ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 671/184/24

Провадження № 11-кп/4820/479/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді - доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника

потерпілих - адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000732 від 01.11.2023, за апеляційними скаргами потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 на вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, працюючого лінійним агрономом у ТОВ «Подільська аграрна компанія», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням строком на два роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч.1, п. 2 ч.3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз: № СЕ-19/123- 23/11777-ІТ, від 07.12.2023 - 3029 грн. 12 коп.; № СЕ-19/102-23/21533-ІТ від 15.12.2023) - 2650 грн. 48 коп., а всього у сумі 5679 грн. 60 коп.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту, обраний відносно ОСОБА_7 - скасовано.

Скасовано арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.11.2023 по справі № 686/29148/23.

Долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду, потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 подали апеляційні скарги, в яких просять вирок суду, в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, скасувати, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, без застосування положень ст. 75 КК України. Не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, потерпілі вважають, що призначене основне покаранн, із застосуванням положень статті 75 КК України, є занадто м`яким, яке не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наслідкам, які настали. Вказують, що у вироку суд зазначив, що потерпілі просили покарати обвинуваченого в межах закону і щодо строку призначеного покарання покладаються на думку суду. Однак апелянти переконують, що вони не просили суд звільнити обвинуваченого від призначеного покарання, в порядку статті 75 КК України. Під час досудового слідства та судового розгляду кримінальн6ого провадження, вони визначили, спричинену моральну шкоду у розмірі 1000 000 грн., кожному, про що повідомили обвинуваченого. Але, фактично, до останнього судового засіданн, обвинуваченим як таке відшкодування шкоди батькам загиблої не здійснювалося взагалі, а потерпілому ОСОБА_9 було сплачено 60 000 грн. За день до останнього судового засідання, на думку потерпілих, щоб показати своє ніби-то бажання відшкодувати шкоду, і підтвердити ніби-то щире каяття, обвинувачений перерахував через АТ «Укрпошта» по 100 000 грн. кожному потерпілому, хоч обіцяв сплатити десь біля 500 000 грн. кожному. Така сума пропонувалася, під час позасудового врегулювання питання відшкодування спричиненої моральної шкоди. На думку потерпілих, сплачені обвинуваченим кошти, як відшкодування моральної шкоди є явно не співмірними з спричиненими їм стражданнями та наслідками. Посилання суду у вироку на обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого-добровільне відшкодування моральної шкоди, не відповідає дійсності.

Крім того, судом не враховані ті моральні страждання, які вони понесли внаслідок втрати рідної людини. Внаслідок злочинних дій обвинуваченого їм була спричинена душевна травма, яка призвела до погіршення стану їхнього здоров`я. Вони втратили найдорожче, що може втратити людина - свою дитину і дружину. У зв`язку із смертю близької людини вони не можуть відновити своїх життєвих стосунків, які були до вчинення злочину. Окрім цього, пережили та переживають душевний біль від того, що обвинувачений, маючи можливість не вчиняти злочину, не зробив цього, усвідомлюючи свою злочинну діяльність, не припинив її. Психологічна травма, яку вони отримали від дій обвинуваченого, вплинула на стан ментального та фізичного здоров`я кожного з них. Зазначають, що чоловік залишився без дружини, а батьки втратили дитину. Сподівалися на справедливе покарання для обвинуваченого. Але, на їх думку, призначене судом покарання є надмірно м`яким та не відповідає тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, через це у них лише посилилися душевні страждання.

Уважають, що суд, належним чином, не врахував всіх обставин кримінального провадження, не вірно зрозумів позицію потерпілих щодо призначеного покарання, у зв`язку з чим призначив обвинуваченому ОСОБА_7 занадто м`яке покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, позицію потерпілих і їх представника, на підтримку поданих ними апеляційних скарг, прокурора, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, дослідивши документи, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів уважає, що апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підлягають частковому задоволенню. з наступних підстав.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_7 01.11.2023, близько 07 год. 50 хв., у світлу пору доби, керуючи автомобілем «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по асфальтобетонній проїзній частині автодороги Т-2311 «Хмельницький - Волочиськ», в межах с. Бальківці, в напрямку від с.Користова до с. Курилівка Волочиської МТГ Хмельницького району, не дотримався вимог п.п. 1.3, 1.5., 2.3. (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі по тексту - Правил), а саме був не уважним, не врахував дорожню обстановку, створивши своїми діями загрозу безпеці дорожнього руху, а також загрозу життю і здоров`ю громадян. Так, водій ОСОБА_7 , діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, продовжуючи рух за кермом автомобіля «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , по своїй смузі руху, у місці заокруглення проїзної частини праворуч, не обрав безпечної швидкості відповідно до дорожньої обстановки, не врахував стан керованого транспортного засобу «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , чим порушив вимоги п. 12.1. Правил, в результаті чого втратив над ним керованість та допустив його занос в напрямку правого узбіччя.

Внаслідок вищевказаних дій водія ОСОБА_7 автомобіль «ВАЗ 2108», р.н. НОМЕР_1 , у стані заносу та некерованості виїхав на праве узбіччя, де біля господарства АДРЕСА_2 , лівою бічною частиною, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_13 , яка рухалася по узбіччю в зустрічному напрямку.

Внаслідок вчинення водієм ОСОБА_7 даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_13 спричинено тілесні ушкодження у вигляді субдурального та субарахноїдального крововиливів в ділянці обох півкуль головного мозку, крововиливів під м`якими покривами голови, перелому лобної кістки з розходженням сагітального шва, припухлості та крововиливів на верхній та нижній губі, рани на верхній губі зліва та зламу коронки 2-го зуба на верхній щелепі справа, які за своїм характером, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя в момент заподіяння і знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

ОСОБА_13 померла 01.11.2023 у реанімаційному відділенні КНП «Волочиська багатопрофільна лікарня» Волочиської міської ради в результаті закритої черепно-мозкової травми у вигляді перелому лобної кістки з розходженням сагітального шва, двостороннього травматичного субдурального крововиливу лобно-тімяної ділянок двостороннього субарахноїдального крововиливу в лобно-тімяній ділянці з переходом на базальну поверхню.

Таким чином, водій ОСОБА_7 своїми діями порушив вимоги п.п. 1.З., 1.5., 2.3. (б, д), 12.1. Правил, зміст яких полягає в наступному:

-п. 1.3. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цих правил, а також бути взаємно ввічливими;

-п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки;

- п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-п. 12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.1. Правил, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками, а саме спричинення смерті ОСОБА_13 .

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За змістом статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим законодавством. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності із вимогами норм КК України кваліфікував його дії за ч.2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою, стосовних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким дана належна оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 2 статті 286 КК України ніким із учасників судового провадження не оспорюється, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

В апеляційних скаргах потерпілі оскаржують рішення суду, в частині призначеного покарання, та просять його скасувати, в цій частині, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, не оскаржуючи фактичні обставини справи.

Колегія суддів вважає слушними доводи апелянтів про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме призначення судом обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, із застосуванням ст.75КК України, звільнення його від відбування основного покарання з випробуванням, та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення, внаслідок м`якості.

Згідно з приписами п.4 ч.1 ст. 420 КПК України апеляційний суд скасовує вирок суду першої інстанції і постановляє свій, зокрема, в випадках неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до вимог ст. 50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п.1, 2, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, обставини цього злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

Надаючи оцінку доводам апеляційних скарг потерпілих про безпідставне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів приходить до висновку, що вони є слушними.

Мотивуючи свої висновки щодо призначення ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно з приписами ст. 12 КК України є тяжким злочином, вчиненим з необережності, молодий вік та особу винного, який за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, під наглядом у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, пом`якшуючі покарання обставини та відсутність обставин, які обтяжують покарання, а також взяв до уваги висновок органу пробації, відповідно до якого ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства оцінені як низькі.

Суд також врахував обставини, які пом`якшують його покарання, відповідно до ст.66 КК України, - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, і вважав можливим виправлення винного без реального відбування основного покарання у виді позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнив обвинуваченого від його відбування з випробуванням.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КК України, суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, якщо з врахуванням тяжкості злочину, особи винного та інших обставин справи дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

При цьому поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, у результаті якого загинула молода жінка, діючи з необережності, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди.

За наведених обставин, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, незворотності наслідків, які настали, колегія суддів вважає неприпустимим звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

На переконання колегії суддів, факт добровільного відшкодування моральної шкоди, наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та інші відображені у вироку обставини, що характеризують особу ОСОБА_7 , не мають вирішального значення, з огляду на суспільну небезпеку інкримінованого обвинуваченому діяння у сфері безпеки руху та наслідки що настали-смерті людини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що висновок місцевого суду про можливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства, зі звільненням його від відбування покарання з випробуванням, із застосуванням ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є очевидно помилковим і свідчить про неправильне застосування кримінального закону.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.286 КК України, колегія суддів, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, характер та конкретні обставини його вчинення, незворотність наслідків кримінального правопорушення у вигляді смерті потерпілої, наведені вище позитивні дані про особу обвинуваченого, висновки органу пробації, обставини, що пом`якшують покарання- щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування моральної шкоди, так як потерпілі цивільний позов не заявляли, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Крім того, колегія суддів врахувала думку потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які на стадії апеляційного розгляду просили призначити обвинуваченому лише реальне покарання -у виді позбавлення волі на певний строк.

Оцінюючи в сукупності встановлені та доведені у кримінальному провадженні обставини, що впливають на захід примусу, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання, у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, яке йому належить відбувати реально.

З урахуванням даних про особу ОСОБА_7 , який характеризується виключно позитивно, зазначених пом`якшуючих покарання обставин, відсутності обтяжуючих покарання обставин, щирого каяття, добровільного відшкодування потерпілим моральної шкоди, оскільки цивільні позови не заявлялись, наявності у нього хвороб, підтверджених медичними висновками, колегія суддів вважає можливим призначити ОСОБА_7 покарання, в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі, в мінімальному розмірі.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме принципам співмірності вчиненого, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Оскільки потерпілі цивільних позовів про відшкодування майнової та моральної шкоди до ОСОБА_7 не заявляли, на час ухвалення вироку він сплатив потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 по 100000 грн., кожному, потерпілому Павлячому-160000грн., а тому доводи апелянтів про те, що суд безпідставно послався у вироку, як на обставину, яка пом`якшує покарання- добровільне відшкодування моральної, яка не відповідає дійсності, не підлягають задоволенню.

З огляду на викладені обставини, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413,414, 420 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Волочиського районного суду Хмельницької області від 31 травня 2024 стосовно обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_7 , в частині призначеного покарання, - скасувати.

Ухвалити, в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної з моменту проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3