Справа № 645/6240/23
Провадження № 1-кп/645/139/24
В И Р О К
04 вересня 2024 р. м. Харків
Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Донецьк, Ростовської області, Російської Федерації, громадянина України, із загальною середньою освітою, який є фізичною особою-підприємцем, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу статті 89 КК України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 ,
представника потерпілого - адвоката ОСОБА_11 ,
захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_12 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,-.
ОСОБА_5 02 жовтня 2023 року, приблизно о 13 год. 26 хв., керуючи технічно справним автомобілем: «Volkswagen Jettа», р.н. НОМЕР_1 рухався у лівій смузі для руху по просп. Олександрівському зі сторони вул. Ньютона у напрямку вул. Високовольтної у м. Харкові.
В цей же час попереду вказаного автомобіля, у попутному із ним напрямку рухався технічно справний автомобіль: «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 .
Рухаючись по просп. Олександрівському в районні буд. 2-А у м. Харкові, ОСОБА_5 , діючи необережно, не урахував дорожню обстановку, проявив необачність при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобілю: «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який перебував у нерухомому стані на проїжджій частині із увімкнутим лівим світловим покажчиком та намагався повернути до гаражного кооперативу, яку він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості, аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди та не дотримався безпечної дистанції з автомобілем «Opel Vectra», чим грубо порушив вимоги п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди» (п. 12.3); «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу» (п. 13.1), та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобілю: «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 , який в подальшому передньою правою частиною зіткнувся із боковою лівою частиною автомобіля «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_14 , який рухався у попутному із ними напрямку зправа, після чого автомобіль перекинувся на дах. Внаслідок дорожньо-транспортної події водій автомобілю «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 загинув на місці.
Відповідно до висновку судово-медичної експертизи, причиною смерті ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стала закрита черепно- мозкова травма, яка супроводжувалася переломами кісток основи черепа та крововиливами під оболонки, у речовину та шлуночку головного мозку, що, у кінцевому підсумку, призвело до гострого розладу мозкового кровообігу.
Згідно з висновком комплексної судової експертизи відео-, звукозапису і автотехнічної експертизи, у даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля: «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_5 наявні невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з даною дорожньо-транспортною подією та її наслідками.
Порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_5 виразилося в тому, що він 02 жовтня 2023 року, приблизно о 13 год. 26 хв., керуючи технічно справним автомобілем «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_1 , діючи необережно, рухаючись по просп. Олександрівському в районні буд. 2-А у м. Харкові, не урахував дорожню обстановку, проявив необачність при виникненні перешкоди для руху у вигляді автомобілю «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_13 , який перебував у нерухомому стані на проїжджій частині із увімкнутим лівим світловим покажчиком та намагався повернути до гаражного кооперативу, яку він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, не дотримався безпечної дистанції з автомобілем «Opel Vectra» та допустив зіткнення передньою частиною свого автомобіля із задньою частиною автомобілю «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 , який в подальшому передньою правою частиною зіткнувся із боковою лівою частиною автомобіля «Volkswagen Transporter», р.н. НОМЕР_3 та перекинувся на дах, чим порушив вимоги п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до смерті водія автомобіля «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 ..
Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.
Враховуючи, що обвинувачений не оспорює фактичні обставини справи та судом встановлено, що він вірно розуміє ці обставини, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, вислухавши думку учасників судового процесу та роз`яснивши їм правові наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року зазначено, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, вина ОСОБА_5 знайшла своє повне підтвердження в ході судового розгляду кримінального провадження.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 66 КК України визнає його щире каяття та добровільне часткове відшкодування завданої шкоди потерпілій, а саме витрат на поховання її сина.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проживає однією сім'
єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_15 та виховує її малолітнього сина ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також на його утриманні перебуває мати його співмешканки ОСОБА_17 , що є особою пенсійного віку, він є фізичною особою підприємцем, що підтверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 15.08.2023 року, має постійне місце проживання.
Згідно із Досудовою доповіддю, Немишлянський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_5 без ізоляції від суспільства.
Відповідно до ст. 65 КК України, пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку має дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження нових злочинів.
При призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.
Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».
Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, негативне ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, а також вимоги ст. 50 КК України, згідно з якою метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, думку прокурора, який вважав за доцільне призначення покарання у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КПК України та визначенням іспитового строку 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, а також думку потерпілої, яка просила не позбавляти ОСОБА_5 волі та призначити йому покарання з іспитовим строком, суд призначає покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, він ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Враховуючи ступінь і характер суспільно-небезпечного діяння, тяжкість злочину, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують його покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів можливо без ізоляції від суспільства, а тому наявність підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення ОСОБА_5 від відбування основного покарання з іспитовим строком. На період іспитового строку суд покладає на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 76 КК України.
