ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2372/24 Справа № 203/2126/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подану на ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2024 року про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2024 року включно,

встановила:

В провадженні Кіровського районного суду міста Дніпропетровська на розгляді перебуває кримінальне провадження № 0000547 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 , , обвинуваченої за ч. 2 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 , обвинуваченого за ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_8 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_8 у жовтні 2020 року, будучи старшим оперуповноваженим СКП ВП №11 Дніпровського районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровській області у званні майор поліції, перебуваючи у місті Дніпро, взяв участь у злочинній організації, до складу якої також входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 , створеної для вчинення тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.255 КК України, а саме участь у злочинній організації, вчинена службовою особою з використанням службового становища.

Так, ОСОБА_8 , 18 грудня 2021 року о 09 годині 42 хвилини, будучи учасником злочинної організації, до складу якої входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 здійснив пособництво у контрабанді прекурсору «ефедрин», тобто його переміщення через митний кордон України із приховуванням від митного контролю, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.305 КК України, а саме контрабанда прекурсорів у великих розмірах, вчинена злочинною організацією, діючи як пособник.

В подальшому, ОСОБА_8 23 травня 2022 року о 19 годині 50 хвилин, 04 серпня 2022 року о 15 годині 57 хвилин та 08 серпня 2022 року о 16 годині 30 хвилин, будучи учасником злочинної організації, до складу якої входили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_17 тричі здійснив пособництво у незаконному збуті психотропної речовини «метамфетамін», тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27 ч.4 ст.28 ч.3 ст.307 КК України, а саме незаконний збут психотропної речовини, вчинений повторно, у великих розмірах, вчинений злочинною організацією, діючи як пособник.

Під час судового засідання ухвалою Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2024 року продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2024 року включно.

Суд прийшов до висновку, що ризики, що обвинувачений ОСОБА_8 зможе переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, продовжують існувати та є доведеними прокурором на даній стадії кримінального провадження. Жодної обставини на підтвердження зменшення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, на які посилався прокурор в обґрунтування продовженні запобіжного у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , судом встановлено не було. Судом встановлено, що жоден з інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання вищезазначеним ризикам.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисниця ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, відповідно до змісту якої просить про скасування ухвали Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , з носінням електронного засобу контролю та покладенням визначених КПК України обов`язків.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що рішення суду від 13 червня 2024 року за своїм текстом є ідентичним рішенню щодо продовження запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 , винесеною цим же судом 04.04.2024 року та 21.05.2024 року. Дана обставина свідчить про відсутність належної перевірки обґрунтованості підстав для продовження найсуворішого запобіжного заходу.

Крім того, клопотання прокурора про продовження раніше обраного запобіжного заходу має формальний та шаблонний вигляд, не містить аргументації та документального підтвердження заявлених ризиків, а також підстав неможливості застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів.

Додатково вказує, що ОСОБА_8 не отримував повідомлення про підозру, його було вручено матері останнього, з якою він не підтримує будь-яких відносин.

Ризики, заявлені стороною обвинувачення ґрунтуються виключно на припущеннях, не містять доказів продовження їх існування. Натомість ОСОБА_8 жодного разу не вчиняв спроб здійснення переховування від органу досудового розслідування та суду, а також ніколи не впливав та не мав на меті здійснювати вплив на свідків.

Під час апеляційного розгляду справи:

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу сторони захисту без задоволення.

Обвинувачений ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не заявляв клопотання про особисту участь у судовому, а його захисниця ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, 30 липня 2024 року о 09 годні 17 хвилин, за три хвилини до початку розгляду справи, подала клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відрядженням, однак документів на підтвердження даного факту останньою долучено не було, у зв`язку з чим розгляд справи, відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України, проводився без участі обвинуваченого та захисниці.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255 (санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від восьми до тринадцяти років з конфіскацією майна), ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305 (санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна), ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України (санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна), а також наявність, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду та здійснювати вплив на свідків у межах даного кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора, погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_8 обвинувачується, у вчинені умисних особливо тяжких кримінальних правопорушень, пов`язаних із злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання, а тому може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Покарання, передбачене санкціями інкримінованих ОСОБА_8 статей позбавлення волі строком від восьми до тринадцяти років із конфіскацією належного останньому майна.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на чому наполягає сторона захисту.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у даному кримінальному провадженні. В разі здійснення на них впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_8 останні можуть змінити свої покази, чим ввести орган досудового розслідування в оману та перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні.

Апеляційний суд наголошує, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом, а тому обвинувачений ОСОБА_8 може здійснювати на них незаконний вплив, шляхом вмовлянь або погроз, з метою зміни їх показів задля уникнення кримінальної відповідальності.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту такі відомості не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи захисниці в частині недоведеності ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме ризиків переховування обвинуваченого від суду та можливого здійснення впливу на свідків у даному кримінальному провадженні не заслуговують на увагу суду, оскільки сукупність даних про тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , які відносяться до категорії особливо тяжких, покарання, яке загрожує останньому у разі визнання винуватим, а також відомості про особу обвинуваченого доводить факт існування даних ризиків та доведеність їх стороною обвинувачення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 . На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Судом враховані та застосовані вимоги ч.4 ст.183 КПК України та обґрунтовано прийнято рішення про неможливість застосування до обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 застави.

Так, суддею та колегією суддів Дніпровського апеляційного суду враховано тяжкість злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а також особу останнього та стадію судового розгляду справи. Також враховано доведеність продовження існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисниці ОСОБА_7 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 13 червня 2024 року про продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 3 ст. 255, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 305, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України ОСОБА_8 строком на 60 днів, тобто до 11 серпня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисниці ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4