Справа № 227/2736/24
ВИРОК

іменем України

18.11.2024 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000178 від 10.04.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Білозерське Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, розлученого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, медик 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , солдат,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,-

за участю:

прокурора - ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника - ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі дистанційного судового провадження вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та проходячи військову службу на посаді медика 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 09.04.2024 перебував у свого товариша ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_2 , де разом вживали спиртні напої, під час чого останній показав оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, яку він знайшов на території міста та поклав її до шухляди тумбочки в присутності ОСОБА_3 .

Наступного дня, а саме 10.04.2024, приблизно об 11:00 годині ОСОБА_3 знову прийшов у гості до свого товариша ОСОБА_6 з метою догляду за собакою, оскільки останній повинен був від`їхати по справах. В той же час у квартиру прийшов малознайомий ОСОБА_3 . ОСОБА_7 та вони разом вирішили піти у гості до малознайомого йому ОСОБА_8 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 . Близько 11:30 години ОСОБА_3 прийшов за вищевказаною адресою та між ним з одної сторони, та малознайомими йому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , з другої сторони, перед квартирою АДРЕСА_4 виник словесний конфлікт, спровокований ОСОБА_3 з незначного приводу. Діючи з прямим умислом, достовірно знаючи, де знаходиться оборонна осколкова ручна гранату типу Ф-1, ОСОБА_3 направився разом з ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , з метою взяти оборонну осколкову ручну гранату типу Ф-1, щоб налякати ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , при цьому знаючи вражаючу здатність бойової гранати, тобто, що вона є предметом, спеціально пристосованим для нанесення тілесних ушкоджень, та в порушення вимог Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, ст. 4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», ст. 11 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», наказу Міністра оборони України № 359 від 29.06.2005 «Про затвердження Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України», за місцем проживання ОСОБА_6 дістав з шухляди тумбочки бойовий припас бойову осколкову гранату типу Ф-1, яка виготовлена промисловим способом та придатна до вибуху та руйнування корпусу при наявності засобу підриву, та розуміючи, що це бойовий припас, не маючи передбаченого законом дозволу, направився разом з ОСОБА_7 . назад до місця мешкання ОСОБА_8 .

Цього ж дня, тобто 10.04.2024, приблизно о 12:00 годині ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7 прийшли до будинку АДРЕСА_5 , де грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, з особливою зухвалістю, з метою продемонструвати власну зверхність, ігноруючи загальноприйняті в суспільстві елементарні норми і правила поведінки, норми моралі, спокій громадян, безпричинно, не маючи реальних приводів та підстав для застосування предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, побачивши у вікні другого поверху вищевказаного будинку ОСОБА_8 , та в присутності ОСОБА_7 , демонструючи байдужість до фізичної безпеки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , ОСОБА_3 витягнув запобіжне кільце вказаної гранати та кинув її у вікно, в результаті чого граната відскочила від вікна та здетонувала на ґрунтовому покритті поряд з будинком АДРЕСА_4 , спричинивши тілесні ушкодження ОСОБА_7 у вигляді: осколкове сліпе поранення правої гомілки, та ОСОБА_10 у вигляді: осколкове поранення лівого передпліччя та лівої верхньої третини гомілки, який в той час проходив повз даний будинок, а також пошкодивши фасад вищевказаному будинку (три віконні пройми), що всупереч вимог щодо захисту населення від шкідливого впливу шуму, передбачених ст. 32 Закону України «Про систему громадського здоров`я», порушило нормальні умови для здоров`я жителів будинку, тобто грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, відповідальність за які передбачена ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, визнав повністю та суду пояснив, що 09.04.2024 він за місцем проживання свого військового товариша ОСОБА_6 , а саме: АДРЕСА_2 , де він також на той час мешкав, під час розпиття спиртних напоїв, ОСОБА_6 показав гранату і поклав її до шухляди. Наступного дня, 10.04.2024, він прийшов знову додому до ОСОБА_6 , щоб вигуляти собаку, так як ОСОБА_6 його попросив будучі відсутнім вдома. В цей час прийшов малознайомий йому ОСОБА_7 , з яким вони разом вирішили піти у гості до знайомого ОСОБА_8 . Прийшовши у гості до ОСОБА_8 , біля дверей квартири між ними виник конфлікт. Це його обурило і він пішов до квартири ОСОБА_6 , щоб узяти гранату та налякати кривдника, а саме ОСОБА_8 Узявши гранату, він прийшов до будинку, де проживає ОСОБА_8 , та, знаходячись під вікнами будинку, покликав його, після чого кинув гранату у вікно цієї квартири, яка потрапила у фасад будинку та відскочила на асфальт, внаслідок чого вибухнула. Після цього він пішов додому до ОСОБА_6 . Про те, що трапилося з ОСОБА_7 та іншою особою, котрі після вибуху гранати отримали тілесні ушкодження, йому стало відомо після затримання, так як він одразу покинув місце пригоди. Він не заперечує, що під час події був у стані алкогольного сп`яніння, наслідки правопорушення розуміє. Просить суд взяти до уваги, що він хоче наразі відновитися на військову службу, захищати Батьківщину, у зв`язку з чим, просить призначити покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні.

