Справа № 214/2879/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі суду:

головуючого судді- ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання- ОСОБА_2 ,

прокурора- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в м. Кривому Розі кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань №0000315 від 06.03.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянина України, з повною загально середньою освітою, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 11.10.1994 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.3 ст.140, ст.44 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнився 10.01.1995 року з Павлоградської ВК Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

- 05.02.1996 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.140 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 28.10.1999 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№94) по відбуттю строку;

- 27.03.2000 року Саксаганський районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.229-6 КК України до 1 року позбавлення волі. Звільнився 18.01.2001 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання;

- 13.12.2001 року Саксаганський районним судом м. Кривого Рогу за ст.17, ч.3 ст.140, ч.2 ст.140, ч.1 ст.145 КК України до 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 26.02.2002 року Саксаганський районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, 42 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.3 ст.42 КК України до покарання за вчинення даного кримінального правопорушення частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 13.12.2001 року та остаточно до відбуття визначено 4 роки позбавлення волі. Звільнився 04.05.2002 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання;

- 25.05.2006 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 01.08.2008 року з Синельниківської ВК Дніпропетровської області (№94) по відбуттю строку покарання;

- 23.03.2010 року Саксаганським районним судом міста Кривого Рогу за ч.2 ст.185; ч.3 ст.15, ч.2 ст.185; ч.1 ст.70 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- 08.04.2010 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185; ч.2 ст.190; ч.1 ст.263; 358; ч.1 ст.70; п.1 ч.1 ст.72 КК України 3 років 6 місяців позбавлення волі;

- 01.07.2010 року Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання за вчинення даного кримінального правопорушення частково приєднана невідбута частина покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 08.04.2010 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 9 місяців позбавлення волі. Звільнився 04.10.2013 року з Казаківської ВК Миколаївської області (№93) по відбуттю строку покарання;

- 21.05.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців позбавлення волі;

- 11.12.2014 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково до покарання за вчинення даного кримінального правопорушення приєднана невідбута частина покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 21.05.2014 року та до відбуття остаточно визначено 2 роки 2 місяців позбавлення волі;

- 23.02.2015 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 11.12.2014 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 26.03.2015 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вчинення даного кримінального правопорушення більш суворим покаранням за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2015 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 2 місяці позбавлення волі;

- 30.03.2015 року Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.02.2015 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 12.05.2015 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 ч.1 ст.70 КК України до 3 років 3 місяців 10 днів позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30.03.2015 року більш суворим покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення та остаточно до відбуття визначено 3 роки 3 місяці 10 днів позбавлення волі. Звільнився 23.06.2017 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання;

- 18.10.2017 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.1 ст.263 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки позбавлення волі;

- 23.10.2018 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 18.10.2017 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 3 місяці позбавлення волі;

- 10.06.2019 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 23.10.2018 року та остаточно до відбуття визначено 4 роки позбавлення волі;

- 24.10.2019 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 10.06.2019 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 03.03.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185, ч.2 ст.190, ч.2 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом часткового складання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення з покаранням за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 24.10.2019 року та остаточно до відбуття визначено 3 роки 9 місяців позбавлення волі;

- 10.06.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.2 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03.03.2020 року більш суворим покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення та остаточно до відбуття визначено 4 роки позбавлення волі;

- 14.09.2021 року Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185; ч.2 ст.185; ч.3 ст.185; ч.2 ст.186; ч.1 ст.70 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за вироком Саксаганського суду м. Кривого Рогу від 10.06.2020 року більш суворим покаранням за вчинення даного кримінального правопорушення та остаточно до відбуття визначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі. Звільнився 30.12.2022 року з Солонянської ВК Дніпропетровської області (№21) по відбуттю строку покарання;

- 18.09.2023 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4ст.185 КК України, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315 від 06.03.2024 року разом із угодою про визнання винуватості.

Прокурор просила суд закрити кримінальне провадження з підстав п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України та, відповідно, відмовити в затверджені угоди про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти закриття кримінального провадження та відмови у затвердженні угоди.

