ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3237/24 Справа № 226/1894/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисників: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_1 у Збройних силах України на строк 6 днів, тобто до 23 листопада 2024 року включно.

Із вказаним судовим рішенням не погодився захисник ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 та оскаржив в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу скасувати, ухвалити нову, якою змінити запобіжний захід ОСОБА_9 на заставу в розмірі 40 прожиткових мінімумів з визначенням відповідних обов`язків. На обґрунтування своїх вимог вказує, що ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України є частково неактуальний, оскільки обвинувальний акт передано до суду, що свідчить про закінчення досудового розслідування, отже аргумент про переховування від органу досудового розслідування втратив сенс.

Вказує, що ОСОБА_9 є діючим військовослужбовцем, має позитивну характеристику з місця служби, має військове звання капітан, отже у разі звільнення з місць попереднього ув`язнення має обов`язок повернутися на військову службу.

Також вказує, що заявлені ризики відсутні, оскільки ОСОБА_9 не мав та не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, крім того не доведено, що підозрюваний може впливати на свідків, при цьому орган досудового розслідування не посилається на показання жодної особи.

Крім того, ризик передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України також втратив актуальність, оскільки експертами вже зроблені висновки, які містяться в матеріалах справи.

Звертає увагу, що під час досудового розслідування не допитано жодної особи, яка є військовослужбовцем, а тому ризик впливу на свідків у разі несення ОСОБА_9 служби, відсутній.

Зазначає, що ризик передбачений п.5 ч.1 ст. 177 КПК України взагалі не обґрунтований та не підтверджений жодним доказом.

Вказує, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_9 має міцні соціальні зв`язки, цивільну дружину, дитину-інваліда та має на утримані матір.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить ухвалу суду скасувати та обрати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжний захід у виді мінімального розміру застави. На обґрунтування своїх вимог вказує, що суд першої інстанції належним чином не врахував особи ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які мають міцні соціальні зв`язки, раніше не судимі є військовослужбовцями.

Вказує, що в матеріалах кримінального провадження зазначено три різні органи прокуратури, які здійснюють процесуальне керівництво, разом з цим, відповідно до наказу Генерального прокурора, у складі органів прокуратури діють спеціалізована прокуратура у сфері оборони Східного регіону, до сфери діяльності якої входить Донецька область, при цьому інших органів прокуратури, як мають право здійснювати процесуальне керівництво у дані справі не існує.

Також вказує, що місце передування обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду відомо, а тому ризики переховування відсутні, останні виконують покладені на них обов`язки. Крім того, обвинувачені жодним чином не намагаються перешкоджати кримінальному провадженню. Вплив на експертів та спеціалістів є неможливим оскільки ними вже зроблені висновки.

Вказує, що ризик вчинити інше кримінальне правопорушення містить формальний підхід та нічим не доведений.

Заслухавши суддю доповідача, учасників судового розгляду перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_10 01.05.2024 року, ОСОБА_9 02.05.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у умисному тяжкому тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, вичиненому групою осіб, що спричинило смерть потерпілого.

Перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені п.п. 1,3 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою. Зазначив, що є дійсними ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків.

За змістом ст.199 КПК України при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою суд досліджує подані йому матеріали на предмет законності й обґрунтованості застосування даного запобіжного заходу, з`ясовує конкретні причини тривалого строку тримання особи під вартою, інші обставини, необхідні для вирішення справи, чи не з`явилися причини, що дозволяють скасувати тримання під вартою та обрати інший передбачений законом запобіжний захід, тощо.

Як вбачається з наданих матеріалів провадження, суд, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою. Судом першої інстанції прийнято до уваги , що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів проти життя та здоров`я особи, що загрожує обвинуваченим, за умови доведеності їхньої вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, позбавленням волі на строк від семи до десяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

За вказаних обставин наявний ризик переховування від суду, крім того враховуючи, що судовий розгляд ще не розпочався, триває підготовчий судовий розгляд, ризик впливу на свідків та продовжує існувати.

Колегія суддів звертає увагу, що перебування обвинувачених на військовій службі та наявність міцних соціальних зв`язків, зокрема малолітніх дітей, не слугувало стримуючим фактором для вчинення протиправних діянь, які інкримінуються обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Отже, суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про осіб обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_9 та обставини інкримінованого злочину, відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Твердження, що обвинувачені не вчиняли спроб перешкоджати кримінальному провадженню та впливати на свідків, підтверджують дієвість обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Крім того, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Разом з тим, чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачені обов`язково, тобто, поза всяким сумнівом, здійснюватимуть відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про необґрунтованість заявлених ризиків є хибними.

Крім того, колегія суддів зауважує, що на даному етапі суд не перевіряє наявність чи відсутність вини особи та порушення правила підслідності або належності органу досудового розслідування, а лише перевіряє обґрунтованість обраного запобіжного заходу, з урахуванням особи, щодо якої обвинувальний акт направлений до суду та обставини інкримінованого кримінального правопорушення, при цьому наведені доводи апеляційної скарги встановлюється судом першої інстанції при надані оцінки наданим доказам під час ухвалення остаточного рішення.

Інші доводи захисників не вказують на даному етапі про можливість застосування до ОСОБА_9 та ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з урахуванням особи обвинуваченого та характеру інкримінованого кримінального правопорушення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та зможе забезпечити виконання покладених процесуальних обов`язків, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, дані про особу ОСОБА_9 та особу ОСОБА_10 не зменшують або не усувають наявність ризиків в цьому кримінальному провадженні.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 та в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 ,залишити без задоволення.

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 вересня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 та обвинуваченому ОСОБА_10 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді