів відносно потерпілих та свідків.

На думку захисника, прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризик впливу на свідків або потерпілих не доведений, при цьому, сама по собі тяжкість кримінальних правопорушень не є підставою для тримання особи під вартою.

Обставини, встановлені судом першої інстанції.

У провадженні Єланецького районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 357, ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 146 КК України.

Під час судового засідання прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження відносно ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, при цьому, ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та не відпали.

Врахувавши, що ОСОБА_5 обвинувачується, в тому числі, у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень в інших кримінальних провадженнях, обізнаний про свідків та потерпілих у справі, суд дійшов висновку, що зазначені у клопотанні ризики переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також вчинення інших кримінальних правопорушень не зменшились, тому застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу, не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Відповідно до правової позиції, сформованої ЄСПЛ, для продовження строку тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку. Суд вказав, що сторона обвинувачення зобов`язана доводити реальність ризиків, що виправдовують обмеження свободи, в іншому випадку суд може змінити запобіжний захід на більш м`який.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передбачати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказаних вимог закону та норм міжнародного права судом першої інстанції дотримано в повному обсязі.

Так, судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000052 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 186, ч. 2 ст. 146 КК України, та інших осіб, постановлено ухвалу про продовження останньому строку тримання під вартою на 60 днів до 06.08.2024 р.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 цього ж Кодексу, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, має також враховувати наявність чи зміну обставин, передбачених ст. 178 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу. Окрім іншого, суд повинен врахувати і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 2 ст. 422-1 КПК України, суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

- ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

- клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Витребування з суду першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження діючим кримінальним процесуальним законодавством не передбачено.

Отже, на даній стадії судового провадження, апеляційний суд оцінює законність ухвали про продовження строків тримання під вартою лише шляхом перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності підтверджується тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, в тому числі тяжкого кримінального правопорушення, за який, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Зважаючи на те, що ОСОБА_5 обізнаний про потерпілих та свідків інкримінованих йому кримінальних правопорушень, ризик незаконного впливу на свідків або потерпілих є дійсним.

З огляду на обставини кримінальних правопорушень в яких обвинувачується ОСОБА_5 , його зухвалу поведінку під час їх вчинення та дані про особу обвинуваченого, який неодноразово притягався до адміністративної відповідальності та є обвинуваченим в іншому кримінальному провадженні, тому існує ризик продовження останнім злочинної діяльності або вчинення інших кримінальних правопорушень.

Наведені обставини, у своїй сукупності, дають підстави вважати, що існують реальні ризики того, що обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих чи свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились та не відпали.

Перевіривши мотиви прийнятого судового рішення, апеляційний суд установив, що при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку запобіжного заходу, конкретні обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, вимоги закону та існуючу практику Європейського Суду з прав людини.

Продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України від 16.05.2013 р., яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Апеляційний суд погоджується з висновками суду, що у даній конкретній справі суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи захисника про відсутність належних та допустимих доказів доведення винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, апеляційним судом не приймаються до уваги, оскільки на даному етапі судового провадження, апеляційний суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд, під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема приймати рішення про допустимість чи недопустимість того чи іншого доказу, встановлювати наявність чи відсутність в діях обвинуваченого складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Отже, правових підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційний суд не вбачає, підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не має, ухвалу суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 7, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

ухвалу Єланецького районного суду Миколаївської області від 07 червня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 залишити без змін, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3