Захисник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , просив відмовити у затвердженні угоди про визнання винуватості та клопотав про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Щодо затвердження угоди про визнання винуватості

Відповідно до ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти, зокрема, такі рішення: затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468-475 цього Кодексу; призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості. У такому разі досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За наявності однієї з підстав, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, або за наявності кількох підстав у їх сукупності суд зобов`язаний відмовити у затвердженні угоди. Угода не є обов`язковою для суду. Суд вправі не затвердити угоду, якщо має обґрунтовані сумніви щодо відповідності угоди вимогам закону, фактичним обставинам справи або сумніви стосовно справедливості запропонованої в угоді міри покарання чи юридичній кваліфікації діяння.

Законом України від 18 липня 2024 року №3886-IX Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

В даному провадженні суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно ст.. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Перевіривши угоду про визнання винуватості, суд не вбачає підстав для її затвердження, оскільки:

- умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Згідно з підпункту «б» пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року № 13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», за наслідками розгляду угоди в судовому засіданні (під час підготовчого судового провадження або під час судового розгляду) суд, перевіривши відповідність угоди вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, врахувавши доводи сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження, має відмовити у затвердженні угоди в разі встановлення підстав, передбачених частиною 7 ст. 474 КПК та повернути кримінальне провадження прокурору, якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, для його продовження у порядку, передбаченому розділом III КПК.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду або відмовити у затверджені угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування.

В той же час, згідно абзацу частини 7 статті 474 КПК України у випадку відмови суду в затвердженні угоди про визнання винуватості досудове розслідування або судове провадження продовжуються у загальному порядку.

За наявних обставин, враховуючи відмову сторін від укладеної угоди, виключена можливість затвердження такої угоди судом, що є безумовною підставою для відмови в її затвердженні.

Згідно з пункту 24 частини 1 статті 3 КПК України судове провадження - кримінальне провадження у суді першої інстанції, яке включає підготовче судове провадження, судовий розгляд і ухвалення та проголошення судового рішення, провадження з перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 06 березня 2024 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000315 завершено та матеріали направлено до суду.

Враховуючи передбачені частиною 3 статті 314 КПК України повноваження суду, та наявність клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених ст. 284 КПК України, суд, відмовляючи у затвердженні угоди, вважає за необхідне продовжити підготовче засідання та вирішити клопотання про закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене, суд вважає, що для затвердження угоди про визнання винуватості та винесення вироку на підставі угоди відсутні правові підстави, у зв`язку з чим у затвердженні угоди про визнання винуватості від 22 березня 2024 року слід відмовити.

Щодо закриття провадження

У судовому засіданні прокурор клопотав про закриття кримінального провадження в частині кваліфікації дій ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з тим, що 09.08.2024 року набрав чинності Закон України, яким крадіжки на суму, що не перевищують 3028 грн., віднесено до дрібних крадіжок, за які передбачено адміністративну, а не кримінальну відповідальність.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 погодилися із клопотанням прокурора та просили закрити провадження у справі у зв`язку з декриміналізацією закону, який встановлював відповідальність за вчинення крадіжки, розмір якої не перевищує 3028,00 грн.

Судом зупинено судовий розгляд та роз`яснено обвинуваченому, що вказана підстава для закриття провадження у справі є нереабілітуючою, тому останній має право на продовження судового розгляду у загальному порядку. Обвинувачений зазначив, що не бажає продовжувати судовий розгляд та просив закрити провадження в частині обвинувачення за ст. 185 КК України.

Суд, заслухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, доходить таких висновків.

Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції (nullum crimen, nulla poena sine lege) є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Відповідно до ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Вказане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Так, 09.08.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було посилено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна та змінено поріг притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до частини другої статті 51 КУпАП (в новій редакції) адміністративна відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, викрадення чужого майна стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Ця сума в 2024 році становить 3028 грн., оскільки пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового Кодексу України передбачає, що «5.Якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваних мінімумів встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1 пункту 169,1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року».

Таким чином, внесені законодавцем зміни про кримінальну відповідальність призвели до часткової декриміналізації діяння, і дія Закону має зворотну дію у часі, тому скасовує кримінальну відповідальність у разі заподіяння злочином меншої шкоди, ніж встановлено нормою закону.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 інкримінується, що він 04.03.2024 року у період часу з 10:00 год. до 11:00 год. перебуваючи на території закладу, який розташований на території ринку «Ювілейний», неподалік будинку АДРЕСА_2 , разом з раніше знайомою йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реалізуючи намір, направлений на таємне викрадення чужого майна та звернення його на свою користь, впевнившись в тому, що її дії носять таємний характер та за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, переслідуючи мету власного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, шляхом вільного доступу, з лівої зовнішньої кишені куртки, належної потерпілій ОСОБА_6 , викрав майно, належне останній, а саме: мобільний телефон марки «Nokia» модель «6.1 DS TA-1043», вартість якого згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №881 від 08.03.2024 складає 2220,00 грн. Після чого ОСОБА_4 з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденим майном зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд. Внаслідок умисних дій ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено матеріальний збиток на суму 2220,00 гривень.

ОСОБА_4 , вчинив такі дії під час дії воєнного стану в Україні у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, який продовжений Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23 липня 2024 року № 469/2024.

Вищевказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

З 09.08.2024 року таємне викрадення чужого майна (крадіжка) стає кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого майна на момент вчинення правопорушення становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн.

Наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

Оскільки згідно обвинувального акту сума викраденого ОСОБА_4 майна становить 2 220,00 грн., то вказані дії за ознакою об`єктивної сторони, з урахуванням законодавчих змін, не є кримінально-караними, та такі дії з 09.08.2024 року необхідно кваліфікувати за відповідними частинами Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Виходячи з положень рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року№ 1-зп/1997щодо офіційного тлумачення ст. 58 Конституції України, конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному, загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше.

У абзаці 3 пункті 2, абзаці 4 п. 3 мотивувальної частини рішення, Конституційний Суд України № 6-рп/2000 від 19.04.2000 року офіційно розтлумачив положення ст. 58 Конституції України саме щодо зворотної дії в часі кримінально-правової норми, котра пом`якшує або скасовує відповідальність особи, вказавши, що це, зокрема, стосується випадків, коли в диспозиції норми зменшено коло предметів посягання; виключено із складу злочину якісь альтернативні суспільно-небезпечні наслідки; обмежено відповідальність особи шляхом конкретизації в бік звуження способу вчинення злочину; звужено зміст кваліфікуючих ознак тощо.

Згідно з вимогами частини 3 статті 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

В судовому засіданні обвинувачений надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Суд вважає, що оскільки Законом № 3886-ІХ підвищилась межа, з якої настає кримінальна відповідальність за крадіжку, то вказані обставини є у даному випадку підставою для закриття кримінального провадження за п.4-1 ч.1ст.284 КПК України.

За таких обставин провадження у справі за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 4ст.185КК України підлягає закриттю.

Керуючись п. 4 ст.284, ст.ст.314, 372, 376, 378, 474 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У затвердженні угоди про визнання винуватості від 22 березня 2024 року у кримінальному провадженні №0000315 від 06.03.2024 року, укладеної між прокурором Криворізької центральної окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , в присутності захисника ОСОБА_5 - відмовити.

Кримінальне провадження №0000315 від 06.03.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України закрити на підставі п.4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Речовий доказ мобільний телефон марки «NOKIA» моделі «6.1 DS TA-1043» в корпусі чорного кольору з червоними вставками, в стані бувшому у використанні, без пошкодження об`ємом пам`яті 3/32 Гб, без додаткової карти пам`яті, ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 - залишити у володінні потерпілої ОСОБА_6 (Т.2 а.с. 34).

Речовий доказ DVD-R диск ємкістю пам`яті 4.7 Gb на якому мається відеофайл формату (mp4) в кількості 1 (однієї) штуки з назвою: «123 Кривой Рог_ch_62141_5711» від 08.03.2024 року, який був отриманий 08.03.2024 року в ході складання протоколу зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 04.03.2024 року на підставі постанови слідчого від 07.03.2024 року, врученої представнику «Центральний Ломбард», ПТ ПП «ЕРА-ДОН» І КОМПАНІЯ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований за адресою: АДРЕСА_3 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000315.(Т.2 а.с. 50).

Копію ухвали направити до уповноваженого органу Національної поліції, а саме до СВ ВП №2 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області - для вирішення питання щодо притягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за наявності в його діях ознак складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Ухвала може бути оскаржена протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подання апеляції до Дніпровського апеляційного суду через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1