Провадження №: 1-кс/755/2810/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , перевіривши виконання вимог ст. 132, 184, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, за клопотанням прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2024 року за № 0002338, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив :

до цього місцевого суду надійшло зазначене клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2024 року за № 0002338, в порядку ч. 6 ст. 199 КПК України, у зв`язку з неможливістю проведення підготовчого судового засідання 26 серпня 2024 року через тривогу у місті Києві та перебоями зі світлом у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

При цьому, згідно ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Вказана стаття (ст. 199 КПК) передбачає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою повинно містити відомості, зазначені у статті 184 цього Кодексу у т.ч. , відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 184 КПК України, додаються копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання .

Також, в силу ч. 7 ст. 132 КПК України, до клопотання прокурора про застосування, зміну або скасування заходу забезпечення кримінального провадження додається витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання.

Отже, в силу положень ст. 132, 184, 199 КПК України, у порядку ч. 6 ст. 199 цього Кодексу, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання подати клопотання про його продовження може не будь-який прокурор прокуратури, а лише той, котрий підтвердив свої повноваження, у порядку визначеному ч. 7 ст. 132 того ж Кодексу.

При цьому, згідно вимог ст. 22, 26 КПК, вказані обставини підлягають підтвердженню учасником кримінального провадження шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Тобто, обов`язок доведення свого процесуального статусу лежить на особі, що звертається до суду в силу положень ст. 22 КПК України (див. з цього питання позицію Київського апеляційного суду викладену в ухвалі від 15 серпня 2022 року у справі № 755/18627/21, де вказано, що наявність чи відсутність права подавати скаргу (звернення) є складовою відповідного процесуального статусу відповідного учасника кримінального провадження, у зв`язку з цим, для того щоб встановити чи має особа це право слідчий суддя має встановити процесуальний статус цієї особи на підставі доданих до скарги (звернення) документів).

В цьому випадку, до клопотання не доданого жодного додатку взагалі.

Як наслідок, у цій справі заявником, в розрізі ст. 132, 184, 199 КПК, не підтверджено свої повноваження як прокурора на участь у кримінальному провадженні, з огляду на що, слідчий суддя вважає за необхідне, з урахуванням норм ч. 6 ст. 9 КПК України, яка регламентує, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, беручи до уваги положення ст. 7, ч. 2 ст. 8, ч. 5 і ч. 6 ст. 9 КПК України, клопотання повернути заявнику.

Позаяк, схожим за своєю суттю є положення ч. 2 ст. 304 КПК України, адже, згідно п. 1 ч. 2 ст. 304 КПК України, скарга повертається, якщо вона подана особою, яка не має права її подавати.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 вказала, що інститут аналогії закону і аналогії права первісно був доктринально обґрунтований і застосовувався судами задовго до часткового відображення цього інституту в законодавстві. Необхідність інституту аналогії (аналогії закону та аналогії права) випливає з того, що закон призначений для його застосування в невизначеному майбутньому, але законодавець, встановлюючи регулювання, не може охопити всі життєві ситуації, які можуть виникнути. Крім того, життя перебуває у постійному русі, змінюється і розвивається, внаслідок чого виникають нові життєві ситуації, які законодавець не міг передбачити під час ухвалення закону. Суд застосовує аналогію закону і аналогію права тоді, коли на переконання суду певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого наявна прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Тому відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

При цьому, повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Окрім того, принагідно, оскільки клопотання повертається прокурору, слід зауважити, що у повторному зверненні, з метою належного виконання вимог КПК України, слід до нього додати:

1. витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, в рамках якого подається клопотання та/або копію постанови про групу прокурорів;

2. копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання у т.ч. копії:

- обвинувального акта,

- ухвали слідчих суддів щодо застосування запобіжних заходів до підозрюваного рішення;

- матеріалів, на котрі у звернення покликається ініціатор, у цьому випадку це: протоколів слідчих від 01 липня 2024 року (7 штук), протоколу затримання та особистого обшуку;

- матеріали, які вказують на передання обвинувального акту до суду та засвідчують факт закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання.

Також слід зауважити, що в постанові від 31 травня 2021 року в справі № 646/3986/19 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у т.ч. вказала, що «серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремлювати дві групи рішень: ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК); ухвалені в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. При вирішенні питання щодо апеляційного оскарження рішень слідчого судді, ухвалених у межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню. З огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК (якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених правообмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування».

Відповідно, оскільки це судове рішення ухвалене в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, та з огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання, у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ст. 132, 184, 199 КПК (подане особою, котра не підтвердила свої повноваження) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ані до перешкоджання здійсненню ефективного провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На підставі викладеного та керуючись статтями 2, 7, 9, 131-132, 184, 199, 369-372, 376 КПК України, Суд постановив :

клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_2 про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 липня 2024 року за № 0002338, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України, повернути особі, яка його подала.

Повернення клопотання не позбавляє права повторного звернення до слідчого судді в порядку, передбаченому ч. 6 ст. 199 КПК України, або ж до суду згідно ч. 3 ст. 315 того ж Кодексу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді, та є обов`язковою до виконання на всій території України.

Слідчий суддя ОСОБА_1