СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1524/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2024 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді -ОСОБА_1
при секретарі судового засідання -ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за № 0001865 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Симони Ємільчинського району Житомирської області, українки, громадянки України, з середньою освітою, пенсіонерки, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор - ОСОБА_4

обвинувачена - ОСОБА_3 ,

захисник - ОСОБА_5 ,

представник потерпілого - ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

25.07.2024 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за № 0001865 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України з угодою від 23.07.2024 про визнання винуватості, укладеною року прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 за участі захисника адвоката ОСОБА_5 , та прохання призначити покарання у виді штрафу в розмірі 2000 однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 26.07.2024 року було призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 06.06.2024 за № 0001865 відносно ОСОБА_3 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України.

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 23.07.2024.

Згідно угоди від 23.07.2024, у ОСОБА_3 у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше ніж 15.05.2024, виник прямий умисел на самовільне будівництво будівлі - гаража, загальною площею 70 кв.м на самовільно зайнятій земельній ділянці з кадастровим номером :75:307:0098 (загальною площею 0,1000 га).

Так, реалізуючи вищезазначений умисел ОСОБА_3 , у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 15.05.2024, з метою реалізації вищевказаного протиправного умислу, встановивши, що на земельній ділянці з кадастровим номером :75:307:0098 (загальною площею 0,1000 га), розташована за адресою: АДРЕСА_2 відсутні будь-які забудови, нерухомість, інші об`єкти господарського користування, тобто дана земельна ділянка з економічної та логістичної точки зору є підходящою для самовільного будівництва будівель та споруд, визначила для себе зазначену земельну ділянку, як предмет свого злочинного посягання.

Продовжуючи реалізацію вищевказаного прямого умислу, ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що рішенням Київської міської ради чи інших компетентних органів будь-яка частка вищевказаної земельної ділянки :75:307:0098 їй в орендне чи будь-яке інше законне користування, володіння чи розпорядження не передавалася, не маючи жодних правових підстав на володіння чи користування вказаною земельною ділянкою, діючи всупереч вимогам ст.ст. 116-126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, не маючи рішень органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу їй у власність, або оренду зазначеної земельної ділянки, без відповідного рішення суду, що набрало законної сили, з метою експлуатації та використання корисних властивостей вказаної земельної ділянки, переслідуючи корисливий мотив для подальшої експлуатації самовільно збудованого нежитлового приміщення господарського призначення, з метою реалізації свого вищезазначеного злочинного наміру, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не маючи будь-яких законних підстав самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,1000 га в межах земельної ділянки з кадастровим номером :75:307:0098, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , виступаючи у якості замовника будівельних робіт упродовж невстановленого часу, шляхом залучення невстановлених досудовим розслідуванням будівельних організацій та/або окремих фізичних осіб, тобто власними силами, збудувала нерухомий нежитловий об`єкт (гараж) загальною площею 70 кв.м, таким чином самовільно зайнявши частину земельної ділянки кадастровий номер :75:307:0098 в розмірі 0,0070 га (70 кв.м).

Відповідно до ст. 14 Конституції України, згідно яким земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, право власності на яку гарантується та набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 38 Земельного кодексу України до земель житлової та громадської забудови належить земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Вимогами ст. ст. 123, 124 Земельного кодексу України передбачено, що надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Згідно ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, використання земельної ділянки комунальної форми власності здійснюється на підставі договору оренди такої ділянки, укладеного відповідною сільською, селищною чи міською радою із переможцем земельних торгів.

Відповідно до Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» від 19 червня 2003 року № 963-IV (з наступними змінами), самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Таким чином, ОСОБА_3 самовільно (власними силами) збудувала будівлю - одноповерховий гараж загальною площею 70 кв.м на самовільно зайнятій земельній ділянці, унаслідок чого настали суспільно-небезпечні наслідки, а саме порушені права власника землі та унеможливлено використання відповідної земельної ділянки власником - територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради, а саме, частини земельної ділянки з кадастровим номером :75:307:0098 (місце розташування: АДРЕСА_2 , загальна площа 0,1000 га.) у розмірі 0,0070 га (70 кв.м).

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, тобто у самовільному будівництві будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України питання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, який згідно ст.12 КК України є проступком.

Під час підготовчого судового засідання судом з`ясовано в обвинуваченої ОСОБА_3 , що вона цілком розуміє права передбачені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого вона визнає себе винуватою; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом; наслідки невиконання угоди та положення ст. 389-1 КК України, повністю визнає свою вину у вчиненні даного кримінального правопорушення, щиро кається у скоєному, що є обставиною, яка пом`якшує покарання.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 просив ухвалити вирок на підставі укладеної угоди.

Представник потерпілого просив ухвалити вирок на підставі укладеної угоди.

Суд переконався у судовому засіданні, що укладення сторонами угоди про визнання винуватості є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також що сторони судового провадження розуміють обмеження на апеляційне та касаційне оскарження, передбачені ч. 4 ст. 394, ч. 3 ст. 424 КПК України.

Встановлено, що угода про визнання винуватості може бути затверджена судом, оскільки умови угоди не суперечать вимогам Кримінально-процесуального кодексу України, Кримінального кодексу України, відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи та інтереси сторін, правова кваліфікація кримінального правопорушення вірна, відсутні обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, узгоджені сторонами вид та міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого ОСОБА_3 та особі обвинуваченої, очевидна можливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань. Також, судом не встановлено відсутності фактичних підстав для визнання винуватості.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази, арешти в кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись п.1 ч.3 ст.314, ст.ст. 373- 376, 474-475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 23.07.2024 прокурором Святошинської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_4 та обвинуваченою ОСОБА_3 , за участі захисника адвоката ОСОБА_5 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України і призначити їй узгоджене сторонами покарання у виді 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) грн.

Вирок на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва, протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України.

Копію вироку вручити прокурору та обвинуваченій після його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1