ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2006/24 Справа № 206/3388/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілого ОСОБА_7

представника потерпілого ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11 , ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури, апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 відносно:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Посад, Роменського району, Сумської область, із середньо-технічною освітою, українця, громадянина України, має на утриманні двох малолітніх дітей, доньок ОСОБА_14 , 2017 року народження та ОСОБА_15 , 2020 року народження, офіційно не працевлаштований, місце реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

29 липня 2022 року вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, -

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпрорудне, Запорізької області, із середньо-технічною освітою, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, місце реєстрації: АДРЕСА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України;

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, із середньо-технічною освітою, українця, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, місце реєстрації та мешкання: АДРЕСА_5 , раніше не судимого;

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України;

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року ОСОБА_11 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 1 ст. 255-1 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_11 кримінальних правопорушень.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Строк покарання ОСОБА_11 ухвалено обчислювати з дня затримання особи 12 год. 40 хв. 10 лютого 2021 року .

Зараховано ОСОБА_11 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 12 год. 40 хв. 10 лютого 2021 року до дня вступу вироку в законну силу із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до вступу вироку в законну силу залишено у вигляді тримання під вартою.

ОСОБА_13 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 1 ст. 255-1 КК України та виправданона підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_13 кримінальних правопорушень.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання за цим вироком більш суворим покаранням за вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2022 року призначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_13 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_13 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

До вступу вироку в законну силу продовжено ОСОБА_13 строк дії обов`язків, визначених ч. 4 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду у кримінальному провадженні №000030 на кожний виклик; не відлучатися з м. Дніпро без дозволу суду; утриматись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та потерпілим по справі; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; повідомляти суд про зміну свого місця проживання

ОСОБА_12 визнати невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 189 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення коштів відмовлено.

Вирішено питання щодо речових доказів, повернення застави та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 14 січня 2021 року близько 19:00 год. більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, у невстановленому в ході досудового слідства місці, ОСОБА_13 , спільно з ОСОБА_11 , не маючи законних джерел доходів, розробивши злочинний план, маючи злочинний умисел на вчинення особливо тяжких злочинів, керуючись корисливим мотивом, вступили в злочину змову та як об`єкт своїх злочинних посягань обрали потерпілого - ОСОБА_7 .

При цьому ОСОБА_13 спільно з ОСОБА_11 , усвідомлюючи, що для скоєння зазначених злочинів їм необхідні співучасники, кожен з яких буде виконувати обумовлені функції, спрямовані на досягнення єдиного злочинного плану, прийняли рішення створити злочинну групу з кола своїх знайомих, з якими вони були тісно пов`язані дружніми та особистими зв`язками, об`єднати їх протиправні дії, детально розподілити між ними злочинні обов`язки, визначити способи виконання злочинного плану, відомого всім учасникам групи, і таким чином, забезпечити досягнення бажаного результату, а саме: заволодінням чужим майном шляхом вимагання. Таким чином до вчинення злочину були залучені двоє невстановлених в ході досудового слідства осіб, які виконували відведенні їм ролі у вимаганні грошових коштів у потерпілого ОСОБА_7 .

Так 12 січня 2021 року, приблизно о 14:00 год., більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів виконуючи відведену їм роль, рухаючись по дорозі, що розташована у м. Дніпро за перехрестям вул. Семафорна та вул. Лісопаркова на автомобілі «Фольксваген СС» білого кольору, номерні знаки в ході досудового розслідування не встановлені, за кермом якого був ОСОБА_11 , по зустрічній смузі, цілеспрямовано під`їхали до потерпілого, ОСОБА_7 , що знаходився за кермом свого автомобіля «Мерседес» днз. НОМЕР_1 , червоного кольору, 2019 року випуску, та через відкрите вікно свого автомобіля ОСОБА_11 в погрозливому тоні повідомив потерпілому, що необхідно поговорити.

Далі, 14 січня 2021 року приблизно о 19:00 год., більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_11 виконуючи відведену йому роль у вчиненні злочину, вів спостереження за потерпілим ОСОБА_7 , чекаючи слушного моменту для реалізації злочинного плану, під`їхав до потерпілого ОСОБА_7 який в той час знаходився на стоянці що розташована поряд з відділенням АДРЕСА_6 , та наказав останньому сісти до нього в автомобіль «Фольксваген СС» білого кольору, номерні знаки в ході досудового розслідування не встановлені. В свою чергу, потерпілий боячись за своє життя та здоров`я, сів до зазначеного автомобіля в якому ОСОБА_11 демонструючи предмет схожий на зброю, почав психологічно тиснути на потерпілого та встановлювати у останнього відомості відносно заробітку грошових коштів. Однак завершити злочинний план ОСОБА_11 , завадила особа, що знаходилась спільно з ОСОБА_7 ..

Далі 15.01.2021 приблизно об 11:00 годин більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів виконуючи відведену їм роль, забрали потерпілого ОСОБА_7 , та повезли на зустріч з ОСОБА_13 який спільно з невстановленими особами, чекали їх у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що розташований за адресою: АДРЕСА_7 .

