Провадження №11-сс/801/690/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , розлученого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

за участю:

прокурора: ОСОБА_7

захисника: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024 року клопотання прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_7 задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 60 днів, тобто до 14.10.2024 включно.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу просив, змінити йому запобіжний захід на більш мякий у виді цілодобового домашнього арешту.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого мотивовано тим, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обирався ОСОБА_6 за ч.1 ст.115 КК України, а продовжено за ч.2 ст. 121 КК України.

Крім того, при зміні обвинувачення питання про зміну запобіжного заходу не піднімалося.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, обвинуваченого ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, захисника ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 183 КК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ст.199 ч.3 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Під час апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.177, 178, 183, 184 КПК України, бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебувають матеріали кримінального провадження №0000468 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , врахував обставини кримінального правопорушення, його наслідки, тяжкість покарання за скоєний злочин, особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше судимий, неодружений, утриманців немає, у якого відсутні стримуючі фактори соціального характеру, те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України продовжують існувати та дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачений перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, продовжити злочинну діяльність, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 щодо застосування відносно нього більш мякого запобіжного заходу, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що інший запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

З матеріалів судового провадження вбачається, що при вирішенні питання щодо продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою суд першої інстанції правильно виходив не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Той факт, що кваліфікацію дій ОСОБА_6 змінено з ч.1 ст. 115 на ч.2 ст. 121 КК України не є підставою для зміни запобіжного заходу у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Підстави для скасування ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Керуючись ст.405, 422 КПК України, суд апеляційної інстанції,

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 16.08.2024 року щодо ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4