Згідно з п.п. 20, 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
При прийнятті рішення про призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, суд враховує, дані про особу обвинуваченого, поведінку після вчинення злочину, а також те, що обвинувачений вчинив хоч і необережний злочин, наслідком якого стала смерть потерпілого ОСОБА_13 , суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавленням права керувати транспортними засобами, оскільки на думку суду не призначення додаткового покарання не відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення та обставинам вчиненого злочину та їх наслідкам.
З метою дотримання вимог, передбачених ч. 2 ст. 65 КК України, суд приходить до висновку, що для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення ним нових злочинів, необхідним є призначення додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 роки, що слугуватиме загальним принципам особистої та загальної превенції.
Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
Щодо іншої частини позовних вимог, суд вважає необхідним зазначити наступне.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки "Volkswagen Jetta", р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 була застрахована ПАТ «страхова компанія «УСГ» відповідно до полісу ОСЦПВ №213678689 від 13.03.2023 року (далі Поліс). Згідно з цим Полісом страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю складає 320000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 160000,00 грн..
Відповідно до положень ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна життю, здоров`ю та майну третьої особи в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно зі ст. 9 цього Закону ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування, при цьому франшиза це частина збитків, що не відшкодовується страховиком.
Зі змісту ст. 1194 ЦК України вбачається, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність лише в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).
Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.
Вказані висновки узгоджуються зі сталою судовою практикою, зокрема з висновками, викладеними в ухвалі Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 04.09.2023 у справі №362/5844/19 (провадження №51-1396кмо23), постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №489/2170/17 (провадження №51-307км19), від 03.09.2022 у справі №363/5439/19 (провадження №51-5800км21), від 26.10.2023 у справі №362/5844/19 (провадження №51-1396км23), та враховуються судом в силу вимог ст. 13 Закону України №1402-VIII.
Таким чином, судом встановлено та не спростовано жодним доказом, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу марки "Volkswagen Jetta", р.н. НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність власника якого була застрахована ПрАТ «СК «УСГ», за вини водія вказаного транспортного засобу ОСОБА_5 , який у день вказаної події керував технічно справним транспортним засобом, однак порушив вимоги п. п. 12.3, 13.1 Правил дорожнього руху України, що призвело до смерті водія автомобіля «Opel Vectra», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_13 ..
Тобто, обов`язок компенсувати завдану шкоду покладається в першу чергу на страхову компанію в межах суми страхового ліміту та роботодавця в сумі, що перевищує встановлений ліміт відшкодування.
Водночас, згідно з ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.
Статтею 51 ЦПК України встановлено, що суд першої інстанції має право залучити до участі у справі співвідповідача, або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача, про що постановляється ухвала. При цьому, у разі пропуску позивачем строку, встановленого Законом на вчинення таких дій суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Для визначення відповідача неналежним суд, крім встановлення відсутність у відповідача обов`язку відповідати за даним позовом, має вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.
Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.
Таким чином, стороною цивільного позивача ОСОБА_10 подано цивільний позов, з урахуванням уточнень, лише до одного цивільного відповідача ОСОБА_5 , а позовну вимогу про стягнення на користь позивачки страхового відшкодування у розмірі 320000 грн. заявлено фактично до третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхової компанія «УСГ», в ході розгляду цивільного позову у кримінальному провадження стороною позивачки не було подано до суду жодних клопотань про залучення до справи співвідповідача, в даному випадку Приватного акціонерного товариства «Страхової компанія «УСГ», яке зобов`язане компенсувати завдану шкоду в межах суми страхового ліміту, при цьому, суд позбавлений процесуальної можливості самостійно залучити його до участі у справі в якості співвідповідача.
Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що слід відмовити в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_10 про стягнення з третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхової компанія «УСГ» на її користь суми страхового відшкодування у розмірі 320000 грн..
При цьому, суд звертає увагу позивачки, що вона має право пред`явити цивільний позов до вказаної страхової компанії у порядку цивільного судочинства.
Судом встановлено, що ОСОБА_20 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 є власницею автомобіля "Opel Vectra", р.н. НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_13 , який загинув на місці внаслідок ДТП.
У зв`язку з технічним пошкодженням вищевказаного автомобіля його власниці ОСОБА_20 завдано майнової та/або моральної шкоди.
Крім того, у цивільному позові ОСОБА_20 заявлено вимогу про стягнення на користь позивачки витрат на оплату послуг професійного оцінювача у розмірі 3400 грн. з цивільного відповідача ОСОБА_5 ..
В судовому засіданні представник цивільного позивача ОСОБА_20 адвокат ОСОБА_11 уточнив вказану вимогу та просив стягнути вказану суму з цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», посилаючись на зволікання останнім у проведенні оцінки та виплаті страхового відшкодування.
Відповідно до ст. 28 Закону від 01.07.2004 №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Згідно з п. 34.2. ст. цього 34 Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п 34.4. ст. 34 Закону, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.
З матеріалів справи вбачається, що 02.02.2024 року уповноваженою особою ПАТ «СК «УСГ» ОСОБА_22 був проведений огляд пошкодженого транспортного засобу «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , за наслідками якого складено Акт огляду транспортного засобу.
На підставі проведеного огляду пошкодженого транспортного засобу «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ПАТ «СК «УСГ», було замовлено автотоварознавче дослідження, результати якого оформлено у Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №153676 від 22.02.2024 року.
Відповідно до ст. 30 Закону, транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до Звіту, вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 64 633,23 грн, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 63 930,00 грн..
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Вартість транспортного засобу у пошкодженому стані складає 6000,00 грн. відповідно до зобов`язуючої пропозиції AUTOonline компанії Аudateх, яка міститься в матеріалах справи.
Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 Закону страхове відшкодування завжди зменшується на розмір франшизи. Полісом передбачено франшизу в розмірі 1 500,00 грн.
Згідно ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до положень ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Цивільним відповідачем ПАТ «СК» «УСГ» у відзиві на позов наведено розрахунок суми страхового відшкодування, яка складає:
63 930,00 грн - 6 000,00 грн - 1 500,00 грн = 56 400,00 грн, де:
63 930,00 грн - ринкова вартість ТЗ;
6 000,00 грн - вартість ТЗ після ДТП;
1 500,00 грн - франшиза за Полісом.
Разом з тим, ПАТ «СК» «УСГ» вважало цивільний позов передчасним, посилаючись, зокрема, на те, що рішення по страховій справі за зверненням цивільного позивача ОСОБА_20 , наразі не прийнято та знаходиться на розгляді в ПАТ «СК «УСГ».
Однією із засад кримінального провадження, закріпленою у п. 15 ч. 1 ст. 7 КПК України, є змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до положень частин 1-3 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання сторонами їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, встановленими цим Кодексом, і вони мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав. Натомість суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Цивільним відповідачем ПАТ «СК» «УСГ» до відзиву на позов також надано Звіт про оцінку колісного транспортного засобу №153676 від 22.02.2024 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_23 (Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 815/20 від 11.09.2020 року), відповідно до якого вартість матеріального збитку завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 64 633,23 грн, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 63 930,00 грн. (том 1 а.с. 195-201).
Таким чином, в матеріалах справи наявні два Звіти суб`єктів оціночної діяльності, які визначили вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, суми яких різняться між собою.
Разом з тим, суд бере до уваги, що ПАТ «СК «УСГ», звертаючись до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_23 . з метою встановлення вищевказаних обставин, діяло відповідно до встановлених норм п. 34.2. ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Доказів доцільності та необхідності звернення сторони цивільного позивача ОСОБА_20 до суб`єкта оціночної діяльності оцінювача ФОП ОСОБА_21 з метою встановлено суми матеріального збитку, завданого власникові автомобіля «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, а також ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, матеріалів справи не містять.
Підстав відхилити наданий ПАТ «СК» «УСГ» до відзиву на позов Звіт про оцінку колісного транспортного засобу за №153676 від 22.02.2024 року, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_23 , суд не вбачає.
Таким чином, суд бере до уваги наявний у матеріалах кримінального провадження Звіт про оцінку колісного транспортного засобу за №153676 від 22.02.2024 року, який наданий цивільним відповідачем ПАТ «СК» «УСГ».
Суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», автомобіль марки «Opel Vectra», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вважається фізично знищеним, оскільки вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого транспортного засобу складає 64 633,23 грн, що перевищує ринкову вартість транспортного засобу, яка складає 63 930,00 грн..
Відповідно до абз. 2 п. 12.1 ст. 12 вказаного Закону, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.
Відповідно до п. 36.6 ст. 36 Закону, страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
Відповідно до полісу ОСЦПВ №213678689 від 13.03.2023 року розмір франшизи становить 1500 грн., що підлягає стягненню з ОСОБА_5 , що не заперечувалося останнім в ході розгляду цивільного позову.
В частині стягнення з ПАТ «СК «УСГ» на користь ОСОБА_20 витрат на оплату послуг професійного оцінювача у розмірі 3400 грн. суд вважає необхідним відмовити, оскільки позивачкою не доведено суду доцільності і необхідності понесення таких витрат.