Приїхавши у вищевказане місце, ОСОБА_13 , виконуючи йому відведену роль у вчиненні злочину, з корисливих мотивів, почав вимагати грошові кошти у потерпілого ОСОБА_7 , який розуміючи фізичну перевагу злочинців, боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зі сторони ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , та інших невстановлених в ході досудового слідства осіб, надав свою згоду, віддати грошові кошти, що знаходились у нього дома, зазначеним особам.

З метою подальшої реалізації злочинного плану, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 направились з потерпілим ОСОБА_7 до місця його мешкання, при цьому продовжуючи психологічно тиснути на останнього, який розуміючи фізичну перевагу злочинців, боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зі сторони ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , примусово віддав 50 тисяч доларів США.

ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інші невстановлені в ході досудового слідства особи, не зупиняючись на досягнутому продовжили свої злочинні дії, відносно потерпілого ОСОБА_7 , а саме вимагання грошових коштів останнього.

Так ОСОБА_11 , того ж дня, у невстановлений у ході досудового слідства час, переслідуючи корисливий умисел, під`їхав за місцем мешкання потерпілого ОСОБА_7 , де продовжив вимагати у останнього грошові кошти у сумі 7 тисяч доларів США, на що потерпілий, розуміючи фізичну перевагу злочинців, боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зі сторони ОСОБА_11 , віддав останньому зазначену суму.

Після цього, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_12 , виконуючи вказівки ОСОБА_13 , діючи за попередньою змовою групою осіб, того ж дня у вечірній час, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, вислідили потерпілого ОСОБА_7 , продовжуючи психологічно тиснути на останнього, який розуміючи фізичну перевагу злочинців, боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, зі сторони ОСОБА_11 та іншої невстановленої в ході досудового слідства особи, примусово віддав 23 тисячі доларів США, при цьому потерпілому повідомили, що наступного дня він повинен віддати ще 20 тисяч доларів США.

Так як потерпілий ОСОБА_7 , розумів фізичну перевагу злочинців, та боявся застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, 16 січня 2021 року близько 10:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись на території площадки магазину «Комфі», що розташований в м. Дніпро по вул. Січеславська Набережна, примусово віддав 20 тисяч доларів США.

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та інші невстановлені в ході досудового слідства особи, діючи за попередньою змовою групою осіб в період часу з 15.01.2021 по 16 січня 2021 року заволоділи чужим майном, а саме - грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , на загальну суму 100 тисяч доларів США, відповідно курсу Національного банку України в зазначений період часу вартість 1 долару США складала 28,06 грн.

Таким чином, потерпілому ОСОБА_7 , кримінальним правопорушенням заподіяна матеріальна шкода на суму 2806000 грн., що на момент заволодіння чужим майном у 600 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що завдало матеріальної шкоди потерпілому в особливо великих розмірах.

Наведені дії ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 4 ст. 189 КК України, що виразились у вимаганні передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що завдало майнової шкоди в особливо великих розмірах.

Крім того, ОСОБА_13 та ОСОБА_11 обвинувачуються в наступному:

Протягом 2020 року, більш точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, протиставляючи себе нормам законності та бажаючи продовжувати свою діяльність в противагу загальновизнаним етичним правилам існування в правовому суспільстві, знаходячись у невстановленому в ході досудового розслідування місці при невстановлених в ході досудового слідства обставинах, невстановлена в ході досудового слідства особа, яка в кримінальному світі є суб`єктом підвищеного злочинного впливу, надала ОСОБА_11 та ОСОБА_13 статусу суб`єктів підвищеного злочинного впливу на території Дніпропетровської області.

Одночасно з цим, отримавши статус суб`єкта підвищеного злочинного впливу, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 зобов`язувались дотримуватися чітко визначених правил особистої поведінки щодо взаємовідносин з іншими категоріями криміногенного світу та поширення свого злочинного впливу, серед яких: повне неприйняття зовнішніх загальноприйнятих норм і правил поведінки; поширення злочинного впливу на території Дніпропетровської області, шляхом вирішення за грошову винагороду спірних питань та конфліктних ситуацій які виникають між громадянами на підконтрольній даному суб`єкту злочинного впливу території (виступають в ролі третейського судді); підшукування підприємців та інших осіб, яких обкладають щомісячною даниною, яка в подальшому розподіляється на особисте збагачення, «воровський общак» та забезпечення «підігріву» осіб, що перебувають в місцях позбавлення волі;

Так, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 займаючи статус суб`єктів підвищеного злочинного впливу, отримували змогу контролювати надходження, витрати та розподіл грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, призначених для забезпечення існування та функціонування усіх ланок криміногенного суспільства на території Дніпропетровської області.

Таким чином, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 маючи відповідний злочинний статус, на початку 2021 року, більш точної дати не встановлено, з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, маючи реальний вплив на криміногенну обстановку в регіоні, визнали протиправну діяльність, як основне джерело свого матеріального збагачення, вчинили наступні злочинні дії.

ОСОБА_11 та ОСОБА_13 діючи з метою поширення свого злочинного впливу обрали об`єктом вчинення кримінального правопорушення потерпілого ОСОБА_7 , для обкладання щомісячною даниною, яка в подальшому розподіляється на особисте збагачення, «воровський общак» та забезпечення «підігріву» осіб, що перебувають в місцях позбавлення волі.

Так під час особистої зустрічі із потерпілим ОСОБА_7 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , перебуваючи у статусі суб`єктів підвищеного злочинного впливу, повідомили, що вони приймають на себе обов`язки із вирішення будь яких питань, які виникнуть у потерпілого, який у свою чергу за надання вказаних послуг винен йому грошові кошти на загальну суму 100000 доларів США.

У свою чергу ОСОБА_7 , розуміючи фізичну перевагу злочинців, статус ОСОБА_11 та ОСОБА_13 , та боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, на виконання вимоги суб`єктів підвищеного злочинного впливу в період з 15 січня 2021 року по 16 січня 2021 року більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, віддав 100 тисяч доларів США особам, яких ОСОБА_13 уповноважив на отримання грошових коштів, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ..

Далі 10 лютого 2021 року, приблизно о 12:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_8 , за вимогою ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передав грошові кошти в сумі 4 700 доларів США, після чого співробітниками поліції було припинено вказані злочинні дії та останніх осіб затримано безпосередньо після вчинення злочину.

Вказаним кримінальним правопорушенням,потерпілому ОСОБА_7 , заподіяна матеріальна шкода на суму 129908 грн., що завдало значної шкоди потерпілому.

Такі дії ОСОБА_11 та ОСОБА_13 кваліфіковані за ч. 1 ст. 255-1 КК України, а саме: умисне поширення в суспільстві злочинного впливу за відсутності ознак, зазначених у частині 5 статті 255 КК України.

27 січня 2020 року близько 15:00 годин, більш точного часу в ході досудового слідства не встановлено, ОСОБА_11 спільно з невстановленою особою, рухаючись на автомобілі транспортного засобу KIA CERATO, днз. НОМЕР_2 , чорного кольору, 2007 року випуску, забрали потерпілого ОСОБА_7 та почали погрожувати останньому застосуванням насильства відносно нього та його близьких родичів, при цьому погрожували вбивством потерпілого ОСОБА_7 .

ОСОБА_11 спільно з невстановленою в ході досудового розслідування особою виконуючи відведену їм роль у вчиненні злочину, на протязі тривалого часу обмежуючи права та свободи потерпілого ОСОБА_7 , продовжували залякувати та психологічно тиснути на останнього, з метою забезпечити вигідну для співучасників злочину поведінку потерпілого.

В свою чергу потерпілий ОСОБА_7 усвідомлюючи реальність погроз зі сторони співучасників злочину, якщо він проігнорує вимогу ОСОБА_11 , погоджувався на всі дії.

Так ОСОБА_11 , досягнувши бажаного результату, що полягав у виконані пред`явлених ним вимог потерпілому ОСОБА_7 , приїхавши на територію Самарського району у м. Дніпро, більш точного місця в ході досудового слідства не встановлено, де спільно з ОСОБА_13 та іншими невстановленою в ході досудового слідства особою продовжували вимагати грошові кошти або передачі транспортного засобу «Мерседес» днз. НОМЕР_1 , червоного кольору, 2019 року випуску, що належить потерпілому в їх інтересах.

Потерпілий ОСОБА_7 , розуміючи фізичну перевагу злочинців, боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, погодився відати їм грошові кошти.

Далі 10 лютого 2021 року, приблизно о 12:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_8 , за вимогою ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 передав грошові кошти в сумі 4 700 доларів США, після чого співробітниками поліції було припинено вказані злочинні дії та останніх осіб затримано безпосередньо після вчинення злочину.

Таким чином, ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та інші невстановлені в ході досудового слідства особи, діючи за попередньою змовою групою осіб, 10.02.2021 заволоділи чужим майном, а саме - грошовими коштами потерпілого ОСОБА_7 , на загальну суму 4700 доларів США, відповідно курсу Національного банку України в зазначений період часу вартість 1 долару США складала 27,64 грн.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Прокурор в апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року відносно ОСОБА_13 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України - скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винними обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за ч. 2, 4 ст. 189 КК України, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2, 4 ст. 189 КК України та призначити покарання:

- ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 255-1 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією, за ч. 1 ст. 255-1 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор вказує на те, що висновки суду першої інстанції про те, що органом досудового розслідування не зафіксовано факту передачі коштів потерпілим обвинуваченому не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки для складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 189 КК України не потрібен факт передачі грошових коштів, достатньо лише факту їх вимагання. Також прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що обвинувачення побудовано лише на показах потерпілого і вказує, що наявність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України підтверджується сукупністю письмових доказів досліджених судом першої інстанції, однак залишених без належної оцінки.

Зокрема, прокурор вказує на те, що матеріали кримінального провадження містять протокол про проведення негласних слідчих (розшукових) дій візуальне спостереження за особою ОСОБА_13 від 11 лютого 2021 року та протоколу аудіо -відео контролю особи ОСОБА_11 від 11 лютого 2021 року, у яких зафіксовано їх розмови з потерпілим ОСОБА_17 , та відповідно до змісту яких ОСОБА_11 і ОСОБА_13 говорять про те, що ОСОБА_7 повинен віддати грошові кошти. При цьому, дослідженням вказаних протоколів встановлено, що ті суми які називаються обвинуваченими (70,90,100) рахуються у тисячах доларів США, про що говорять самі фігуранти розмови. А тому, на думку прокурора висновки суду першої інстанції про те, що відповідно до протоколу аудіо -відео контролю особи ОСОБА_11 від 11 лютого 2021 року не конкретизовано чого саме повинен був заплатити 100 тисяч обвинуваченому потерпілий суперечать самому змісту протоколу. Підтвердженням цього, на думку прокурора, є й те, що відповідно до показів потерпілого, за боргові зобов`язання обвинувачені пропонували йому віддати автомобіль, проте останній не погодився зазначивши, що він коштує дорожче, що свідчить про те, що нібито боргові зобов`язання потерпілого були надуманими та такими, що ґрунтувались на погрозах насильства над потерпілим та його близькими, що й утворює склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України. Окрім цього, прокурор вказує, що суд першої інстанції досліджуючи наведені протоколи допустив вибірковість та проаналізував у судовому рішенні лише вирвані із контексту речення.

Також, прокурор в апеляційній скарзі вказує на те, що епізоди злочинної діяльності обвинувачених фактично є однією продовжуваною подією, і виокремити перший та другий епізоди за ст. 189 КК України у вказаному випадку можливо лише за фактами передачі грошових коштів. Втім з обставин справи, на думку прокурора, зрозуміло, що умисел обвинувачених був направлений на максимально можливий результат отримання грошових коштів, і не був поділений за датами, або обмеженнями лише, як фактично встанови суд епізодом з вимаганням коштів в розмірі 4700,00 доларів США. Тобто, висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинувачених за фактом вимагання коштів лише за другим епізодом злочинної діяльності, на думку прокурора, є нелогічними та непослідовними, і такими, що прямо суперечать тим доказам, на які посилався суд першої інстанції в мотивувальній частині судового рішення.

Також, прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції про неналежність та недопустимість такого письмового доказу, як протокол пред`явлення ОСОБА_12 для впізнання за фотознімками, проведений за участі потерпілого, у зв`язку із тим, що потерпілий в судовому засіданні не зміг підтвердити однозначно, що саме ОСОБА_12 був присутній на зустрічах разом з ним, ОСОБА_11 та ОСОБА_13 . При цьому, суд першої інстанції також, вказав, що стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження факту раніше знайомства потерпілого та ОСОБА_12 . Із такими висновками суду прокурор не погоджується та зазначає, що відповідно до встановлених судом першої інстанції обставин, обвинувачений ОСОБА_12 фігурує на двох зустрічах з потерпілим та ОСОБА_11 . Вказане підтвердив і потерпілий, додатково в ході судового засідання потерпілий вказав на присутню в залі суду особу, як на ОСОБА_18 , який і є ОСОБА_12 . Щодо факту попереднього знайомства, про що вказував суд першої інстанції, то прокурора зазначає, що для доведення складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України необов`язково, що особа яка вимагає кошти та потерпілий були раніше знайомими.

Судом зовсім проігноровано показання свідка ОСОБА_19 , який також був присутній на одній із зустрічей і вказував на ОСОБА_12 , як на особу, яка тримаючи в руках пістолет була присутня при погрозах ОСОБА_11 . При цьому ОСОБА_19 під час пред`явлення для впізнання за фотознімками від 10 лютого 2021 року впізнав ОСОБА_12 як хлопця, що разом з чоловіком на ім`я ОСОБА_20 вимагали від його друга ОСОБА_21 грошові кошти за рисами обличчя, формою голови, носа, губ та за рисами обличчя у сукупності. При цьому, суд без будь-яких мотивів бере за основу показання ОСОБА_12 , який показав, що він змушений підробляти на районі таксистом і лише підвозив ОСОБА_11 декілька разів, хоча матеріали справи не містять доказів на підтвердження такої версії обвинуваченого, зокрема, ані ліцензії таксиста, ані будь-яких договорів, підписаних з операторами таксі на надання послуг, ані підтвердження виконання будь-яких замовлень з перевезення, ані відомостей з мобільних додатків таксі, як то Bolt, OnTaxi, Uklon тощо, стороною захисту надано не було.

Також, прокурор не погоджується із висновками суду першої інстанції щодо визнання недопустимим доказу протоколу огляду мобільного телефону iPhone 11 Pro Мах, який належить ОСОБА_7 на підставі того, що відповідно до вказаного письмового доказу неможливо встановити хто саме виводив грошові кошти на суму 201636,84 доларів США. Судом надано оцінку лише інформативності зазначеного протоколу, проте підстав для того, щоб не брати його до уваги та виключити з обсягу доказів взагалі в ході судового розгляду не встановлено, а тому на думку прокурора, суд істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Водночас, прокурор вказує на те, що під час огляду мобільного телефону, який проводився за участі слідчого та потерпілого ОСОБА_7 , встановлено, що фактичним оглядом є вебсторінка stake.com. Як зазначено у вироку «Огляд проводився у приміщенні без присутності інших осіб. Слідча ввела ім`я користувача та пароль, звідки дізналась не відомо, скріншот телефону з імей не робився». При цьому, з контексту самого огляду зрозуміло, що огляд проводився у присутності самого потерпілого ОСОБА_7 . За таких обставин зрозуміло, що на сторінці stake.com потерпілим введено свій логін та пароль від аккаунту, де за результатами відображено дані його аккаунту Те§іБіу1ез. З виписки за рахунком цього аккаунту зрозуміло, що виводились грошові кошти на загальну суму 201636,84 долларів США. Посилання суду за таких обставин на відсутність скріншоту з ІМЕІ телефону на думку прокурора недоречні, оскільки огляд веб-сторінки можливо зробити з будь-якого девайсу. Враховуючи те, що логін та пароль на сайті вводились безпосередньо самим потерпілим, то доводи суду першої інстанції з приводу того, яке має відношення до потерпілого дана транзакція, як та куди заходила слідча, на думку прокурора виглядають недоречними з огляду побутового користувача мережею інтернет.

Сторона обвинувачення звертає увагу, що суд визнавши зазначений протокол огляду мобільного телефону, який належить ОСОБА_7 недопустимим фактично намагався довести фінансову неспроможність потерпілого, що суперечить фактичним обставинам справи, зокрема, наявності у власності потерпілого 2 коштовних автомобілі марки Mersedes-Benz, НОМЕР_3 , С63Amg, 2019 р.в., та Mersedes- НОМЕР_4 , НОМЕР_1 , GLC 43Amg, 2019 р.в., хоча cуд першої інстанції знав про їх існування як з показань потерпілого, так з матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, де ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вимагали віддати їм вказані транспортні засоби.

Таким чином, сторона обвинувачення наполягає на тому, що протокол огляду телефону має змістовну інформативність у вказаному кримінальному провадженні та підтверджує факт того, що у 19-ти річного молодого чоловіка, на той час, потерпілого ОСОБА_7 , були у володінні такі грошові кошти. Цей доказ, на думку прокурора, повністю спростовує доводи суду про те, що «жоден з вищевказаних доказів не підтверджує тих обставин, що ОСОБА_7 , будучи на той час 19-річним молодим чоловіком володів коштами в такому розмірі».

Щодо висновків суду першої інстанції про відсутність в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_13 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України сторона обвинувачення зазначає, що судом взагалі не надано оцінки доказам в цій частині обвинувачення.

Так, прокурор вказує, що серед доказів, судом не надано оцінки показанням потерпілого в цій частині, який вказував на те, що ОСОБА_11 казав, що відноситься до банди «Арійців», де існує чітка ієрархія. Окрім того, ОСОБА_11 разом зі ОСОБА_12 під погрозами застосування насильства привозили потерпілого до ресторану «Відень», де останні завели його в підвал приміщення закритого ресторану, де перебували ще 4 особи і сказали сісти біля їх старшого ОСОБА_22 , який розповідав, що їх є 6 колективів, проте вони найголовніші серед «арійців». Крім того, ОСОБА_23 сказав що потерпілий повинен внести грошові кошти в «общак», а також платити їм 30% від своїх доходів.

Згідно показів потерпілого окрім ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , інших невстановлених в ході досудового розслідування осіб, на зустрічі перебував ОСОБА_12 , який намагався заспокоїти потерпілого.

У протоколі про аудіо- відео- контролю ОСОБА_11 , останній підтверджує зустріч у ресторані, на яку вказує потерпілий і згідно змісту цієї розмови вбачається, що ОСОБА_11 надавали команди щодо вимагання грошових коштів особи, що старші його за ієрархією злочинного світу і останній повинен був віддати грошові кошти «старшим». Зазначений протокол повністю підтверджує покази потерпілого, що останній надавав під час судового розгляду.

Окрім того, Судом не взято до уваги відомості негласних слідчих (розшукових) дій, зокрема протокол про проведення негласної слідчої(розшукової) дії - аудіо-відео контроль особи ОСОБА_11 , в яких останній вказує на інших осіб, називаючи їх «наш коллектив, бандита» тощо.

Отже, враховуючи чітку ієрархічну структуру, що підтверджується дослідженими доказами, на думку сторони обвинувачення факт того, що ОСОБА_11 , та ОСОБА_13 є суб`єктами підвищеного злочинного впливу, який останні намагалися поширити на території Дніпропетровської області, повністю підтверджується, а тому висновки про недоведеність в діях обвинувачених складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України є передчасними та такими, що суперечать обставинам кримінального провадження.

Поміж іншого, прокурор в апеляційній скарзі вказує, що призначене судом першої інстанції покарання через свою м`якість не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів, обставинам кримінального провадження та даним про осіб обвинувачених, які не вперше притягуються до кримінальної відповідальності та адміністративної відповідальності, зокрема, ОСОБА_11 є особою, яка має 5 судимостей, обтяжуючу обставину рецидив злочинів, та 24 рази притягувався до адміністративної відповідальності.

Додатково, прокурор звертає про необхідність стягнення судових витрат за проведення експертизи з обвинувачених в порядку ст. 124 КПК України.

Потерпілий в своїй апеляційній скарзі просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська Дніпропетровської області від 26 березня 2024 року відносно ОСОБА_13 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винними обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_11 за ч. 2, 4 ст. 189 КК України, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2, 4 ст. 189 КК України та призначити покарання:

- ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч. 1 ст. 255-1 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі; на підставі ч. 1 ст. 70 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією, за ч. 1 ст. 255-1 КК України - у вигляді 8 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів - 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у вигляді 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 189 КК України - у вигляді 4 років позбавлення волі, за ч. 4 ст. 189 КК України - у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_16 до ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 про стягнення коштів - задовольнити в повному обсязі, та стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача суму в розмірі 2806000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог потерпілий посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неповноту та однобічність судового провадження та порушення вимог кримінального процесуального законодавства України.

Зокрема, потерпілий, як і прокурор не погоджується із оцінкою судом першої інстанції протоколу про проведення негласних слідчих (Розшукових) дій візуальне спостереження за особою ОСОБА_13 від 11 лютого 2021 року, протоколу аудіо -відео контролю особи ОСОБА_11 від 11 лютого 2021 року, визнанням недопустимим доказом протокол пред`явлення особи ОСОБА_24 для впізнання за фотознімками від 10 лютого 2021 року за участю потерпілого, протокол огляду мобільного телефону потерпілого, а також, не погоджується із висновками суду першої інстанцій про фінансову неспроможність потерпілого та наявність в його володінні такої суми коштів, недоведеність в діях обвинувачених складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України , а також розміром обраного обвинуваченим покарання, наводячи в обґрунтування своєї незгоди доводи, які за своїм змістом та сенсом є аналогічними доводам прокурора, детально викладених в його апеляційній скарзі та наведених вище. Додатково потерпілий вважає необґрунтованою відмову суду першої інстанції щодо невідшкодування йому розміру матеріального збитку в сумі 2806000,00 грн., завданого злочинними діями обвинувачених.

На подані апеляційні скарги сторона захисту подала заперечення, в яких просить відмовити у задоволенні апеляційних скарг прокурора та потерпілого, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи такі вимоги тим, що вирок судом першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, який повною мірою відповідає вимогам ст. 370 КПК України, а подані апеляційні скарги захисник обвинувачених вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження і фактично зводяться ліпне до незгоди з прийнятим рішенням та переоцінки досліджених судом доказів.

Сторона захисту в своїх запереченнях наголошує на тому, що за результатами судового розгляду справи, вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 189 та ч. 2 ст. 189 КК України є недоведеною, оскільки інкримінований їм злочин вони в дійсності не вчиняли. Саме ж обвинувачення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується лише на домислах потерпілого, а також на недопустимих доказах, отриманих внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Будь-яких інших доказів, які прямо чи непрямо свідчать про причетність ОСОБА_13 та ОСОБА_12 до вчинення зазначених злочинів матеріали кримінального провадження не містять.

Захисник обвинувачених вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено та відображено у вироку, що обставини кримінального правопорушення надані в судовому засіданні свідком ОСОБА_19 , який безпосередньо не був свідком вимагання та передачі коштів, а відомості відомі йому лише зі слів потерпілого ОСОБА_7 , інших доказів по даному епізоду суду не надано.

Також, захисник вказує в своїх запереченнях, що слідча дія та протокол впізнання за фотознімками від 20 січня 2021 року (т.1, а.с. 28-29) за участю потерпілого ОСОБА_7 були проведені органом досудового розслідування в порушення вимог ст. ст. 223, 228, 231 КПК України. Зокрема, в в графі протоколу «ознаки чи їх сукупність», за якими потерпілий впізнав особу, зазначено - «за рисами обличчя», без конкретизації і зазначення яких саме рис обличчя чи інших істотних ознак впізнаної особи. Як вбачається з усіх протоколів допиту потерпілого ОСОБА_7 , які містяться в матеріалах кримінального провадження, потерпілий не повідомляв, і слідчий попередньо не з`ясовував чи може потерпілий впізнати особу, якщо так, то за якими прикметами цієї особи чи зовнішньому вигляду, або за сукупністю яких саме ознак потерпілий може впізнати особу.

Доказ сторони обвинувачення - протокол пред`явлення особи за фотознімками від 10 лютого 2021 року, проведеного у період часу з 16.55 год. до 17.05 год. слідчим СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_25 сторона захисту вважає таким, що отриманий з істотним порушенням передбаченого кримінальним процесуальним законом порядку, а саме, вимогам ст. ст. 228, 231 КПК України, оскільки перед пред`явленням особи для впізнання слідчим не зазначено за якими саме рисами обличчя потерпілий ОСОБА_7 може впізнати особу, яка буде пред`явлена йому для впізнання. Обов`язковою умовою проведення цієї слідчої дії є попереднє опитування слідчим, прокурором впізнаючого про обставини, за яких той бачив особу, що підлягає впізнанню, про її зовнішній вигляд, прикмети, особливості, тощо. Зміст цього протоколу не містить таких даних. Не відображає прикмет та опису зовнішнього вигляду за якими потерпілий має намір впізнати особу. Не вказуються обставини, за яких потерпілий бачив обвинуваченого.

Суд першої інстанції надав належну оцінку матеріалам сторони обвинувачення, вірно визнавши недопустимим доказом протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 10 жовтня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_7 , який впізнав ОСОБА_12 , який був присутній під час вимагання грошових коштів ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , з урахуванням показів потерпілого в судовому засіданні, який не зміг однозначно підтвердити, що саме ОСОБА_12 був тією особою, яка разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вимагали у нього кошти, адже стороною обвинувачення не надано доказів тому, що потерпілий та ОСОБА_12 були раніше знайомі до дати проведення впізнання. В протоколі впізнання не зазначено за якими ознаками потерпілий може впізнати особу, яка разом з ОСОБА_13 та ОСОБА_11 вимагала в нього кошти. Навіть під час судового засідання потерпілий однозначно не зміг відповісти чи є ОСОБА_12 тією особою, яка вимагала в нього кошти.

Судом першої інстанції надано належну оцінку матеріалам сторони обвинувачення, та вірно визнано недопустимим доказом протокол огляду мобільного телефону айфон 11. та письмову згоду потерпілого ОСОБА_7 на огляд телефону, з якого слідує, що якщо зайти на сайт «stake.com» та ввести ім`я користувача та пароль, відкривається сторінка «TegiStyles» та в розділі «вывод среств» відображається, що 25 серпня 2020 року здійснено транзакцію в криптовалюті, що по курсу складає 201636 дол. США 84 центи. Зокрема, з протоколу не вбачається, що саме потерпілий ОСОБА_7 надавав слідчій відомості щодо відповідного сайту та акаунту, вводив пароль доступу до нього тощо. Скриншот транзакції щодо виведення коштів невідомою особою, на думку захисника, не може слугувати підтвердження факту їх виведення саме потерпілим ОСОБА_7 . Разом з тим, стороною обвинувачення не надано жодних доказів, які б підтверджували факти переведення потерпілим грошових коштів на свої банківські рахунки та зняття готівки тощо.

Також, захисник погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності в платоспроможності потерпілого і а наявність у власності ОСОБА_7 рухомого майна жодним чином не підтверджує факт наявності у нього «на руках» значної суми грошових коштів, адже це не підтверджено жодними належними доказами. Суду не надано належних та допустимих доказів тому, що обвинувачені заволоділи коштами потерпілого в розмірі 100000 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 2806000 грн., дані кошти не були об`єктом злочину, їх передача не була зафіксована за матеріалами НСРД, або ж у інший спосіб, передбачений Законом, що б давало підстави для визнання такого доказу належним та допустимим.

Протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - візуального спостереження за особою від 11 лютого 2021 ОСОБА_13 сторона захисту також вважає таким, що отримано з суттєвим порушенням прав людини та основоположних свобод, а також з істотним порушенням положень ст. 214 КПК України, оскільки дана слідча дія проведена на підставі дозволу, наданого ухвалою слідчого судді Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2020 року №29-299т/2021, тобто, на підставі судової ухвали, прийнятої майже за 3 місяці до дати внесення відомостей про дане кримінальне провадження до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При цьому, стороною обвинувачення відповідна ухвала слідчого судді Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2020 року не відкривалася стороні захисту ані під час досудового розслідування в порядку ст. 290 КПК України, ані під час судового розгляду.

А аналогічних підстав сторона захисту вважає недопустимим доказ - протокол про проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відер контролю особи ОСОБА_11 від 11 лютого 2021 року та від 12 лютого 2021 року.

Що стосується обвинувачення за ч. 4 ст. 189 КК України та ч. 1 ст. 255-1 КК України, то сторона захисту вважає, що судом першої інстанції вірно, обґрунтовано встановлено та відображено у вироку, що усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь обвинуваченого. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок. Аналіз сукупності вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення дозволяє зробити висновок про те, що зазначені докази, не містять сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, які б доводили винуватість ОСОБА_13 , ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255-1 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор та потерпілий в судовому засіданні свої апеляційній скарги та апеляційній скарги один одного підтримали, просили їх задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Обвинувачені та їх захисники в судовому засіданні проти задоволення апеляційних скарги прокура та потерпілого заперечували, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення та думку учасників кримінального провадження, перевіривши і проаналізувавши доводи апеляційних скарг, співставивши їх з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів прийшла до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення апеляційних скарг прокурора та потерпілого, скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Серед завдань кримінального провадження, передбачених у ст. 2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження було застосовано належну правову процедуру та прийнято законне рішення, як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Так, за вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 цього Кодекс). Вмотивованим є рішення, в якому наведено належні та достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судове рішення у формі вироку повинно відповідати вимогам ст. ст. 368, 374 КПК України.

