печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_4 , на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 від 10 квітня 2024 року про відмову у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023 за частиною 1 статті 172 Кримінального кодексу України,

УСТАНОВИВ:

1. Виклад доводів поданої скарги

Адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 у порядку п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із скаргою на постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 10 квітня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023.

В обґрунтування скарги вказано, що із заяви про вчинення кримінального правопорушення, з якою ОСОБА_4 звернулась до Державного бюро розслідувань, чітко вказано, в чому безпосередньо полягає порушення її прав та завдана кримінальним правопорушенням шкода.

2. Явка сторін

Від адвоката ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд скарги за його відсутності, аргументи та вимоги викладені в скарзі підтримує в повному обсязі.

Слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань в судове засідання також не з`явився, будучи належно повідомленим про день, час та місце розгляду скарги. Заперечень, клопотань, заяв від слідчого не надходило.

Частиною 3 статті 306 КПК України, передбачено, що відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Відповідно до положень частини 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи принцип диспозитивності, слідчий суддя визнав за можливе прийняти рішення по суті скарги у відсутність осіб, які не з`явились, на підставі наданих доказів.

Згідно з нормами частини 4 статті 107 КПК України фіксація за допомогою технічних засобів під час розгляду скарги слідчим суддею не здійснювалась.

3. Обставини, встановлені слідчим суддею

ОСОБА_4 брала участь у відкритому конкурсі на заняття вакантної посади «Заступник Керівника Управління зовнішніх комунікацій» Національного антикорупційного бюро України (посада державної служби категорії «Б»).

Відповідно до Витягу з протоколу від 20 квітня 2023 року № 8 засідання Конкурсної комісії № 2 з проведення конкурсу, ОСОБА_4 була визначена переможцем конкурсу, а її кандидатура - рекомендована Директорові Національного антикорупційного бюро України на заняття відповідної посади.

ОСОБА_4 не була призначена на вказану вище посаду, у зв`язку із чим звернулась із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Так, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 172 КК України за заявою ОСОБА_4 про вчинення кримінального правопорушення від 23 травня 2023 року щодо неправомірних дій Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_7 та заступника Директора Національного антикорупційного бюро України ОСОБА_8 .

Досудове розслідування розпочато на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2023 року у справі 757/22217/23-к.

05 квітня 2024 року ОСОБА_4 звернулась до Державного бюро розслідувань із заявою про залучення її як потерпілої до кримінального провадження № 0000536 від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 172 КК України.

10 квітня 2024 року слідчим Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023 за ч. 1 ст. 172 КК України.

Як підставу для відмови у визнанні ОСОБА_4 потерпілою серед іншого, слідчий зазначає відсутність фактичних даних, підтверджених належними доказами, які б свідчили чи могли свідчити про факт завдання ОСОБА_4 моральної та майнової шкоди (у вигляді упущеної вигоди), а також, розмір завданих збитків внаслідок вчинення можливого кримінального правопорушення з боку посадових осіб НАБУ, що вказує на відсутність правових та фактичних підстав для визнання ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні.

Процесуальною підставою для прийняття рішення про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної в ч. 1 ст.55 КПК України.

4. Норми права, якими керується слідчий суддя при розгляді скарги

Положеннями статті 2 КПК України визначені завдання кримінального провадження, до яких, серед іншого, віднесена охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Крім того, кримінальним процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування покладається на слідчого суддю.

Отже, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень покликаний забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачених законом заходів для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Відповідно до статті 25 КПК України слідчий зобов`язаний у межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування, зокрема в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, однією з яких є законність, сутність якої розкрита у статті 9 КПК України.

Так, частиною 9 КПК України на слідчого під час кримінального провадження покладений обов`язок неухильного дотримання вимог Кримінального процесуального кодексу.

Згідно із частиною 2 цієї статті, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до частини 1 статті 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Статтею 92 КПК України обов`язок доказування обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, покладається на прокурора та слідчого.

Рішення слідчого у відповідності до вимог частини 3 статті 110 КПК України приймається у формі постанови.

Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 110 КПК України постанова слідчого має містити, зокрема, відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви їх прийняття, обґрунтування та посилання на положення КПК.

Відповідно до статті 55 КПК потерпілим у кримінальному провадженні є особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Отже, враховуючи вищевикладене, законним процесуальне рішення може визнаватись лише у разі його відповідності вищевказаним вимогам.

У рішенні ЄСПЛ «Шмалько проти України» п. 33 та «Далбан проти Румунії» п. 44 визначено, що термін «потерпілий» у сенсі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод означає особу, яка безпосередньо постраждала від дії чи бездіяльності, яка є предметом судового розгляду; при цьому порушення Конвенції може мати місце навіть за відсутності шкоди. Отже прийняття рішення чи вжиття заходу на користь заявника в принципі не є достатнім для позбавлення останнього статусу «потерпілого», якщо державні органи не визнали порушення Конвенції, чи то безпосередньо, чи по суті, і не надали за це порушення компенсації.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших

негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі

інтелектуальної), прав, наданих споживачам, права на працю та інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені ч. 1 ст. 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії (ч. 1 ст. 304 КПК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

5. Мотиви, якими керується слідчий суддя при розгляді скарги

Як вбачається із матеріалів скарги, у своїх заявах про вчинення кримінального правопорушення та про визнання потерпілою ОСОБА_4 були зазначені відомості про заподіяння їй шкоди внаслідок неправомірних дій з боку посадових осіб Національного антикорупційного бюро України, які виразились у не призначенні її на посаду заступника керівника управління зовнішніх комунікацій Національного антикорупційного бюро України за результатами проведеного конкурсу, що в свою чергу призвело до фінансових втрат у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, що проявляється у відчуттях образи, приниження, обурення та несправедливості.

З огляду на викладене вище слідчий судді дійшов висновку, що при ухваленні постанови від 10 квітня 2024 року слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 дійшов помилкового висновку про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023, а тому постанова підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 55, 110, 303, 304, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу - задовольнити.

Постанову слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 від 10 квітня 2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_4 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000536 від 21.06.2023 - скасувати.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1