В судовому засіданні всі учасники судового провадження не оспорювали обставини, при яких скоєні кримінальні правопорушення, тому суд з урахуванням пропозиції учасників судового провадження - сторони обвинувачення та сторони захисту - на підставі приписів ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясував, чи правильно розуміє обвинувачений зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності його позиції, а також роз`яснив сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 також правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як такі, що виразилися у незаконному придбанні та носінні бойових припасів.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 296 КК України, як такі, що виразилися у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням предметів, спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винуватого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які скоєно умисно і відповідно до ст. 12 КК України відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, не судимий, у лікарів нарколога і психіатра на обліку не перебуває, з 19.04.2022 призваний на військову службу за мобілізацією, розлучений, характеризується за місцем проживання та проходження військової служби задовільно, відсутність матеріальних претензій зі сторони потерпілих, думку прокурора.

Суд відносить визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів та каяття обвинуваченого ОСОБА_3 до обставин, що пом`якшують покарання, оскільки він визнав свою вину, проявив дійове каяття, що характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчинених нею злочинів, означає, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочини, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести заслужене покарання.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено та на такі сторона обвинувачення не посилається.

Разом з тим, відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

За змістом Кримінального Закону ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення передбачає не тільки врахування самої категорії тяжкості, визначеної ст. 12 КК України, а й індивідуальних особливостей злочинного діяння.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому суд бере до уваги практику рішень Європейського суду з прав людини. Так, в справі "Скополла проти Італії" від 17.09.2009, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд, враховуючи вищезазначені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , а саме: визнання вини, активне сприяння розкриттю злочинів та каяття, відсутність претензій потерпілих, дані про особу обвинуваченого, який з 19.04.2022 призваний на військову службу за мобілізацією, приймав участь у відсічі збройної агресії російської федерації, клопотання з військової частини НОМЕР_2 щодо подальшого виконання військових обов`язків, пов`язаних з захистом незалежності та територіальної цілісності країни ОСОБА_3 у складі даної військової частини, готовність останнього продовжувати виконувати свій військовий обов`язок щодо захисту Батьківщини в лавах Збройних Сил України у складі вказаної військової частини, поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду даного кримінального провадження, те, що він визнав вину у вчинених ним кримінальних правопорушень, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину та зробивши належні висновки, що свідчить про його щире каяття, і знаходить можливим призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, оскільки наведені обставини та дані про особу ОСОБА_3 в своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та свідчать про можливість призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі, встановлених в санкціях ч. 1 ст. 263 та ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням вимог ч. 1 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі, вважаючи, що саме таке покарання буде найбільш відповідати принципам та цілям його призначення, повністю відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи і буде необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, призведе до позитивних змін в його особистості, а також створить у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що відверне підвищений ступінь суспільної небезпечності його особи та у сукупності утворить бажання обвинуваченого стати на шлях виправлення.

Вказане узгоджується з правовою позицією зазначеної у постанові Верховного суду України від 14.04.2016, відповідно до якої в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Приймаючи до уваги обставини справи та особу ОСОБА_3 , його статус військовослужбовця, суд при визначені остаточного та необхідного виду покарання, вважає за можливе застосувати приписи ст. 62 КК України, а покарання у виді позбавлення волі замінити на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Відповідно до Порядку відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 04.06.2021 № 155, відбування покарання засуджених військовослужбовців у виді тримання в дисциплінарному батальйоні передбачає виправлення та перевиховання засуджених у дусі чесного ставлення до праці та військової служби, суворого додержання ними Конституції, законів України, Військової присяги та статутів Збройних Сил України та запобігання вчиненню ними нових кримінальних та інших правопорушень.

Призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тому саме таке покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, з утриманням його на гауптвахті до набрання вироком законної сили залишити колишнім.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в сумі 10601 (десять тисяч шістсот одну) гривню 92 (дев`яносто дві) копійки.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі:

- за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі ст. 69 КК України - на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 296 КК України на підставі ст. 69 КК України - на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України призначене ОСОБА_3 остаточне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки замінити на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, з утриманням в умовах гауптвахти залишити колишнім до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 10 квітня 2024 року, зарахувавши в строк відбуття покарання час утримання ОСОБА_3 під вартою в умовах гауптвахти відповідно до п.п. а) п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, з розрахунку один день тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати на залучення експертів в загальному розмірі 10601 (десять тисяч шістсот одну) гривню 92 (дев`яносто дві) копійки.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 22.05.2024 на речі, які належать ОСОБА_3 , які були вилучені 10.04.2024, а саме: мобільний телефон марки «Redmi», з сенсорним екраном, на якому маються тріщини, з написом на зворотньому боці внизу Redmi by Xiaomi Model M1810F6LG чорного кольору, який було добровільно видано ОСОБА_7 10.04.2024, чоловічі шорти білого кольору з синіми полосами по боках з кишенями, чоловічу футболку в сітку сірого кольору з полосами посередині сірого білого та чорного кольору та ґудзиками посередині, з написом в лівому боці зверху USA Training 62, панаму в клітинку трьох кольорів (чорного, сірого та білого), які були добровільно видані ОСОБА_6 10.04.2024, шляхом заборони власнику даних речей користуватися, розпоряджатися ними та відчужувати їх - скасувати.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Redmi», чоловічі шорти, чоловічу футболку, панаму - повернути за належністю власнику ОСОБА_3 (квитанція з порядковим номером 684);

- важіль, фрагменти запалу, металеві осколки (квитанції з порядковими номерами 192, 194, 195, 196) - знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який тримаються під вартою, - в той же строк з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1