Справа № 372/2143/24
Провадження № 1-кп-230/24
В И Р О К

іменем України

11 листопада 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , потерпілого ОСОБА_6 , його представника ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за№0000459 від 28.02.2024. за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого, який має малолітню дитину, працює на посаді слюсара в Трипільській ТЕС ПАТ «Центренерго», зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

06.01.2024 близько 12 години 10 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту в с. Перше Травня Обухівського району Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_6 , стоячи напроти останнього, маючи намір на заподіяння тілесних ушкоджень, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, схопив кистю правої руки за кисть лівої руки ОСОБА_6 , пальці якої були стиснуті в кулак, та, докладаючи зусиль, почав здавлювати її, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому дистальної фаланги 5-го пальця лівої кисті зі зміщенням відламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 один день за звичайного перебігу.

Надалі, ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, кулаками правої та лівої руки наніс не менше двох ударів в область голови останнього, внаслідок чого спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Провина ОСОБА_4 доводиться сукупністю доказів, зокрема.

Допитаний потерпілий ОСОБА_6 показав, що між ним та обвинуваченим мав місце триваючий конфлікт, який виник через відсутність спільного погляду на виховання та місце проживання сина потерпілого та ОСОБА_8 , яка натепер стала дружиною обвинуваченого. 06.01.2024 року він повинен був передати на автобусній зупинці дитину колишній дружині ОСОБА_8 . Однак, обвинувачений почав чинити перешкоди, не дозволяючи йому наблизитися до ОСОБА_8 , між ними виникла штовханина, в ході якої обвинувачений наніс йому тілесні ушкодження, декілька ударів по голові та схопив за палець, який від застосування сили зламався, як з`ясувалося згодом. На зламаний палець потерпілий не одразу звернув увагу, оскільки біль наростав із часом і посилився приблизно на 10 день, тоді і було підтверджено перелам пальця лікарем.

Показання потерпілого ОСОБА_6 носили послідовний характер ще з досудового розслідування, що відображено в протоколі слідчого експерименту за його участю від 12.03.2024 року, інформація якого узгоджується із його показаннями під час судового розгляду.

Свідок ОСОБА_11 підтвердила, що отримала від ОСОБА_8 відео із штовханиною між обвинуваченим та потерпілим із підписом «який хороший папа». В подальшому вказане відео свідок направив потерпілому ОСОБА_6 . Суд використовує показання цього свідка виключно для розуміння шляху отримання відеозапису слідчим в цій справі в якості доказу від потерпілого ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_12 підтвердила, що в січні 2024 року на автобусній зупинці в с. Перше Травня спостерігала, як обвинувачений ОСОБА_4 схопив потерпілого ОСОБА_6 за руку, останній почав відштовхувати його від себе, тоді ОСОБА_4 схопив рукою потерпілого за передпліччя та за кість руки. За участю вказаного свідка на стадії досудового розслідування проводився слідчий експеримент, протокол якого надавався в подальшому медичному експерту для з`ясування питання, чи могли тілесні ушкодження у ОСОБА_6 виникнути за обставин, зазначених свідком. І відповідно до висновку експерта № 46 від 11.04.2024 року була отримана ствердна відповідь.

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що 06.01.2024 вона із ОСОБА_4 чекали на ОСОБА_6 , який повинен був передати їм дитину на вихідні, на автобусній зупинці в с. Перше Травня . В зв`язку із тим, що її чоловік обвинувачений по справі намагався не допустити ОСОБА_6 до неї через численні телефонні погрози на її адресу, між ними виникла штовханина. Дії ОСОБА_4 звелися виключно до відтягування шляхом чіпляння за одяг ОСОБА_6 . Свідок заздалегідь розпочала фільмування подій через численні конфлікти між сторонами та викривлення, на її думку, потерпілим подій в суді та перед органом опіки та піклування під час розгляду справи про визначення місця проживання дитини.

В ході судового розгляду судом переглянутий вказаний відеозапис, на якому частково відображено події, зазначені в обвинувальному акті, зокрема, на відеозаписі зафіксовано обвинуваченого та потерпілого на території автобусної зупинки, штовханину між ними, чіпляння за одяг, частини тіла, відео відображає захват правою рукою ОСОБА_4 за пальці лівої руки ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_14 , який був водієм автобуса, біля якого розгорталися події, зазначені в обвинувальному акті, повідомив, що 06.01.2024 бачив на автобусній зупинці якусь штовханину між обвинуваченим та потерпілим, яка, на його думку, не мала будь-якого загрозливого характеру для вказаних осіб, і нагадувала дитячі розборки.

Свідок ОСОБА_15 , допитаний з метою отримання інформації про перелам дистальної фаланги 5-го пальця лівої кисті зі зміщенням відламків у ОСОБА_6 , який був діагностований через 10 днів після описаних подій. Вказаний свідок лікар ОСОБА_15 показав суду, що потерпілий ОСОБА_6 відомий йому як пацієнт, який звернувся до нього 17.01.2024 року із скаргами на біль і набряк 5 пальця лівої кісті. В ході обстеження виявлений перелам і призначене лікування із накладенням бандажу. Свідок повідомив, що набряк при такого роду переламах виникає не одразу, а не 5-7 день, фізичний біль також наростає із часом, відчуття сильного болю може проявлятися лише на 7-10 день. Свідок також звернув увагу, що вказаний палець не виконує хватальну функцію, в зв`язку із чим його пошкодження могли не доставляти сильного фізичного неподобства при керуванні транспортного засобу або виконанні домашніх вправ. Також свідок пояснив, що потерпілий ОСОБА_6 міг не жалітися на біль в пальці в день завдання інших тілесних ушкоджень, оскільки особливість нервової системи людини при сукупності травм полягає у фіксації на найбільш інтенсивному болю і ігноруванні меншого за інтенсивності болю.

Із висновків медичних експертиз вбачається, що у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді переламу дистальної фаланги 5-го пальця лівої кисті зі зміщенням відламків, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за критерієм тривалості розладу здоров`я понад 21 один день за звичайного перебігу, та у вигляді струсу головного мозку, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 06.01.2024 року за обставин, вказаних у постанові слідчого, які були, в свою чергу, відтворенні в таком ж вигляді в обвинувальному акті.

Безпосередньо обвинувачений під час допиту в суді визнав, що між ним та ОСОБА_6 за вказаних в обвинувальному акті обставинах відбулася штовханина. Він не мав наміру вчиняти скандал чи завдавати шкоди здоров`ю потерпілому, в це й день він пішов назустріч потерпілому, щоб забрати дитину і передати її матері ОСОБА_8 , яка чекала в автобусі, оскільки, по-перше, раніше передача дитини саме йому в руки мала місце за домовленістю із ОСОБА_6 і, по-друге, він намагався уникнути сварки між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , стосунки між якими носили дуже напружений та агресивний характер. Коли ОСОБА_6 його відштовхнув тілом, намагаючись наблизитися до ОСОБА_8 безпосередньо, він і розпочав штовханину. Обвинувачений категорично не заперечив завдання ОСОБА_6 ним тілесного ушкодження у вигляді переламу пальця, але, на його думку, така можливість виглядає нереалістичною. В будь-якому випадку обвинувачений повідомив, що відчуває щирий жаль, що вказана подія мала місце, свідком якої довелося стати і дитині. З його боку докладаються всі зусилля для вибудовування із потерпілим ОСОБА_6 конструктивних відносин в інтересах дитини і натепер вони досягли згоди по багатьом питання щодо виховання і спілкування із дитиною.

Суд із довірою поставився до висловлювань ОСОБА_8 про жаль з приводу вказаних подій і докладання зусиль для налагодження стосунків із потерпілим заради інтересів дитини, оскільки потерпілий ОСОБА_6 також повідомив суду про досягнення порозуміння з багатьох питань і висловився щодо відсутності претензій до ОСОБА_4 .

Оцінку, надану обвинуваченим щодо подій 06.01.2024 року суд розцінює як щире каяття.

Узагальнюючи показання свідків, потерпілого, обвинуваченого та оцінюючи їх в сукупності із висновками медичних експертів в цьому кримінальному провадженні та іншими доказами, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 завдані тілесні ушкодження ОСОБА_6 при обставинах, зазначених в обвинувальному акті.

Таким чином, суд погоджується із кваліфікацією дій ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке, назважаюче на встановленні наслідки, не мало характеру грубого та агресивного насильства над потерпілим, виникло як намагання захистити вагітну дружини від словесного конфлікту та було наслідком непорозуміння у досягнутих домовленостях щодо виховання дитини, особу винного, який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має малолітню дитину, перебуває у зареєстрованому шлюбі, тобто є особою, яка має міцні соціальні зв`язки із суспільством.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , є щире каяття.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , є вчинення кримінального правопорушення у пристуності дитини.

Таким чином, суд вважає за доцільне призначити вид найбільш м`якого покарання, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КК України, у вигляді виправних робіт в його мінімальному розмірі.

Цивільний позов до ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) моральна шкода, зокрема, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Суд бере до уваги пояснення потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив суду, що перелам пальця суттєво не вплинув на рутину його життя і не вимагав докладання додаткових зусиль, він в цей період не відмовився від керування транспортного засобу, так як працює водієм, і від хатньої роботи, але моральні страждання додав йому фізичний біль.

При цьому суд не вважає справедливим покладати на обвинуваченого обов`язок відшкодувати потерпілому моральну шкоду, яку він обґрунтував завданням шкоді дитині тривалими суперечками через невирішеність питань щодо виховання та місця проживання. Моральна шкода, заявлена в кримінальному провадженні, може випливати лише із пред`явленого обвинувачення, тобто із шкоди, завданої виключно потерпілому ОСОБА_6 .

Суд вважає факт завдання моральної шкоди потерпілому ОСОБА_6 доведеним, оскільки останній був змушений деякий час відчувати фізичний біль, проте виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого ОСОБА_4 на користь позивача - потерпілого у відшкодування моральної шкоди 7000 грн.

Матеріальна шкода підлягає відшкодуванню у повному обсязі, як підтверджена доказами.

Судові витрати, пов`язані із правовою допомогою, підлягають стягненню пропорційно до задоволеної частини позову відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Оскільки позов задоволено на 5,9%, відповідно понесені судові витрати на правову допомогу, яка визначена в розмірі 15 000 грн., підлягатимуть відшкодуванню на рівні - 885 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 377 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 6 (шести) місяців виправних робіт за місцем роботи засудженого із відрахуванням із суми його заробітку в дохід держави 10 (десяти) відсотків.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 у відшкодування матеріальної шкоди - 130 грн., моральної шкоди 7000 грн., частину судових витрат в розмірі 885 грн., а всього 8015 грн.

Речові докази: диск із відеозаписом та медичну документацію ОСОБА_6 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1