Номер провадження: 11-сс/813/1649/24
Справа № 521/7529/24 1-кс/521/3096/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000222, внесеного до ЄРДР 25 березня 2024 року,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання слідчого СВ відділу поліції № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , яке погодженого з прокурором Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 , та продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) днів, в межах строку досудового розслідування, тобто до 08.12.2024 року.

Ухвалюючи оскаржувану ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення підозрюваним інкримінованих кримінальних правопорушень, а також наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, які були встановлені під час застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного, які не зменшилися та продовжує існувати, а тому є необхідність подальшого тримання під вартою підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою через невиправдану суворість, з огляду наступне:

- стороною обвинувачення не надано доказів необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України;

- слідчий суддя при розгляді клопотання не врахував наявності у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, є студентом, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується;

- слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Посилаючись на викладене, просить скасувати оскаржену ухвалу та постановити нову, якою застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру заставі у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, або домашній арешт.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції, та перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційній суд доходить таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався у повному обсязі з огляду на такі обставини.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Відповідно до клопотання у провадженні відділення поліції № 3 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження № 0000222 від 25 березня 2024 року

18 червня 2024 року ОСОБА_9 було повідомлено про підозру у вчиненні придбання та зберігання обладнання, призначеного для виготовлення психотропних речовин, вчинені за попередньою змовою групою осіб, вчинені з метою виготовлення особливо небезпечних психотропних речовин, вчинені організованою групою ч. 3 ст. 313 КК; та незаконне виготовлення, зберігання, перевезення, пересилання та збут особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах, вчинені повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 317 КК, вчинене організованою групою.

Оскільки в апеляційній скарзі сторона захисту не оспорює обґрунтованість пред`явленої підозри ОСОБА_9 , апеляційний суд не переглядає оскаржувану ухвалу слідчого судді у цій частині та констатує, що з моменту повідомлення про підозру, остання не змінювалась, та знайшла своє підтвердження під час застосування відносно останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Колегія суддів вважає, що стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_9 із вчиненням інкримінованих кримінальних правопорушень та виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання його імперативних завдань.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з обґрунтованих висновків слідчого судді, викладених в мотивувальній частині ухвали, в даному кримінальному провадженні існують доведені прокурором та слідчим ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені наступним:

- підозрюваний ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, та, розуміючи, що за вчинення інкримінованого йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, останній, перебуваючи на волі, буде мати можливість переховуватись від органів слідства та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- враховуючи, що обґрунтованість підозри ОСОБА_9 підтверджується показаннями свідків, тому з урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК), апеляційний суд дійшов висновку, що вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу підозрюваного на свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- за фактичними обставинами даного кримінального правопорушення, які наразі встановлені органом досудового розслідування, у якому обґрунтованого підозрюється ОСОБА_9 , інкриміновані кримінальні правопорушення останній вчиняв протягом тривалого часу, у складі організованої групи, де виконував активну роль у здійсненні незаконних дій, та з корисливих мотивів, вказане, свідчить про схильність підозрюваного до протиправної поведінки та можливість підозрюваного продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинення іншого кримінальне правопорушення.

У справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Отже, є безпідставними доводи захисника про те, що тяжкість обвинувачення не може сама по собі бути виправданням тривалих періодів тримання під вартою. Водночас, в п. 58 рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови» («Becciev v. Moldova») ЄСПЛ зазначив, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисника щодо наявності у підозрюваного стійких соціальних зав`язків (має постійне місце проживання з батьком, матір`ю та молодшою сестрою, є студентом другого курсу, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується), однак, у світлі інкримінованих обставин справи, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлені ризики до маловірогідних чи до їх виключення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, слідчий суддя має право зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Окрім того, апеляційний суд також враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Таким чином, зважаючи на вказані обставини, колегія суддів вважає, що продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 , не суперечить ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», оскільки, незважаючи на презумпцію невинуватості, тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після скоєння злочину, з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину постала перед компетентними органами.

Що стосується аргументів захисника з приводу того, що слідчим суддею застосовано найсуворіший запобіжний захід без визначення розміру застави, то колегія суддів наголошує, що п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України суду надане право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Відтак, апеляційний суд на підставі аналізу наданих матеріалів, приходить до висновку про те, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що з огляду на обґрунтованість підозри та наявність ризиків на теперішній час належну поведінку підозрюваного здатний забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 197, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 10 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 313 КК України, в рамках кримінального провадження № 0000222, внесеного до ЄРДР 25 березня 2024 року,- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4