Провадження №: 1-кс/755/2585/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" липня 2024 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого 1 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 16.03.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий 1 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором з питань захисту інтересів дітей, протидії домашньому насильству та протидії порушення прав людини у правоохоронній та пенітенціарній сферах прокуратури АР Крим та м.Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження №0000045 від 16.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України з клопотанням про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, а саме на:

-будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000045 від 16.03.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України.

Під час досудового розслідування було встановлено, що у громадянина України ОСОБА_5 , який достовірно був обізнаний про тимчасову окупацію рф території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, виник умисел на порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а саме: організацію і здійснення пропаганди серед місцевого населення півострова Крим, зокрема дітей і підлітків, на користь добровільного вступу до збройних сил та інших силових відомств країни окупанта (російської федерації).

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на здійснення пропаганди служби в збройних силах рф серед дітей та молоді, ОСОБА_5 , не пізніше 05.03.2022 року, обійняв посаду т.зв. «керівника регіонального штабу «юнармії» республіки Крим» (що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , тимчасово окупована територія АР Крим).

Реалізуючи визначені статутом «ввпод «юнармії» цілі, з метою здійснення пропаганди, спрямованої на забезпечення добровільного вступу на військову службу до Збройних Сил рф, армії рф серед дітей та підлітків, ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідуванням місці та у невстановлений досудовим розслідуванням час прийняв участь у зйомці на каналі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інтерв`ю в програмі «ІНФОРМАЦІЯ_5» під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Інформація про інтрев`ю із посиланням на відеозапис, не пізніше 05.03.2023 року була оприлюднена на сайті телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.03.2023 року зазначене інтерв`ю було розміщено на загальнодоступному онлайн-сервісі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

Зазначене інтерв`ю має публічний комунікативний характер, оскільки має умови для доведення інформації для невизначеного кола осіб шляхом поширення на онлайн сервісах.

У висловлюваннях ОСОБА_5 , в зазначеному інтерв`ю містяться ознаки позитивної оцінки діяльності, кримського регіонального штабу ««юнармії», схвально оцінюється масштабність та розгалуженість, результативність роботи штабу, що може розглядатися, як вихваляння діяльності, досягнень, методів та форм роботи з молоддю та є ознаками пропаганди участі в юнармії.» Зважаючи на те, що «юнармія» є військово-патріотичним рухом, який передбачає військову підготовку молоді та передбачає подальше проходження ними служби у лавах зс рф, вказані ознаки є ознаками пропаганди служби в армії рф.

Крім того, у висловлюваннях ОСОБА_5 містяться ознаки схвалення залучення дітей до військової підготовки до служби в армії рф.

Таким чином, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду т.зв. «керівника регіонального штабу ввпод «юнармії» республіки Крим», діючи умисно, усвідомлюючи, що тимчасово окупована територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, у порушення вимог ст. 51 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, здійснив пропаганду серед осіб, які перебувають під захистом, спрямовану на забезпечення добровільного вступу на військову службу.

Крім того, у ОСОБА_5 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці виник умисел, направлений на глорифікацію представників збройних формувань російської федерації, які здійснюють збройну агресію проти України з використанням засобів масової інформації.

Так, ОСОБА_5 , на виконання свого злочинного умислу, у невстановлений досудовим розслідуванням час, знаходячись у невстановленому місці, взяв участь у зйомці на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » інформаційної програми під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_6».

Інформація про документальний фільм із посиланням на відеозапис, не пізніше 05.03.2023 року була оприлюднена на сайті телеканалу «ІНФОРМАЦІЯ_1».

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 05.03.2023 року зазначене інтерв`ю було розміщено на загальнодоступному онлайн-сервісі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на телеканалі « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_2 ».

У висловлюваннях ОСОБА_5 , в зазначеному інтерв`ю містяться ознаки заперечення збройної агресії рф проти України, виправдовування збройної агресії рф проти України, а також глорифікація військовослужбовців зс рф - учасників збройної агресії рф проти України.

Разом із тим, інтернет-видання (веб-сайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, а відтак є засобом масової інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 22 Закону України «Про інформацію» масова інформація - інформація, що поширюється з метою її доведення до необмеженого кола осіб.

Засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації.

Визначення поняття «аудіовізуальна інформація» міститься у ст. 1 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», відповідно до якої аудіовізуальна інформація - будь-які сигнали, що сприймаються зоровими і слуховими рецепторами людини та ідентифікуються як повідомлення про події, факти, явища, процеси, відомості про осіб, а також коментарі (думки) про них, що передаються за допомогою зображень та звуків.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про телекомунікації» інтернет - всесвітня інформаційна система загального доступу, яка логічно зв`язана глобальним адресним простором та базується на Інтернет-протоколі, визначеному міжнародними стандартами.

З огляду на викладене інформація, яка поширювалась через мережу Інтернет, орієнтована на необмежене коло осіб, відповідно є масовою інформацією. При цьому інтернет-видання (вебсайт) є засобом, призначеним для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації, є засобом масової інформації.

Таким чином, зазначене інтерв`ю мало публічний комунікативний характер, оскільки мало умови для доведення інформації для невизначеного кола осіб шляхом поширення на онлайн сервісах.

В ході досудового розслідування 27.05.2024 року було складено повідомлення про підозру щодо громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.438, ч.3 ст.436-2 КК України.

29.05.2024 року у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 знаходиться на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, письмове повідомлення про підозру було йому вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто шляхом опублікування повідомлення про підозру у газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (№ НОМЕР_1 (7769) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Також, з метою недопущення порушення конституційних прав підозрюваного, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» 29.05.2024 року (№109 ( НОМЕР_2 ), було розміщено повідомлення про необхідність прибуття ОСОБА_5 03.06.2024 року, 04.06.2024 року та 05.06.2024 року до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Аналогічно повістки про виклик ОСОБА_5 було розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора 29.05.2024 року про прибуття до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Разом з тим, ОСОБА_5 на електронну поштову адресу: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (інформація про яку встановлена оперативним шляхом, а також з офіційного сайту т.зв. «регіонального штабу «юнармії» республіки Крим») направлено скан-копію повідомлення про підозру громадянину ОСОБА_5 від 27.05.2024, а також повістки про його виклик на 03.06.2024, 04.06.2024 та 05.06.2024.

Однак, підозрюваний до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим не з`явився, відповідно до опублікованих повідомлень, та станом на теперішній час, про причини своєї неявки не повідомив.

Також, згідно мотивів клопотання, під час досудового розслідування було встановлено, що на даний час підозрюваний перебуває на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, при цьому останній продовжує незаконну діяльність.

Згідно мотивів органу досудового розслідування, зазначені обставини свідчать про умисне ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, а також про переховування від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Поряд з цим, згідно мотивів клопотання, слідчий посилається на те, що завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор в ході слідства повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Також, обгрунтовуючи клопотання, слідчий посилається на те, що, санкція ч.3 ст.436-2 КК України, передбачає конфіскацію майна, як вид додаткового покарання.

Поряд з цим, слідчий зазначає, що документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно встановлених слідством обставин, відповідно до даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_3 , на праві приватної власності належить об`єкт нерухомості, а саме будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, р №1-1869, 12.07.2005, виданий Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою.

Поряд з цим, вихоядчи з норм КПК України, слідчий в клопотанні посилається на те, що арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

А тому, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, слідчий просить накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Також, згідно мотивів клопотання слідчий посилається на те, що з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання слід розглянути без повідомлення власника даного майна та його представника.

Слідчий, прокурор, будучи повідомленими про день, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явився. На адресу суду надійшло клопотання слідчого ОСОБА_3 про розгляд клопотання у його відсутність.

З урахуванням того, що сторона кримінального провадження довела в змісті клопотання, що існує загроза передчасного розголошення відомостей, які стосуються суті кримінального провадження та процесуальних дій, які заплановано провести з метою збирання доказів, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без виклику особи, у володінні якої знаходиться вищезазначене майно, та його представника.

Вивчивши клопотання, додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання та витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подано до суду клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Слідчим суддею, встановлено, що СУ ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 16.03.2023 року за підозрою громадянина України ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених .3 ст.436-2, чю1 ст.438 КК України.

Відповідно до вимог п.7 ч.2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Положенням п.1 ч.2 ст. 132 КПК України, встановлено, що клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14 А, м.Київ, що свідчить про звернення слідчим з даним клопотанням з дотриманням правил підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження 27.05.2024 року в ході досудового розслідування було складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України.

Згідно долучених до клопотання копій матеріалів кримінального провадження, слідчим було вжито заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вищезазначеного повідомлення про підозру ОСОБА_5 .

Крім того, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» 29.05.2024 року №109 ( НОМЕР_2 ), було розміщено повідомлення про підозру та повістки про необхідність прибуття ОСОБА_5 03.06.2024 року, 04.06.2024 року та 05.06.2024 року до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні.

Також повістки про виклик ОСОБА_5 було розміщено на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 29.05.2024 року про прибуття до слідчого управління ГУ СБ України в Автономній Республіці Крим для повідомлення про підозру та проведення за його участю необхідних слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні на 03.06.2024 року, 04.06.2024 року та 05.06.2024.

Разом з тим, ОСОБА_5 на електронну поштову адресу: « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (інформація про яку встановлена оперативним шляхом, а також з офіційного сайту т.зв. «регіонального штабу «юнармії» республіки Крим») направлено скан-копію повідомлення про підозру громадянину ОСОБА_5 від 27.05.2024, а також повістки про його виклик на 03.06.2024, 04.06.2024 та 05.06.2024.

Наведене свідчить, що ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України.

Поряд з цим, санкція ст. 436-2 ч.3 КК України, передбачає таке додаткове покарання як конфіскація майна.

А тому, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному підлягатиме конфіскації у дохід держави.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є власником наступного майна:

-будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

На підставі викладеного, з урахуванням мотивів клопотання, кваліфікації кримінальних правопорушень, за фактом вчинення яких розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги той факт, що вищезазначене майно, на яке слідчий просить накласти арешт перебуває у праві власності ОСОБА_5 , слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що мали місце факт вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.436-2, ч.1 ст.438 КК України та про необхідність накладення арешту на майно, шляхом заборони відчуження та розпорядження майном, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як додаткового покарання.

За таких обставин, керуючись вимогами ст.ст.131, 167, 170-172, 369, 309 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого 1 відділу слідчого управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000045 від 16.03.2023 року- задовольнити.

Накласти арешт на майно, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , шляхом заборони та розпорядження майном, а саме на:

-будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії стосовно зазначеного майна.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через прокурора передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ГУ СБУ в АР Крим, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя