ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2330/24 Справа № 190/1017/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2024 року, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовлено.

Обгрунтовуючи прийняте рішення, суд зазначив, що засуджений є особою раніше судимою, своєю поведінкою та ставленням до праці за весь час відбування покарання не довів свого виправлення. Зазначено, що за весь час відбування покарання засуджений має лише 2 заохочення та 3 стягнення, які хоча і погашені у встановленому законом порядку, але характеризують засудженого, як особу схильну до протиправної поведінки.

Також судом враховано, що дотримання порядку і режиму утримання під час перебування в колонії є обов`язком засудженого і саме по собі не слугує підставою для звільнення від відбування покарання.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити та звільнити його умовно достроково від відбування покарання.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення. Зазначає, що судом не враховано, що усі застосовані до нього стягнення погашені, на даний час він працевлаштований у швейному цеху, має два заохочення, у вчиненому розкаюється.

Заслухавши суддю-доповідача; засудженого, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, оскільки, на його думку, засуджений не довів свого виправлення; перевіривши надані матеріали та апеляційні доводи, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Так, ст. 6 КВК України передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК Україниумовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

Під час апеляційного перегляду встановлено, що вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Згідно довідки та характеристики, що надані установою, ОСОБА_7 з 06.12.2021року знаходиться в установах виконання покарань, кінець строку припадає на 06.12.2024 року.

За час відбування покарання в П`ятихатській виправній колонії №122, характеризується задовільно, має два заохочення та три стягнення, дотримується норм, які визначають порядок і умови відбування покарання та розпорядку дня установи, ввічливо ставиться до персоналу, дотримується трудової дисципліни.

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки за час перебування в установі виконання покарань, а саме з 06.12.2021 року, отримав лише два заохочення за період, що безпосередньо передував зверненню з клопотанням про умовно-дострокове звільнення.

Окрім того, за період відбування покарання ОСОБА_7 мав три стягнення два з яких у виді суворих доган, у тому числі за перебування у стані наркотичного сп`яніння, які свідчать про те, що засуджений схильний до порушення режиму.

Колегія суддів звертає увагу, що висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку саме за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передує розгляду питання про можливість застосування умовно-дострокового звільнення від покарання.

Наявність у засудженого заохочень за період починаючи з другої половини 2023 року, перед виникненням у нього права на умовно-дострокове звільнення, не може свідчити про його бездоганну поведінку за час усього періоду відбування покарання, з огляду на наведені вище обставини.

Дотримання ж засудженим порядку і умов відбування покарання в установі є обов`язком засуджених, і дана обставина сама по собі не може слугувати підставою для висновку про доведеність засудженим свого виправлення.

Крім того, в наданих матеріалах відсутні дані про те, що ОСОБА_7 бере участь в організації виховних заходів та реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій установи.

Також суд апеляційної інстанції зважає на те, що ОСОБА_7 є особою раніше неодноразово судимою, звільнявся від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, втім висловлену йому довіру не виправдав та вчинив новий злочин в період іспитового строку, що потягло призначення йому покарання наступним вироком на підставі ст. 71 КК України. Наведене свідчить про стійкість його протиправної поведінки, а відтак і про те, що його виправлення до повного відбуття покарання має переконливо підтверджуватись вагомими обставинами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи ОСОБА_7 у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність двох заохочень за весь період відбування покарання не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги засудженого відсутні, оскільки рішення суду ухвалено згідно з нормами кримінального процесуального закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, з наведенням в ухвалі достатнього обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 24 травня 2024 року, про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4