Справа № 134/1632/24
Провадження №11-кп/801/1129/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.07.2024 за № 0000229,

якою задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою на 60 діб до 08.11.2024 року, включно відносно :

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Германівка Обухівського району Київської області, жителя АДРЕСА_1 ; громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця, раніше не судимого

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив призначити справу до судового розгляду на підставі обвинувального акта та подав клопотання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки обраний під час досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті, обрано до 11.09.2024 року включно, а до спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим, так як ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та які на даний час не зменшилися та продовжують існувати. Так обвинувачений ОСОБА_8 являється жителем іншої області, тому може переховуватися від суду; обвинувачений може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Прокурор заявив в клопотанні і інші обставини, які дають підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема це вік та відсутність постійного місця роботи.

Обвинувачений та захисник обвинуваченого не проти призначення справи до судового розгляду, щодо клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечували та просили його не задовольняти. Зокрема захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 наголосив, що підстав для задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою не має, зокрема відповідно до частини 6 статті 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу прокурор не пізніше як за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу подає клопотання про його продовження, однак дане клопотання датоване 10.09.2024 року, однак має бути подано до суду не пізніше 07.09.2024 року, тому прокурором пропущені дані терміни; разом з тим посилання прокурора на те, що обвинувачений є жителем іншої області не є ознакою того, що він не буде з`являтися до суду; разом з тим обвинувачений позбавлений можливості впливати на свідків, оскільки вони поміщенні та перебувають в іншому приміщені. Тому вважає, у клопотанні прокурора слід відмовити, та змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Ухвалою Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.09.2024 року Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, призначено до судового розгляду одноособово у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Крижопільського районного суду Вінницької області на 13 годину 00 хвилин 19 вересня 2024 року.

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу - задоволено.

Строк тримання під вартою ОСОБА_8 продовжено на 60 діб до 08 листопада 2024 року включно з утриманням на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Вирішено у судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Роз`яснено учасникам судового провадження їх право ознайомитися з матеріалами кримінального провадження, робити з них необхідні виписки та копії.

Також роз`яснено, що в частині призначення справи до судового розгляду, ухвала набирає законної сили з моменту її винесення, є обов`язковою для виконання і оскарженню не підлягає, в частині продовження строку тримання під вартою може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Свої висновки в частині вирішення клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, який є тяжким злочином. Даний злочин вчинив умисно, під час дії на території України воєнного стану, який пов`язаний із недоторканістю державних кордонів, забезпеченням призову та мобілізації, за який передбаченого покарання до 9 років позбавлення волі. ОСОБА_8 обвинувачуються у скоєнні умисного тяжкого злочину, за який в разі доведення його винуватості, йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк. Тому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить його належної процесуальної поведінки.

Саме продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_8 , на думку суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. За таких обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки ризики, встановлені під час розгляду клопотання прокурора, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.09.2024 року відносно ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний з ізоляцією від суспільства особисте зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом не було врахованого того, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання за адресою вказаною в клопотанні прокурора, де також проживає його мати, посилання прокурора на ризики, передбаченні ст.177 КПК України не є об`єктивними, оскільки підсудний є військовослужбовцем та має постійне місце роботи. На думку сторони захисту необхідність тримання ОСОБА_8 під вартою, є недоцільним, так як в матеріалах судового провадження відсутні будь-яке документальне підтвердження ухилення ОСОБА_8 від явки до суду, відсутність доказів, щодо підстав оголошення в розшук, а також будь-яких даних, щодо залякування свідків.

Також сторона захисту звернула увагу на те, що при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 згідно ухвали слідчого судді Крижопільського районного суду від 15.07.2024, останньому також було визначено заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян, однак в ухвалі про продовження строку тримання під вартою від 10.09.2024 судом вказане питання не вирішувалось.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 підтримав та наполягав на її задоволенні, за викладених в ній підстав.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника та просив ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.09.2024 в частині продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 залишити без змін, вважає її законною та обґрунтованою.

