Справа № 192/1587/24
Провадження № 1-в/192/227/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника ДУ «СВК (№21)» ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області в режимі відеоконференції клопотання

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Покров Дніпропетровської області, відбуває покарання в ДУ «Солонянська виправна колонія № 21» у виді 4 років позбавлення волі за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 25.05.2022 року, яким він засуджений за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України на підставі ч. 4 ст. 70 КК України з урахуванням вироку Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2021,

про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

Початок строку: 28.01.2021 року

Кінець строку: 04.01.2025 року

встановив:

До Солонянського районного суду Дніпропетровської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції засуджений просив клопотання задовольнити та звільнити його від подальшого відбуття покарання умовно-достроково, зазначив, що з 09.08.2021 року по 15.10.2022 року відбував покарання у Північній виправній колонії № 90 м.Херсон. Потім був примусово переміщений в Краснодарську колонію № 2 РФ, де перебував до серпня 2023 року та зазнавав знущань зі сторони адміністрації і російських засуджених. В серпні 2023 року був вивезений в м.Керч в колонію № 2, з якої був звільнений 17.10.2023 року. За допомогою волонтерів доїхав до України та 23.10.2023 року приїхав в АДРЕСА_1 , звідки 01.02.2024 року був доправлений в СВК АДРЕСА_2 та по теперішній час відбуває покарання. Вдома залишились брат з інвалідністю, неповнолітня сестра та мати похилого віку, для яких він являється єдиним годувальником.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)» в судовому засіданні вважав, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення, він заохочень не має, участі в програмах установи не приймає.

Прокурор в судовому засіданні вважав, що ОСОБА_5 не довів своє виправлення.

Суд, вислухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№21)», з`ясувавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вивчивши матеріали особової справи засудженого, виходить з такого.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом, зокрема, за умисний тяжкий злочин.

ОСОБА_5 відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі за вироком Приморського районного суду міста Одеси від 25.05.2022 року, яким він засуджений за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України з урахуванням на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вироку Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року.

Згідно з характеристикою ОСОБА_5 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 24.01.2024 року. За період перебування в ДУВП №4 м.Дніпро характеризувався задовільно, порушень режиму утримання не допустив, заохочень не мав. В Солонянській виправній колонії № 21 знаходиться з 08.02.2024 року, працевлаштований у підсобному господарстві. За час відбування покарання характеризується задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, на критику реагує не агресивно. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та при ліжкову тумбочку, має охайний зовнішній вигляд, намагається дбайливо ставитися до майна установи. Виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Не допускає порушень вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

01.03.2024 року комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України, як особі, що не довела свого виправлення.

ОСОБА_5 не бере участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі, в реалізації програм диференційованого виховного впливу, у роботі самодіяльних організацій.

Як встановлено судом ОСОБА_5 раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за вчинення тяжкого умисного злочину проти власності ч. 3 ст. 185 та ч.2 ст. 185 КК України від якого був звільнений на підставі Закону України «Про амністію». В даний час також відбуває покарання у виді 4 років позбавлення волі за вчинення умисного корисливого злочину, передбаченого ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 186 КК України покарання за яким поглинуто менш суворим покаранням, призначеним за вироком Київського районного суду м. Одеси від 26.04.2021 року у зв`язку із засудженням за вчинення тяжкого умисного злочину проти власності - ч.3 ст. 185 КК країни, дійсно відбув 2/3 частини строку покарання призначеного судом.

Згідно довідки про заохочення та стягнення судом встановлено, що ОСОБА_5 за час відбування покарання заохочень та стягнень не має.

ОСОБА_5 працює, але підстави вважати, що він сумлінно ставиться до праці у суду відсутні, жодного заохочення до ОСОБА_6 не застосовано.

Як не має на думку суду і підстав вважати, що сумлінною є і поведінка ОСОБА_6 .

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність того, що засуджений сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК України).

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь час відбуття покарання, в тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому основним, вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Відповідно ст. 9 КВК України, неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання своїх обов`язків є лише одним з критеріїв, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

ОСОБА_5 відбував покарання в ДУ «Північна виправна колонія (№90)», під конвоєм РФ у вересні 2022 року був вивезений до країни-агресора, за даними СВК№21 відбував покарання на тимчасово-окупованій території України в АР Крим звідки був звільнений РФ 18.10.2023, 21.10.2023 повернувся до України.

Разом з цим суд позбавлений можливості надати оцінку обставинам перебування ОСОБА_6 в установах виконання покарань, що перебувають під контролем країни-агресора, відомостям про обставини його звільнення, у зв`язку з розривом дипломатичних стосунків з Росією.

Суд враховує лише відомості про відбування покарання ОСОБА_6 на території України та оцінює поведінку засудженого лише під час такого відбування покарання, призначеного судом держави Україна.

За весь час відбування покарання ОСОБА_6 характеризується задовільно, не заохочувався та не притягувався до відповідальності.

Підставою для відмови в направленні подання СВК№21 до суду для умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 після повернення до України, були висновки адміністрації установи про те, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення. Суд погоджується з такими висновками СВК№21.

Суд вважає, що повномасштабне вторгнення РФ та окупація частини території України не може бути єдиною підставою для умовно-дострокового звільнення, формальність відбуття 2/3 строку призначеного покарання не є доказом виправлення засудженого, як не вказує на це і наявність рідних у засудженого, які на його переконання потребують його утримання. Будь-яких доказів на підтвердження змін в особистості ОСОБА_5 у зв`язку з чим суд міг би дійти до обґрунтованого висновку про його виправлення, суду не надано.

Воєнний стан в державі у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ, на думку суду, ОСОБА_5 використовується як можливість для уникнення повного відбування призначеного судом покарання за вчинення умисного тяжкого злочину, глибокого усвідомлення вчиненого та його наслідків засудженим не відбулось, основна мета призначеного ОСОБА_5 покарання на даному етапі його відбування не досягнута.

Суд вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення, його умовно-дострокове звільнення є недоцільним та не буде сприяти досягненню меті призначеного судом покарання.

Судом враховано особу засудженого в цілому, а також обставини, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину, за який він відбуває покарання на підставі яких суд вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, ст. 81 КК України та керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її проголошення, а сторонами, які не були присутні у судовому засіданні у той же строк з дня отримання копії повної ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1