Провадження № 1-кс/466/3023/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2024 року м. Львів

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 розглянувши клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту з нерухомого майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 22.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 364 КК України

в с т а н о в и в:

14.10.2024 року ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова з клопотанням про скасування арешту з нерухомого майна, за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000187 від 15.01.2013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в якому просить скасувати арешт, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2020 року по справі №466/7133/20 на земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0007, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) та належить на праві власності гр. ОСОБА_4 .

Свої вимоги мотивує тим, що 28.04.2017 року заявник ОСОБА_4 придбав у власність земельну ділянку площею 0.15 га, кадастровий №:11:001:0007, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 Цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

23.10.2017 року заявник - ОСОБА_4 звернувся із письмовою заявою до селищної ради смт. Брюховичі про видачу будівельного паспорту з метою здійснення забудови придбаної земельної ділянки.

13.11.2017 року Виконавчий комітет Брюховицької селищної ради прийняв рішення №812 «Про надання вихідних даних для проектування об`єкту будівництва та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 », яким зобов`язав архітектора виконкому видати ОСОБА_4 будівельний паспорт на забудову земельної ділянки для проектування та будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_1 , загальною площею 246,82м.кв., на власній земельній ділянці (кадастровий №:11:001:0007). Тим же рішенням виконавчого комітету було присвоєно житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_1 відповідно до рішення сесії Брюховицької селищної ради №17 від 17.12.2015 року. Зобов`язано ОСОБА_4 зареєструвати виконання будівельних робіт в Департаменті ДАБІ у Львівській області. Після завершення будівельних робіт здати об`єкт будівництва в експлуатацію у встановленому порядку.

13.11.2017 року заявнику ОСОБА_4 було видано будівельний паспорт за реєстраційним № НОМЕР_1 на підставі рішення виконкому Брюховицької селищної №812 від 13.11.2017 року.

22.01.2018 року заявник ОСОБА_4 подав до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області повідомлення про початок виконання будівельних робіт щодо об`єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорту відповідно до ст. 25 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Будівельні роботи було завершено влітку 2020 року.

27.09.2023 року ПП «Лекс Статус» виготовило технічний паспорт на житловий будинок садибного типу за адресою: АДРЕСА_1 на замовлення його власника ОСОБА_4 .

Таким чином, заявник ОСОБА_4 завершив розпочате будівництво індивідуального житлового будинку та, на виконання п.3.2. рішення Брюховицької селищної ради № 812 «Про надання вихідних даних для проектування об`єкту будівництва та видачу будівельного паспорту на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 », мав намір здати його в експлуатацію та оформити право власності у визначеному Законом порядку.

Однак, територіальний підрозділ ЦНАП відмовив заявнику ОСОБА_4 в оформленні права власності на збудований житловий будинок посилаючись на те, що належна йому земельна ділянка (кадастровий № :11:001:0007) з 02.11.2020 року перебуває під обтяженням (арештом), зареєстрованим на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.,Львова від 29.09.2020 року по справі № 466/7133/20.

Згідно інформації, отриманої з Єдиного реєстру судових рішень, 29.09.2020 року Шевченківським районним судом м. Львова було розглянуто та задоволено клопотання слідчого Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області про накладення арешту на нерухоме майно - земельну ділянку (кадастровий №:11:001:0007) в якості забезпечення збереження речового доказу в межах досудового розслідування КП №0000025 від 22.07.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.2 ст.364 КК України, скоєного працівниками КЕВ м. Львова, службовими особами Брюховицької селищної ради та посадовими особами ГУ Держгеокадастру у Львівській області.

Заявник ОСОБА_4 стверджує про те, що він не має ніякого відношення до зазначеного кримінального провадження та обставин його скоєння, він не є його фігурантом, не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого, не є та ніколи не був службовою або посадовою особою Брюховицької селищної ради, КЕВ м. Львова чи ГУ Держгеокадастру у Львівській області. Відповідно він не несе та не може нести будь-якої відповідальності за дії усіх перелічених осіб. Про наявність такого кримінального провадження, як і про наявність обтяження належного йому нерухомого майна (земельної ділянки), заявнику ОСОБА_4 стало відомо лише зараз, після завершення будівництва житлового будинку та звернення до територіального підрозділу ЦНАП за оформленням на нього права власності.

Як вбачається зі змісту ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2020 року по справі № 466/7133/20, земельна ділянка з кадастровим №:11:001:0007, власником якої є ОСОБА_4 , визнана речовим доказом в межах КП № 0000025 від 22.07.2020 року та на неї накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, в тому числі проведення будь-яких будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці.

