Справа № 573/1359/24
Номер провадження 1-кп/573/162/24
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

31 жовтня 2024 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля кримінальне провадження по обвинуваченню:

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця Полтавської області, Кобеляцького району, с. Марківка, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого, з повною середньою освітою, військовослужбовця, у лікаря нарколога, психіатра на обліку не перебуває, згідно зі ст. 89 КК України раніше несудимого,

за ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по строковій частині) від 01.04.2023 №93 солдата ОСОБА_4 призначено на посаду оператора відділення управління командира НОМЕР_2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 та з 01.04.2023 рахується таким, що посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Під час проходження військової служби солдат ОСОБА_4 відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. 2, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

Але солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, о 20 годині 24.05.2023, у порушення вимог ст. 17, 65 Конституції України, п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце тимчасового розташування 1 мінометної батареї 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 , вибув до місця свого проживання в АДРЕСА_1 , де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

29.06.2023 близько 19 години солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до місця тимчасової дислокації НОМЕР_2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 у АДРЕСА_4 та продовжив виконувати службові обов`язки.

У період часу з 20:00 години 24.05.2023 по 19:00 годину 29.06.2023 ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, а займався власними справами, перебуваючи переважну більшість часу за місцем свого проживання у АДРЕСА_1 .

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, щиро розкаявся та дав покази, які відповідають обставинам, викладеним в обвинувальному акті. Зокрема, показав, що його було призвано на військову службу по мобілізації та 01.04.2023 призначено на посаду оператора відділення управління командира НОМЕР_2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим він проходив військову службу в АДРЕСА_3 . 24.05.2023 він самовільно залишив місце тимчасового розташування батареї та поїхав до себе додому в с. Шапки, де займався особистими справами. 29.06.2023 він самостійно прибув до місця тимчасової дислокації батареї в АДРЕСА_4 та продовжив виконувати службові обов`язки.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а тому в суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій.

Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті та вироку суду, доведена повністю.

За таких обставин суд дії ОСОБА_4 кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки він вчинив самовільне залишення місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, і за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який згідно зі ст. 89 КК України раніше не судимий, його вік, стан здоров`я, негативну характеристику за місцем служби, а також те, що будучи військовослужбовцем, самовільно залишив військову частину та проводив час на власний розсуд. Вказаними діями ОСОБА_4 подав іншим військовослужбовцям ганебний приклад нехтування вимогами військової дисципліни, що в свою чергу підриває не лише боєготовність військових формувань, але й авторитет Збройних Сил України в цілому. При цьому, дії останнього підтверджують його безвідповідальне ставлення до служби та свого військового обов`язку. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого з`явлення із зізнанням, щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки; активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки він правдиво повідомив про обставини вчинення злочину. Обставин, що обтяжують покарання, під час судового розгляду не встановлено.

З урахуванням наведених вище всіх обставин і того, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді позбавлення волі.

При цьому суд враховує положення ч. 1 ст. 75 КК України, відповідно до яких суди не мають права звільняти від відбування покарання з випробуванням у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час досудового розслідування та судового розгляду не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 відраховувати з дня затримання.

На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя