В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2024 року

м. Харків

Справа № 638/3652/23

Провадження № 1-кп/638/733/24

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Дзержинського районного суду міста Харкова обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001134 від 07 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає окремо, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживав: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 10.09.2021 року Київським районним судом м. Харкова за ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 205-1 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 04.08.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 15.04.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;

- 14.06.2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185,ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

- ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України та вироком Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 за ч.2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч.1 ст.191 КК України у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці, без застосування ч. 4 ст. 70 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною другою статті 190, та проступку, передбаченого частиною третьої статті 357 КК України,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_9 , разом із раніше їй знайомим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у невстановлений точний час, вирішили заволодіти велосипедом, що знаходився в пункті прокату «Sky Life», за адресою: АДРЕСА_3 .

05.08.2021, приблизно о 14 год. 00 хв. ОСОБА_8 , разом із ОСОБА_9 , перебуваючи у пункті прокату «Sky Life», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою діяльність ФОП «Калугін», маючи єдиний спільний злочинний намір, діючи з прямим умислом, спрямованим на незаконне заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою групою осіб з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, розуміючи протиправність своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом обману, взяли в оренду велосипед марки «Leon TN80», сріблястого кольору, вартістю згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи № 163 від 22.09.2021 - 13470 грн 00 коп., який в подальшому не збирались повертати.

Після чого ОСОБА_8 надав співробітнику прокату велосипедів паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , видаючи його за свій, як заставу за отриманий велосипед, та разом з ОСОБА_11 покинули місце вчинення кримінального правопорушення - злочину, розпорядившись майном на свій розсуд, спричинивши ФОП « ОСОБА_12 » матеріальну шкоду на суму 13470 грн 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми протиправними умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, (шахрайство), а саме заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, в кінці липня 2021 року, точний час не встановлено, до ОСОБА_8 , у невстановлений спосіб, потрапив паспорт громадянина України, на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , після чого у ОСОБА_8 виник прямий умисел, направлений на незаконне заволодіння паспортом громадянина України на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який був виданий 07.08.2020, № 005056323, орган, що видав: 6317.

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим паспортом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно - небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, ОСОБА_8 , впевнившись у дійсності вказаного паспорту та розуміючи, що паспорт є важливим особистим документом, втрата якого істотно ускладнює реалізацію особою своїх прав, свобод та законних інтересів, незаконно заволодів паспортом та розпорядився ним на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми протиправними умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, а саме незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2021 року клопотання прокурора ОСОБА_7 задоволено. Оголошено розшук ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2023 року поновлено провадження у кримінальному провадженні № 0001134 від 07 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 190 КК України. Призначено справу до розгляду. Матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 190, та проступку, передбаченого частиною третьої статті 357 КК України, виділено в окреме провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 липня 2023 року клопотання прокурора ОСОБА_7 задоволено.

Поновлено провадження у кримінальному провадженні № 0001134 від 07 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 190, та проступку, передбаченого частиною третьої статті 357 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 2 ст. 190 КК України та ч. 3 ст. 357 КК України, визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, погодився з кваліфікацією вчинених ним діянь, підтвердивши обставини, а саме, час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих кримінальних правопорушень, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

Просив суд суворо його не карати, врахувати, що він вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, щиро розкаявся у скоєному, жалкує про скоєні ним діяння.

Прокурор, враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, просив суд призначити ОСОБА_8 покарання за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого частиною другою статті 190 КК України, у виді 2 років позбавлення волі, за частиною третьою статті 357 КК України - призначити покарання у виді 1 року обмеження волі. Відповідно до частини першої статті статті 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням у виді 2 років позбавлення волі. Відповідно до частини четвертої статті 70 КК України призначити ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням - у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі. Строк відбуття покарання рахувати з 25 квітня 2022 року. Процесуальні витрати відсутні. Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України. До набрання вироком законної сили застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою та залишити останнього в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Потерпілий до суду не з`явився, повідомлений належним чином.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_8 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, обставини вчинених правопорушень, що викладені в обвинувальному акті, та беручи до уваги, що інші учасники судового провадження також не оспорюють фактичних обставин правопорушення, водночас, судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі і обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, суд вважав за можливе провести судовий розгляд справи щодо всіх її обставин із застосуванням правил частини третьої статті 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, цивільний позов, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, судом було з`ясовано, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Таким чином, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження, суд вважав, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, при цьому обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, і у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позиції.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши зібрані у справі докази, які підтверджують його винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, суд вважає, що вина ОСОБА_8 повністю доведена, а його дії органом досудового розслідування правильно кваліфіковані за частиною другою статті 190 КК України, тобто (шахрайство), а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений за попередньою змовою групою осіб; частиною третьою статті 357 КК України, а саме, незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

Аналіз досліджених доказів, які суд вважає належними, допустимими і в сукупності достатніми для ухвалення вироку, дозволяє дійти висновку про те, що своїми діями ОСОБА_8 скоїв кримінальні правоопорушення, передбачені частиною другою статті 190 КК України, тобто (шахрайство), а саме, заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинений за попередньою змовою групою осіб; частиною третьою статті 357 КК України, а саме, незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом.