Так, як вказує заявник, маючи арештовану земельну ділянку у своєму повному розпорядженні більше чотирьох календарних років з моменту визнання її речовим доказом, слідчий не виконав щодо неї жодної процесуальної дії. Відтак будь-які обставини, які б виправдовували подальше обмеження права власника на вільне володіння, користування та розпорядження належною йому земельною ділянкою - відсутні. Надмірна тривалість вжитих щодо належного йому майна обмежень суперечить встановленому у ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, одним із яких є запобігання необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, правочин договору-купівлі продажу земельної ділянки укладено з фізичною особою, яка також не була ні службовою особою Брюховицької селищної ради, ні посадовою особою КЕВ м. Львова чи Г`У Держтеокадастру у Львівській області. На момент укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки заявник ОСОБА_4 не зав та не міг знати про те, що земельна ділянка з кадастровим №:11:001:0007 мала якесь відношення до вчинення кримінального правопорушення, що вона могла призначатися або використовуватися для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення; що вона була або могла бути предметом скоєння кримінального правопорушення або що вона була підшукана, виготовлена, пристосована або використана як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення. Отже, заявник є добросовісним набувачем земельної ділянки, який має законне право на володіння, користування та розпорядження належним йому на праві власності нерухомим майном.

Арешт нерухомого майна заявника, як третьої особи та добросовісного набувача земельної ділянки, з метою забезпечення збереження речового доказу, є безпідставним та таким, що не відповідає дійсності з огляду на те, що з моменту її придбання у 2017 році вказана земельна ділянка була відразу загороджена парканом та забудована задовго до відкриття кримінального провадження у 2020 році. Відтак посилання в ухвалі суду від 29.09.2020 року про накладення арешту на те, що на земельній ділянці можуть бути сліди вчинення кримінального правопорушення щодо її незаконного відчуження (знаходяться частини бетонного паркану та іншого майна військового містечка) є безпідставним, необґрунтованим та таким що не відповідає дійсності.

Таким чином, ухвала Шевченківського районного суду м. Львова від 29.09.2020 року по справі №466/7133/20, якою було накладено арешт на земельну ділянку кадастровий №:11:001:0007, належну на праві власності заявнику, порушує законодавчо визначені принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також не враховує наслідки такого обтяження нерухомого майна для третіх осіб, а тому наявні підстави для задоволення вищевказаного клопотання.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 доводи, викладені в клопотанні підтримав та просив клопотання задовольнити.

Слідчий ВП №1 ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області чи прокурор Галицької окружної прокуратури м. Львова в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.306 КПК України розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, чи її захисника, представника та слідчого чи прокурора, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржується. Відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Заслухавши пояснення адвоката, дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту, вважаю, що таке підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні СВ відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №1 ГУ НП у Львівській області (раніше Шевченківський відділ поліції ГУ НП у Львівській області) проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000025 від 22.07.2020, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 15, ч.4 ст.190, ч.2 ст. 364 КК України.

У межах даного кримінального провадження ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 29 вересня 2020 року у справі №466/7133/20 накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0007, власником якої є ОСОБА_4 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування нею, у тому числі проведення будь-який будівельних робіт на зазначеній земельній ділянці.

З вказаної ухвали вбачається, що зазначена земельна ділянка являється речовим доказом у кримінальному провадженні та на ній можуть бути сліди вчинення кримінального правопорушення щодо її незаконного відчуження з числа земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (на ділянці можуть міститись частини бетонного паркану та іншого майна військового містечка № НОМЕР_2 ).

Разом з цим, положеннями ч.1 ст. 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

У відповідності до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, при розгляді клопотання встановлено, що ОСОБА_4 , який є власником арештованої земельної ділянки, не приймав і не міг приймати участі у реалізації об`єктивної сторони протиправних посягань, він відкрито володіє та користуються належним йому майном, набутим у встановленому законодавством порядку та надмірна тривалість вжитих щодо його майна обмежень дійсно суперечить встановленим у ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження, одним із яких є запобігання необґрунтованому процесуальному примусу.

Відповідно до норм ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права. У даній справі суд приходить до висновку про відсутність законних підстав для подальшого утримання слідчим майна заявника, що тягне за собою необхідність повернення цього майна його власнику.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Смирнов проти України» від 07.06.2007р., рішенні Європейського Суду по справі «Бакланов проти Російської Федерації» від 09.06.2005р., та рішенні Європейського Суду по справі «Фрізен проти Російської Федерації» від 24.03.2005р. наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним. Для утримання речей (майна) державою, у кожному випадку, має існувати очевидна та істотна причина.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про те, що подальше застосування арешту майна заявника порушуватиме баланс між втручанням у його права та свободи та потребами досудового розслідування, а також може спричинити неправомірне втручання держави в мирне володіння майном, що буде порушенням ст.1 першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що є неприпустимим, тому дане клопотання є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 170, 174 КПК України слідчий суддя

постановив:

клопотання ОСОБА_4 - задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова від 29.09.2020 року по справі №466/7133/20 на земельну ділянку кадастровий номер :11:001:0007, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ) та належить на праві власності громадянину ОСОБА_4 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1