УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року

м. Київ

Справа № 750/9359/23

Провадження № 51-3605 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересоч Куликівського району Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Згідно з вироком військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_4 , грубо порушуючи встановлений у Національній гвардії України порядок проходження військової служби, 20.04.2023 о 08 год. 30 хв. в порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, пунктів 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статей 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану не з`явився вчасно без поважних причин на службу в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби, до 28.04.2023, коли старший солдат ОСОБА_4 самостійно прибув до розташування військової частини та приступив до виконання обов`язків військової служби.

Крім того, військовослужбовець військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України старший солдат ОСОБА_4 09.06.2023 о 08 год. 30 хв., достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України, діючи з прямим умислом, повторно, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану не з`явився вчасно без поважних причин на службу в розташування військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України і в період з 10.06.2023 до 22.06.2023 не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

22.06.2023 старший солдат ОСОБА_4 добровільно прибув до П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернігові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві.

Діяння ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушеннята особі засудженого через суворість, а також на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить змінити оскаржувані судові рішення в частині призначеного покарання й на підставі положень ст. 75 КК України звільнити йоговід відбування призначеного покарання з випробуванням.

На обґрунтування своїх вимог засуджений зазначає, що суди не в повній мірі врахували дані про його особу, стан здоров`я, інформацію досудової доповіді щодо можливості його виправлення без ізоляції від суспільства, а також наявність пом`якшуючої покарання обставини - щирого каяття.

На думку засудженого, вказані обставини є достатніми підставами для звільнення його від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії оскаржуваних судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його дій за ч. 5 ст. 407 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Стосовно доводів засудженого щодо можливості його звільнення від відбування покарання на підставі положень ст. 75 КК України, то вони є безпідставними.

Відповідно до положень ст. 75 КК України (в редакції Закону № 2839-IX від 13.12.2022, що набрав чинності 27.01.2023) якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, статтею 75 КК України передбачено виключення щодо можливості застосування звільнення від відбування покарання з випробуванням, зокрема і у разі вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану.

Зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_4 засуджено за вчинення у квітні та червні 2023 року двох епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану.

Таким чином, як правильно вказав апеляційний суд, положення ст. 75 КК України не можуть бути застосовані до ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні.

Стосовно інших доводів про надмірну суворість призначеного ОСОБА_4 покарання колегія суддів вбачає таке.

Відповідно до положень ст. 50 КК Українипокарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно з вимогами ст. 65 КК Україниособі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене правопорушення.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вимогах закону.

Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів; дані про особу винного, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, брав участь в АТО у 2017 році, не одружений, дітей на утриманні не має, має постійне місце реєстрації та проживання, негативно характеризується за місцем служби.

Також суд врахував дані про стан здоров`я засудженого, зокрема те, що він за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення ЧОПНЛ не звертався, за медичною допомогою до лікаря-психіатра в диспансерне психіатричне відділення ЧОПНЛ не звертався, психотичних розладів не має.

Також суд врахував зміст досудової доповіді, відповідно до якої орган пробації вважає, що є обставини, які свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без його ізоляції від суспільства.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття, а обтяжуючою покарання обставиною суд визнав вчинення злочину особою повторно.

Суд першої інстанції, проаналізувавши та надавши оцінку всім указаним обставинам, призначив ОСОБА_4 мінімальне покарання, визначене санкцією ч. 5 ст. 407 КК України.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги засудженого щодо призначеного покарання та можливості звільнення від його відбування на підставі положень ст. 75 КК України, та з наведенням докладних мотивів ухваленого рішення обґрунтовано залишив апеляційну скаргу засудженого без задоволення. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Колегія суддів убачає, що покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових правопорушень, відповідає вимогам ст. 65 КК України, принципам індивідуалізації та справедливості покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів касаційного суду не вбачає підстав для зміни оскаржуваних судових рішень з метою пом`якшення призначеного засудженому покарання у зв`язку з його явною несправедливістю через надмірну суворість, а також для звільнення засудженого від його відбування.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги засудженого та доданих до касаційної скарги копій судових рішень не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Керуючись положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 03 листопада 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 11 червня 2024 року.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3