Щодо позовної вимоги позивачки ОСОБА_20 про визнання за ОСОБА_5 права власності на залишки автомобіля "Opel Vectra", р.н. НОМЕР_2 , який знаходиться на штрафному майданчику, в ході судового розгляду якої представник уточнив вказану вимогу та просив передати у власність залишки цього автомобіля ПАТ «СК «УСГ», суд вважає необхідним зазначити наступне.
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23), вказала, що порядок відшкодування завданої позивачу шкоди має відбуватися в порядку, визначеному статтею 30 Закону № 1961-IV і позивач має передати залишки транспортного засобу відповідачу як особі, яка відповідає за завдану шкоду, чим набути право отримати від останнього відшкодування шкоди в розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП.
Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди здійснюється у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до ДТП та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, право на залишки транспортного засобу отримує страховик, (моторне транспортне страхове бюро), або інша особа, яка відповідає за завдану шкоду.
Таким чином, з урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що автомобіль "Opel Vectra", р.н. НОМЕР_2 необхідно передати у власність ПАТ «СК» «УСГ» в рахунок часткової компенсації страхового відшкодування.
Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Так, у відповідності зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.
Зокрема, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Суд керується також рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Ромашов проти України" від 27.07.2004 року, в якому зазначено, що завдана позивачу моральна шкода не може бути виправлена лише шляхом констатації Судом факту порушення.
Крім того, в даному рішенні Європейський суд констатує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Зі змісту цивільного позову ОСОБА_20 випливає, що у зв`язку із втратою свого автомобіля, який знешкоджений внаслідок ДТП, вона зазнала нестерпного болю, душевних переживань та страждань.
У цьому зв`язку, з огляду на вимоги розумності і справедливості, а також матеріальний стан обвинуваченого, розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати матері загиблого ОСОБА_10 , на думку суду, сума моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_5 на користь цивільної позивачки ОСОБА_24 повинна становити 5000 грн. В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_24 є недоведеними.
Визначений судом розмір відшкодування не перевищує відповідних засад розумності, виваженості та справедливості, визначених згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
З матеріалів справи не вбачається достатньо переконливих доказів заподіяння такого розміру моральної шкоди, який передбачений позовом, а також такого матеріального стану відповідача ОСОБА_5 , який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги позивачки ОСОБА_20 у заявлених нею розмірах грошового стягнення. Відтак, зазначений вище розмір задоволених позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами цивільного відповідача, з одного боку, та інтересами цивільного позивача - з іншого.
Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України встановлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.
До таких витрат відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 цього Кодексу належать витрати на правову допомогу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим/цивільним позивачем та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо)).
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону).
При цьому, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху». Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 у справі № 904/4507/18.
Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим («Двойних проти України», «Гімайдуліна і інших проти України», «East/West Alliance Limited» проти України», «Баришевський проти України»).
Суду надано копію договору № 05/10/2023 про надання правничої допомоги, укладений 05.10.2023 року між потерпілою ОСОБА_10 та адвокатом ОСОБА_11 , а також ордер про надання правничої допомоги на підставі вказаного договору на ім`я адвоката ОСОБА_11 . Серії НОМЕР_6 від 2710.2023 року (том І а.с. 119, 124).
Таким чином, підстав для покладення цих судових витрат на ОСОБА_5 в межах цивільного позову, поданого в інтересах ОСОБА_10 , немає.
Крім того, на підтвердження понесених витрат в межах цивільного позову ОСОБА_20 суду надано копію договору № 19/01/2024 про надання правової допомоги, укладеного 19.01.2024 року між ОСОБА_20 та адвокатом ОСОБА_11 (том І а.с. 63-65).
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кс/953/7735/23 накладено арешт шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене 02 жовтня 2023 року майно, а саме: автомобіль «Volswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 .
Також, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кв/7734/23 накладено арешт шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене 02 жовтня 2023 року майно, а саме: автомобіль марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_20 .
За змістом ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.
Враховуючи, що в подальшому в застосуванні даного заходу відпала потреба, суд приходить до висновку про скасування арешту майна, накладеного ухвалами слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року: по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кс/953/7735/23 на автомобіль «Volswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 , та по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кв/7734/23 на автомобіль марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_20 .