Захисник в своїй апеляційній скарзі просив суд забезпечити особисту участь обвинуваченого у розгляді апеляційної скарги поданої в його інтересах. Також апеляційним судом обвинувачений ОСОБА_8 , який утримується на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомлявся про розгляд апеляційної скарги його захисника, однак не виявив бажання брати особисту участь у її розгляді. За таких підстав захисник щодо розгляду його апеляційної скарги у відсутність обвинуваченого поклався на думку суду, прокурор не заперечував проти розгляду апеляційної скарги у відсутність ОСОБА_8 , тому судовий розгляд відбувся у відсутність обвинуваченого ОСОБА_8 , оскільки відповідно до ч.4 ст.405 КПК України зазначене не перешкоджає проведенню даного розгляду, також на думку апеляційного суду не порушується право на захист останнього.

Мотиви і висновки суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги та надані до клопотання слідчого матеріали, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

Частина перша ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Так, з матеріалів судового провадження за №134/1632/24 вбачається, що в провадженні Крижопільського районного суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Крижопільського районного суду Вінницької області від 15.07.2024 відносно ОСОБА_8 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з можливістю внесення застави, який у подальшому було продовжено Крижопільким районним судом Вінницької області 10.09.2024 в підготовчому судовому засіданні.

За частиною першою та п.9 ч.2 ст.131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

За змістом ч.3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Зокрема, при розгляді апеляційної скарги, виконуючи вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положеннями ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

Встановлено, що в обґрунтування необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , прокурор у своєму клопотанні вказав на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та продовжують існувати. Зокрема, обвинувачений ОСОБА_8 являється жителем іншої області, може переховуватися від суду; може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Продовження щодо ОСОБА_8 вказаного запобіжного заходу відповідає вимогам ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність продовження тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_8 та доводи захисту щодо скасування останньому запобіжного заходу, чи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, належно з`ясував обставини, які мають значення для вирішення цього питання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, проте, при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою, суд першої інстанції правильно виходив не з принципу його автоматичного продовження, а з необхідності уникнення ризиків, визначених положенням статті 177 КПК України.

Колегія суддів не може погодитися з доводами захисника про відсутність продовження існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню, або ж створять загрозу суспільству.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний, обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та інших осіб, знищити, сховати, спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи відсутність достатніх соціально-стримуючих зв`язків, обізнаний з механізмом незаконного перетину кордону, тому суд бере до уваги те, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинені кримінальні правопорушення, може вдатися до відповідних дій, що в свою чергу може призвести до порушення строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання останнім його процесуальних прав та обов`язків.

При цьому наявність постійного місця проживання за адресою зазначеною в матеріалах судового провадження разом з матір`ю, є військовослужбовцем та має постійне місце роботи, не мають такого ступеню довіри, які можуть бути враховані судом, як такі, що мають запобіжний вплив на поведінку обвинуваченого, та не є такими, що спростовують встановлені судом ризики.

Тому подальше продовження тримання під вартою ОСОБА_8 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Статтями 19, 68 Конституції України чітко визначено, що громадяни зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ст. ст.17, 65 Конституції України, ст.ст.1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст.3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, останній під час проходження військової служби повинен був свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бездоганно і неухильно додержуватись порядку правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, зобов`язаний завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Маючи статус військовослужбовця, ОСОБА_8 своїми діями показав зневагу до існуючих правил і норм поведінки, вчиняючи інкриміноване йому кримінальне правопорушення, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення,проявив самовпевненість у безкарності за свій вчинок.

Також колегія суддів враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме те, що показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Окрім того, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апеляційної скарги захисника щодо не визначення та не встановлення судом першої інстанції обвинуваченому застави, оскільки в даному випадку суд вірно розглянув лише питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, так як рішення щодо визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу вже прийняте у вказаному кримінальному провадженні 15.07.2024, в рамках розгляду клопотання слідчого про застосування відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і продовжує свою дію на протязі всього часу застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому не може бути переглянуте.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що з метою забезпечення закінчення судового розгляду по даному кримінальному провадженню упродовж розумного строку, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив відносно ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання вказаних вище ризиків та не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних процесуальних порушень у цьому провадженні апеляційним судом не виявлено.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а доводи апеляційних скарг захисника та обвинуваченого викладені в ній висновків суду не спростовують.

Порушень правових позицій Європейського суду з прав людини чи істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для її скасування, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Крижопільського районного суду Вінницької області від 10 вересня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4