ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/2272/20 Номер провадження 11-кп/814/1032/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Алчевськ Луганської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, вдівець, непрацюючий, судимий, останній раз:

вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі, звільнений 06 вересня 2024 року по відбуттю строку покарання,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.2 ст.185 КК України - на 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.190 КК України - на 2 (два) роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.190 КК України - на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, засуджений на 4 (чотири) роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань за даним вироком та за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року, остаточно засуджений на 4 (чотири) роки 3 (три) місяці позбавлення волі.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілих:

- ОСОБА_9 майнову шкоду в сумі 16000 грн та моральну шкоду в сумі 2000 грн;

- ОСОБА_10 майнову шкоду в сумі 22000 грн;

- ОСОБА_11 майнову шкоду в сумі 249196 грн;

- ОСОБА_12 майнову шкоду в сумі 17205,58 грн;

- ОСОБА_13 майнову шкоду в сумі 50392,56 грн;

- ОСОБА_14 майнову шкоду в сумі 34500 грн;

- ОСОБА_15 майнову шкоду в сумі 160102 грн;

- ОСОБА_16 майнову шкоду в сумі 56849,59 грн;

- ОСОБА_17 майнову шкоду в сумі 34056,50 грн;

а також на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 14429 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

11 листопада 2019 року близько 08 год. ОСОБА_7 , за попередньою змовою групою осіб з невстановленими особами, отримав інформацію, що особа похилого віку ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , має доньку ОСОБА_18 та зберігає за місцем свого проживання грошові кошти.

Цього ж дня близько 09 год. 30 хв. невстановлена особа, з метою шахрайського заволодіння грошовими коштами ОСОБА_14 , діючи згідно відведеної їй ролі у вчиненні злочину, здійснила телефонний дзвінок на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , який встановлено за місцем проживання ОСОБА_14 , представилась донькою потерпілої та повідомила, що потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, і терміново потрібні гроші на лікування.

В цей час інша невстановлена особа з цією ж метою здійснила телефонний дзвінок на мобільний номер телефону НОМЕР_2 , представилась лікарем та повідомила неправдиву інформацію, що донька ОСОБА_14 потрапила в дорожньо-транспортну пригоду і терміново потрібні грошові кошти на лікування та вказала, що за грошима виїхав водій.

На прохання невстановленої особи ОСОБА_14 , не здогадуючись про злочинні наміри щодо заволодіння її грошовими коштами шляхом шахрайства, будучи введеною в оману, погодилась передати 1000 доларів США та 10000 грн.

Продовжуючи свої злочинні дії, діючи згідно розробленого плану і відведеної йому ролі у вчиненні злочину, ОСОБА_7 цього ж дня у період часу з 09 год. 30 хв. до 10 год. прибув за місцем проживання ОСОБА_14 та представившись водієм повідомив, що грошові кошти на лікування доньки потерпілої необхідно надати йому.

ОСОБА_14 , будучи введеною в оману, довіряючи ОСОБА_7 , вважаючи, що грошові кошти необхідні її доньці на лікування, передала йому 1000 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ 24500 гривень) та 10 000 гривень.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи в цей час у квартирі потерпілої ОСОБА_14 , таємно, повторно, викрав з тумбочки її мобільний телефон «Samsung Galaxy J5» вартістю 1749 грн.

24 грудня 2019 року близько 10 год. обвинувачений, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_3 , зателефонував на стаціонарний телефон за номером НОМЕР_3 , який належить потерпілій ОСОБА_10 , та повідомив заздалегідь неправдиву інформацію, що її донька ОСОБА_19 потрапила у дорожньо-транспортну пригоду, а щоб їй надали медичну допомогу потрібно передати грошові кошти особі на ім`я ОСОБА_20 .

Отримавши згоду від потерпілої на передачу грошових коштів, ОСОБА_7 зайшов у квартиру АДРЕСА_4 , підтвердив неправдиву інформацію щодо потрапляння ОСОБА_19 у дорожньо-транспортну пригоду, та умисно, повторно, шляхом обману отримав від ОСОБА_10 22000 грн начебто за надання медичної допомоги ОСОБА_19 .

Крім того, таким же способом ОСОБА_7 повторно, шляхом обману та зловживання довірою, вчинив наступні епізоди шахрайських дій та заволодів майном потерпілих:

24 січня 2020 року потерпілої ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_5 , - 4900 доларів США (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 120148 грн), 550 Євро (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 14954, 50 грн) та 25000 гривень, а всього на загальну суму 160102 грн;

30 січня 2020 року потерпілої ОСОБА_21 , мешканки АДРЕСА_6 , - 800 доларів США (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 19879, 28 грн); 3000 гривень; 50 Євро (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 1366, 27 грн); 85000 російських рублів (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 33688, 05 грн); золотими каблучками та іншими ювелірними виробами на загальну суму 97608, 60 грн;

не пізніше 01 лютого 2020 року потерпілої ОСОБА_11 , яка за адресою: АДРЕСА_7 , - 10000 доларів США (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 249196 грн), що перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та, відповідно до примітки 2 ст.185 КК України, є значною шкодою;

не пізніше 07 лютого 2020 року потерпілого ОСОБА_22 , мешканця АДРЕСА_8 , - 16000 грн;

не пізніше 07 лютого 2020 року потерпілої ОСОБА_12 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_9 , - 700 доларів США (згідно офіційного курсу валют НБУ складало 17205, 58 грн);

28 травня 2020 року близько 11 години потерпілої ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканки квартири АДРЕСА_10 , - 8000 грн, 35 доларів США (згідно курсу НБУ складало 939,05 грн) та ювелірними виробами, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 19057, 33 грн;

01 червня 2020 року близько 10 год. 30 хв. потерпілої ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_11 , - 30000 грн та 1000 доларів США (згідно курсу НБУ складало 26720 грн), спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 56720 грн;

03 червня 2020 року близько 15 год. 40 хв. потерпілої ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , мешканки квартири АДРЕСА_12 , - 32000 грн та ювелірними виробами, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 56849,59 грн;

06 червня 2020 року близько 14 год. 20 хв. потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка проживає у квартирі АДРЕСА_13 євро (згідно курсу НБУ становило 5940 грн), 50 доларів США (згідно курсу НБУ становило 1324, 50 грн) та ювелірними виробами, спричинивши матеріальну шкоду на загальну суму 34056,50 гривень.

10 червня 2020 року близько 14 год. потерпілої ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканки квартири АДРЕСА_14 , - 50000 грн., які належать її доньці потерпілій ОСОБА_13 ;

18 вересня 2020 року потерпілої ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_15 , - 12000 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ складало 337352, 40 грн), 4600 євро (згідно офіційного курсу НБУ складало 152602, 24 грн) та 28340 грн, а всього на загальну суму 518294, 64 грн, чим спричинив майнову шкоду у великому розмірі.

Кримінальне провадження розглянуто в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КК України.

В апеляційній скарзі зі змінами прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 :

- за ч.2 ст.190 КК України - на 3 (три) роки позбавлення волі;

- за ч.3 ст.190 КК України - на 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, засудити ОСОБА_7 на 6 (шість) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року більш суворим за цим вироком, остаточно засудити ОСОБА_7 на 6 (шість) років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що ОСОБА_7 дев`ять разів притягувався до кримінальної відповідальності, нові кримінальні правопорушення почав вчиняти невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі.

Вказує, що обвинувачений не припиняв своєї протиправної діяльності навіть під час досудового розслідування у даному провадженні до моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Стверджує, що практично все повнолітнє життя ОСОБА_7 займався тим, що викрадав майно та вчиняв шахрайські дії. При цьому, найчастіше потерпілими були люди похилого віку

Зауважує, що своїми діями обвинувачений заподіяв потерпілим не лише майнову шкоду, але й моральну, що виразилась у хвилюванні та нервовому стресі через повідомлення про нібито потрапляння їх близьких у ДТП.

Крім того, прокурор стверджує про необхідність закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 за ч.2 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України .

При цьому зауважує, що за епізодом від 11 грудня 2019 року ОСОБА_7 викрав майно на суму 1749 грн, що є меншою ніж два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян (1921 грн), а отже його дії за цим епізодом перестали бути кримінально караними у зв`язку з набранням чинності Законом України №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого, який погодився з вироком суду та просив не посилювати покарання, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про обставини вчинення ОСОБА_7 діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, що ніким із учасників провадження не заперечується.

Відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон №3886-IX), яким внесено зміни до ст.51 КпАП України (Дрібне викрадення чужого майна).

Положеннями ч.1 ст.51 КпАП України (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 цієї статті Кодексу встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КпАП України настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, ОСОБА_7 вчинив 11 листопада 2019 року, а вартість викраденого мобільного телефону «Samsung Galaxy J5» є меншою, ніж визначена для кримінальної відповідальності у даному випадку (1921 грн).

Положеннями ч.1 ст.3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч.6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч.1 ст.5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Приписами ч.3 ст.479-2 КПК України встановлено, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_7 у засіданні апеляційного суду надав згоду на закриття провадження з цих підстав.

Таким чином, вирок суду в цій частині підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні злочинів за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 та ч.3 ст.190 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Водночас, доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання є слушними.

Згідно зі ст.409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких неправильне тлумачення закону, що суперечить його точному змісту та може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ст.65 та ч.2 ст.50 КК України, при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання, а саме покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Відповідно до ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Як слушно звертає увагу прокурор, ОСОБА_7 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за шахрайство, крадіжки, грабежі, а також за кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, звільнявся від відбування покарання з випробуванням, проте належних висновків для себе не зробив та невдовзі після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинив цілий ряд умисних корисливих злочинів проти власності, заподіявши потерпілим майнову шкоду у великих розмірах.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні покарання в достатній мірі не враховано дані про особу обвинуваченого, який не працює, суспільно корисною працею не займається, що характеризує його особистість наявністю стійкої внутрішньої орієнтації на злочинний спосіб задоволення потреб.

Більше того, ОСОБА_7 не припиняв злочинну діяльність навіть під час досудового розслідування даного кримінального провадженнядо моменту застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою..

Також судом першої інстанції недостатньо враховано конкретні обставини справи, кількість епізодів злочинної діяльності, розмір заподіяної потерпілим майнової шкоди, а також те, що злочини вчинялися відносно потерпілих, які мають похилий вік та більш уразливий стан, ніж інші особи, що свідчить про зухвалість дій обвинуваченого та його підвищену суспільну небезпеку.

Звертає увагу колегія суддів і на те, що обвинувачений не вчинив жодних дій, як спрямованих на викриття осіб, за попередньою змовою з якими вчиняв шахрайство, так і на відшкодування шкоди потерпілим.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом майже мінімальна міра покарання, передбачена у даному випадку законом, не відповідає вимогам статей 50, 65, 70 КК України, та не є пропорційною характеру вчинених дій і їх небезпечності.

Тому колегія суддів вважає за необхідне вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити в цій частині новий вирок, призначивши ОСОБА_7 більш суворе покарання за ч.2 ст.190, за ч.3 ст.190 КК України та за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.1 та ч.4 ст.70 КК України.

При цьому колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні питання про те, який із передбачених ст.70 КК України принципів необхідно застосовувати при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд дотримався вимог закону та роз`яснень, викладених у п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», і правильно застосував принцип часткового складання призначених покарань.

Крім того, колегія суддів враховує вимоги ч.4 ст. 70 КК України, відповідно до якої якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, суд призначає покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч.1- ч.3 ст. 70 КК України.

У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів провадження, вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року ОСОБА_7 засуджений за ч.2 ст.190, ч.4 ст.70 КК України на 3 роки 4 місяці позбавлення волі.

При цьому, згідно з довідкою начальника Державної установи «Київський слідчий ізолятор» серії КИВ №7178, ОСОБА_7 звільнений із зазначеної установи у зв`язку з відбуттям строку покарання, призначеного вказаним вище вироком.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року у виді позбавлення волі підлягає зарахуванню в строк даного покарання.

Отже, апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 409, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 зі змінами задовольнити.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині засудження його за ч.2 ст.185 КК України скасувати, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, оскільки втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, а за ч.3 ст.190 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, засудити ОСОБА_7 на 6 (шість) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року більш суворим за цим вироком, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання повністю відбуте покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 09 березня 2023 року.

Взяти ОСОБА_7 під варту в залі суду.

Початок строку покарання рахувати з 07 жовтня 2024 року.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4