При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення клопотання представника цивільного позивача про накладення арешту на забезпечення позовних вимог цивільного позивача, на автомобіль, що належить ОСОБА_5 , марки «Volkswagen Jetta», р.н. НОМЕР_1 , VIN-код НОМЕР_4 , оскільки, сторона захисту в судовому засіданні просила зняти арешт з вказаного автомобіля, накладений ухвалою слідчого судді, з метою продажу його рештків та компенсації моральної шкоди за рахунок цих коштів позивачці ОСОБА_10 , яка не висловила заперечень проти цього.
Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити незмінним у вигляді застави.
З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кс/953/7755/23 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 214720 гривен, яка підлягала негайному виконанню.
Обвинувачений був звільнений з-під варти з Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» 06.10.2023 року у зв`язку з внесенням визначеної ухвалою слідчого судді застави.
За таких обставин суд вважає за необхідне на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 02 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
У судовому засіданні встановлено, що відповідно до квитанції №11 від 05 жовтня 2022 року, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, заставодавець ОСОБА_19 сплатила заставу за ОСОБА_5 по справі № 953/9424/23 в сумі 216220,00 грн. на відповідний депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківської області.
За встановлених судом обставинах, відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України суд вважає за необхідне, після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю ОСОБА_19 внесену нею 05.10.2023 року на відповідний депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківської області встановлену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року суму застави у розмірі 216220,00 грн..
При цьому, суд не вбачає правових підстав для задоволення клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_10 про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 214720,00 грн., що внесені у якості застави ОСОБА_19 , та знаходяться на рахунку Харківського територіального управління Державної судової адміністрації України, на забезпечення позовних вимог цивільного позову.
Так, частиною 6 ст. 170 КПК України визначено коло осіб, на майно яких допускається накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільного позову) (п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України), а саме: на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.
Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_19 належить до вищевказаного кола осіб та в силу закону має нести цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями обвинуваченого ОСОБА_5 , у зв`язку з чим суд вважає вищевказане клопотання представника цивільного позивача безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.
Доля речових доказів вирішується у відповідності до положень ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд,-
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.
На підставі ч. 1 п.п. 1, 2, ч. 3 п. 2 ст. 76 КК України на період іспитового строку покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Нагляд за особами, звільненими від відбування покарання з випробуванням, здійснюється уповноваженим органом з питань пробації за місцем проживання, роботи або навчання засудженого. Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку.
До набрання вироком законної сили, запобіжний захід ОСОБА_5 залишити у вигляді застави.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 строк попереднього ув`язнення в період з 02.10.2023 року по 06.10.2023 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_10 в особі представника адвоката ОСОБА_11 до ОСОБА_5 ; треті особи: ОСОБА_19 ; Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» про відшкодування шкоди, що спричинена смертю сина задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 РНКОПП НОМЕР_8 , компенсацію моральної шкоди у розмірі 400000 (чотириста тисяч) грн..
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Відмовити у задоволенні клопотання представника цивільного позивача ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 про накладення арешту на грошові кошти у розмірі 214720,00 грн., що внесені у якості застави ОСОБА_19 , та знаходяться на рахунку Харківського територіального управління Державної судової адміністрації України, на забезпечення позовних вимог цивільного позову.
Цивільний позов ОСОБА_20 в особі представника адвоката ОСОБА_11 , до відповідачів: ОСОБА_5 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ», третя особа ОСОБА_10 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_20 , РНКОПП НОМЕР_9 , суму франшизи в розмірі 1500 (одну тисячу п`ятсот) грн., компенсацію моральної шкоди у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн..
В іншій частині цивільного позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНКОПП НОМЕР_7 , на користь ОСОБА_20 , РНКОПП НОМЕР_9 , витрати на правову допомогу в розмірі 6449,76 грн. (шість тисяч чотириста сорок дев`ять грн. сімдесят шість коп.)
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кс/953/7735/23 шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене 02 жовтня 2023 року майно, а саме: автомобіль «Volswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_5 .
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року по справі № 953/9424/23 провадження № 1-кс/7734/23 шляхом встановлення заборони користування, розпорядження та відчуження на тимчасово вилучене 02 жовтня 2023 року майно, а саме: автомобіль марки «Opel Vectra», державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_20 .
На підставі ч. 11 ст. 182 КПК України після набрання вироком законної сили повернути заставодавцю ОСОБА_19 внесену нею 05.10.2023 року на відповідний депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківської області встановлену ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 04.10.2023 року суму застави у розмірі 216220 (двісті шістнадцять тисяч двісті двадцять) грн..
- автомобіль «Volswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , який зберігається на території майданчика тимчасового утримання транспортних засобів ЦЗ ГУНП в Харківській області: м. Харків, вул. Бучми, 107-А, повернути власнику ОСОБА_5 після набрання вироком законної сили;
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом 30 діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1