КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 , який належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 , вилучений у ході проведення обшуку 30.07.2024.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, з подальшими доповненнями від 14.10.2024, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та негайно повернути транспортний засіб «Porsche Cayenne3604 2015», державний номер НОМЕР_1 його власнику.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги зазначала, що ухвалою слідчого судді від 23.05.2024 у справі № 757/23045/24-к вже накладено арешт на автомобіль «Porsche Cayenne3604 2015», про що було відомо органу досудового розслідування. На дану ухвалу стороною захисту подано апеляційну скаргу, яка на даний час не розглянута.

_____________________________________________________________________________

Справа № 757/35979/24-к Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/6171/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Нормами КПК України не передбачено подвійного накладення арешту на майно.

Також апелянт вказувала, що транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 ,номер кузова автомобіля НОМЕР_2 , належить ОСОБА_7 ще з 24.03.2015, а саме був придбаний його сином ОСОБА_10 майже за 9 років до обставин розслідуваного кримінального правопорушення.

На думку апелянта, враховуючи час набуття права власності, підтверджуючі документи на володіння транспортним засобом з 2015 року, доводи прокурора про набуття ОСОБА_11 майна за грошові кошти, отримані в результаті протиправної діяльності його сина, є необґрунтованими та надуманими.

Крім того, на момент звернення прокурора до слідчого судді з клопотанням про арешт вилученого під час обшуку майна минуло більш ніж півтора місяця, що є грубим порушенням вимог ч. 5 ст. 171 КПК України.

У клопотанні прокурор не довів та не надав слідчому судді жодних доказів, які б підтверджували факт того, що арештоване майно є: об`єктом кримінально протиправних дій; придбаним за рахунок коштів, набутих внаслідок кримінального правопорушення; знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

На переконання апелянта, накладення арешту на майно є не співрозмірним завданням кримінального провадження та невиправдано обтяжливим для ОСОБА_7 , і не відповідає засадам застосування такого заходу забезпечення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 28.02.2024 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000465 за ч. 5 ст. 190 КК України.

У даному кримінальному провадженні досліджуються обставини вчинення групою осіб злочину, спрямованого на привласнення коштів іноземців (переважно країн Європи) під виглядом їх участі в нібито інвестиційних проектах «Danvel» («Danwel») та «Eternity», які мають ознаки міжнародних фінансових пірамід.

Для реалізації протиправних намірів, ОСОБА_10 разом із ОСОБА_12 організували шахрайський механізм привласнення грошових коштів осіб під виглядом інвестування та заволоділи грошовими коштами ряду фізичних осіб, під приводом отримання девідендів за рахунок інвестицій, участі в фінансових проектах із використанням крипто трейдінгу.

Як зазначено в клопотанні, з метою легалізації здобутих від діяльності вищевказаних фінансових пірамід коштів, батько ОСОБА_10 - ОСОБА_7 придбав 12.01.2024 транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва № 757/31070/24-к від 12.07.2024 надано дозвіл на проведення обшуку транспортного засобу «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 .

Згідно даних протоколу обшуку від 30.07.2024, цього ж дня проведено обшук транспортного засобу «PorscheCayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 , в ході якого вилучено вказаний транспортний засіб із поміщенням його на зберігання на спеціальному майданчику ГУНП в Дніпропетровській області.

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_13 від30.07.2024 зазначений транспортний засіб визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

12.08.2024 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на вилучений у ході проведення обшуку 30.07.2024 транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 , який належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05.09.2024 задоволено клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 та накладено арешт на транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 , який належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 , вилучений у ході проведення обшуку 30.07.2024.

Постановляючи вказану ухвалу, слідчий суддя посилався на необхідність арешту вилученого майна з метою його збереження як речового доказу у кримінальному провадженні.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У своїх висновках Європейський Суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах, «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що прокурором під час звернення із вищевказаним клопотанням та слідчим суддею під час його розгляду не в повній мірі дотримані вимоги вищевказаних норм КПК України та Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Як убачається із даних клопотання прокурора, посилаючись на необхідність арешту транспортного засобу марки Mercedes-Benz GLS 450 2023, прокурор зазначає про необхідність його збереження як речового доказу та попередження подальшого відчуження на користь третіх осіб.

Разом з тим, клопотання прокурора не містить посилання на наявність будь-яких підстав для висновку про існування ризику відчуження транспортного засобу, враховуючи, що у межах вказаного кримінального провадження - № 0000465 від 28.02.2024 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 23.05.2024 вже накладено арешт на належний ОСОБА_7 транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_3 , з метою його збереження як речового доказу.

Вказана ухвала слідчого судді залишена без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 23.10.2024.

Відтак, на переконання колегії суддів, стороною обвинувачення у кримінальному провадженні не доведено тих обставин, що на день звернення до слідчого судді з клопотанням про повторний арешт вищевказаного автомобіля, існують ризики приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження транспортного засобу«Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_3 , який вже перебуває під арештом у межах даного кримінального провадження, та такі ризики мають реальний характер, а відтак не доведено завдання і мету такого арешту - необхідність збереження даного майна як речових доказів.

Доводи прокурора у клопотанні зведені лише допосилання на норми закону, та не містять належного обґрунтування, що повторний арешттранспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015» є необхідним з метою забезпечення збереження майна, оскільки клопотання та додані до нього матеріали не підтверджують дані обставини.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 07.06.2007 по справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість використанні державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

З урахуванням вищевикладеного у сукупності, на думку колегії суддів, прокурор в розумінні вимог ст. 132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя належним чином не оцінив ці докази, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Відповідно ч. 1 ст. 173 КПК України, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України.

Наведене дає колегії суддів підстави вважати, що повторний арешт майна з метою, яка передбачена п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, не може бути накладено за обставин, викладених уклопотанні прокурора, без доведеності наявності ризиків, передбачених абзацом другим частини першої 170 КПК України, а тому слідчий суддя дійшов безпідставного висновку про необхідність арешту даного майна.

Разом з тим, порушуючи в апеляційній скарзі питання про негайне повернення майна його власнику, апелянт не звернула увагу на те, що положеннями ч. 3 ст. 407 КПК України не передбачено повноважень суду на прийняття рішень щодо зобов`язання до вчинення певних дій, за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвала слідчого - скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 05 вересня 2024 року, -скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, яке вилучено в ході обшуку 30.07.2024 у кримінальному провадженні № 0000465 від 28.02.2024, а саме на: транспортний засіб «Porsche Cayenne 3604 2015», державний номер: НОМЕР_1 , який належить та перебуває у користуванні ОСОБА_7 .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3