В свою чергу, згідно з вимогами п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначається: формулювання обвинувачення, визнано судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Відповідно до положень ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_13 за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України та ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України, суд першої інстанції вище вказаних вимог кримінального процесуального законодавства України належним чином не дотримався, зокрема, суд під час судового провадження не перевірив: чи мало місце діяння, у вчинені якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність воно передбачено.

Тобто, викладаючи мотивувальну частину вироку, суд першої інстанції в порушення вимог п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України не виклав формулювання обвинувачення, яке вважав встановленим в ході судового провадження, доведеним обсягом досліджених письмових доказів та відповідно до обставин якого дійшов висновку, що в діях ОСОБА_11 та ОСОБА_13 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 189 КК України.

Натомість, суд першої інстанції в мотивувальній частині вироку обмежився лише викладом фактичних обставин кримінального провадження, зазначеними та затвердженими прокурором в обвинувальному акті, відповідно до яких орган досудового розслідування вважав, що в діях ОСОБА_11 наявний склад злочинів, передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, в діях ОСОБА_13 - передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, а в діях ОСОБА_12 - передбачених ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що таке недотримання судом першої інстанції здійснення процедури судового розгляду та ведення судового процесу призвело до порушення засади кримінального провадження щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, і як наслідок порушення права обвинувачених на захист, яким повинен бути чітко зрозумілий зміст встановленого судом першої інстанції формулювання обвинувачення, із викладом фактично встановлених обставин вчинення винною особою кримінального правопорушення, обсягом досліджених доказів на підтвердження встановлених судом обставин кримінального провадження та кваліфікації дій винної особи.

Оскільки, діючим КПК України, з одного боку, чітко визначені повноваження суду апеляційної інстанції, до яких не входить дослідження обставини, встановлених під час кримінального провадження та доказів, які не досліджувалися судом першої інстанції - без клопотання учасників судового провадження, а з другого боку в перелік істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 415 КПК України та підстав для призначення нового розгляд в суді першої інстанції, не входять вищезазначені порушення вимог чинного законодавства, але, виходячи з загальних засад кримінального провадження встановлених ст. 7 КПК України, суд апеляційної інстанції в даному випадку позбавлений можливості винести рішення у кримінальному провадженні, а тому, колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасувати вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року відносно ОСОБА_13 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В свою чергу, доводи прокурора та потерпілого, викладені в апеляційних скаргах підлягають перевірці судом першої інстанції під час нового розгляду.

Водночас, оскільки колегія суддів дійшла висновку про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства України і, як наслідок, правових підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, зі стадії проведення підготовчого судового засідання, встановлення порядку здійснення судового розгляду, допиту обвинуваченого, свідків, потерпілого та дослідженням доказів, то суд апеляційної інстанції вважає за необхідне продовжити ОСОБА_11 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб, з метою перешкоджанню виникнення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Щодо обвинуваченого ОСОБА_13 та покладених на нього судом першої інстанції обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, то колегія суддів в ході апеляційного перегляду вироку суду дійшла висновку про необхідність змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, виключивши із покладених обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, заборону не відлучатися з м. Дніпро без дозволу суду, оскільки як було встановлено судом апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_13 має на утриманні двох малолітніх дітей, дружину та мати похилого віку, які мешкають на території Самарського району, поряд із важливою та критичною інфраструктурою, і яких у випадку посилення ракетних обстрілів м. Дніпра та наступу рф, ОСОБА_13 , у зв`язку із забороною залишати м. Дніпро без дозволу суду, не зможе вивезти в іншу, більш безпечну, область України. Враховуючи необхідність виключення із покладених обов`язків заборони відлучатися з м. Дніпро без дозволу суду, колегія суддів, також, дійшла до висновку про необхідність повернути заставодавцю ОСОБА_26 заставу у розмірі 227000,00 грн.

А тому, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 374, 404, 407, 409, 412, 415, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги прокурора Західної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської обласної прокуратури та потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 березня 2024 року відносно ОСОБА_13 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_11 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189, ч. 1 ст. 255-1 КК України, ОСОБА_12 , за ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 189 КК України скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Продовжити ОСОБА_11 раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до проведення судом першої інстанції підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 діб.

Змінити ОСОБА_13 запобіжний захід на особисте зобов`язання.

Покласти на ОСОБА_13 обов`язки, передбачені ч. 4 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до суду у кримінальному провадженні №000030 на кожний виклик;

- утриматись від спілкування з іншими обвинуваченими, свідками та потерпілим по справі;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Повернути заставодавцю ОСОБА_26 заставу у розмірі 227000 (двісті двадцять сім тисяч) грн., сплачених згідно квитанції №0.0..1 від 15 лютого 2021 року (код квитанції 9223-7334-3014-2079), банк отримувача: Державна казначейська служба України м. Київ; отримувач: ТУ ДСА в Дніпропетровській області; код отримувача 26239738; розрахунковий рахунок отримувача: UА0017442, призначення платежу - «ПП ОСОБА_13 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4