При призначенні виду та міри покарання ОСОБА_8 суд враховує його щире каяття, та, відповідно до статті 66 КК України, визнає цю обставину такою, що пом`якшує його покарання.

Обставин, що обтяжують покарання винного, передбачених статтею 67 КК України, судом не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Харкова, громадянин України, офіційно непрацевлаштований, із середньо-технічною освітою, розлучений, має дитину 2015 року народження, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується негативно, раніше судимий: 10.09.2021 року Київським районним судом м. Харкова за ч.5 ст. 27, ч.2 ст. 205-1 КК України до 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків на підприємствах, установах, організаціях усіх форм власності строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; 04.08.2022 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі; 15.04.2024 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі;14.06.2024 року Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 191, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185,ч. 1, 4 ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнено засудженого ОСОБА_8 від покарання, призначеного йому вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 04.08.2022 року за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 71 КК України, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України та вироком Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 за ч.2 ст. 185 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 14.06.2024 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим:

- за ч.1 ст.191 КК України у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці, без застосування ч. 4 ст. 70 КК України.

Відповідно до частини другої статті 50 Кримінального кодексу України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні покарання суд керується положенням п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року, згідно якого суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог статті 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у статті 65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися, як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09 червня 2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24 березня 2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29 листопада 2007 року).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається, як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Так, в справі «Скополла проти Італії» від 17 вересня 2009 року, суд зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

При призначенні покарання суд враховує ставлення обвинуваченого до скоєного, який вину у вчиненні кримінальних правопорушень - злочину та проступку, визнав повністю, щиросердно розкаявся, критично ставиться до скоєного та шкодує про вчинене, наявність обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують його покарання, а також розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілому.

Водночас, суд також бере до уваги характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, злочину та проступку, обставини вчинення ним кримінального правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який має середню спеціальну освіту, розлучений, має сина ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає окремо, зареєстрований: АДРЕСА_1 , фактично проживав: АДРЕСА_2 , на диспансерному (профілактичному) обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «МПНД № 3» ХМР не звертався, а також його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, не має джерела доходу, має задовільний стан здоров`я, та який останній раз засуджений до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 3 (три) місяці.

За таких обставин, відповідно до загальних засад призначення покарання, законності, справедливості, обґрунтованості, враховуючи вимоги, зазначені в абзаці 2 пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначені виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , визначаючи достатність покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, характер, суспільну небезпеку та наслідки скоєного кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, зокрема, розмір завданої матеріальної шкоди, дані про особу винного, його матеріальний стан, який офіційно непрацевлаштований, відтак не має джерела доходу, стан здоров`я, обставини, яка пом`якшує, та відсутність обставин, які обтяжують покарання, виходячи із достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченого до вчиненого, зважаючи на позицію сторони обвинувачення та захисту, суд доходить висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки в місцях позбавлення волі, тобто в умовах ізоляції від суспільства на певний строк до кримінально-виконавчої установи, оскільки саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а тому призначає покарання в межах санкцій ч. 2 ст. 190, ч. 3 ст. 357 КК України, із застосуванням положень ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень з урахуванням покарання, призначеного вироком Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2024 року, який ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2024 року приведено у відповідність до Кримінального кодексу України та остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням.

Частиною четвертою статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи наявність обставини, яка пом`якшує покарання, дані про особу винного, зважаючи на те, що згідно положень статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції його від суспільства, у зв`язку із чим, призначене судом покарання ОСОБА_8 має відбувати реально.

Виходячи з принципів розумності, справедливості невідворотності, індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, суд дійшов висновку, що призначення саме такого покарання в повній мірі буде необхідним, достатнім та дієвим заходом для виправлення обвинуваченого та запобігання нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Таким чином, на підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим за вироком Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2024 року у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі, суд вважає за необхідне остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 3 місяці.

Стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у даному кримінальному провадженні не обирався.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

У відповідності до частини п`ятої статті 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили. У строк попереднього ув`язнення включається, зокрема, строк перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2024 року тимчасово залишено ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» у зв`язку із розглядом у суді кримінального провадження № 0001134 від 07 серпня 2021 року стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого частиною другою статті 190, та проступку, передбаченого частиною третьої статті 357 КК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 663/537/17 сформувала правовий висновок щодо застосування норми права, передбаченої частиною п`ятою статті 72 КК України (зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання) у такому ракурсі, що якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі.

Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає частина п`ята статті 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону№2046-VIII).

З огляду на те, суд вважає за необхідне зарахувати зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання, згідно з частиною п`ятою статті 72 КК України, строк попереднього ув`язнення з дня прибуття до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» - 01 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з 25 квітня 2022 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

У кримінальному провадженні потерпілим ОСОБА_13 заявлено цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 , ОСОБА_9 матеріальної шкоди, спричиненої злочином, у сумі 18 000, 00 грн та моральної шкоди в розмірі 2 000, 00 грн.

Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

За доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що ОСОБА_9 оголошена у розшук, судове провадження стосовно неї не завершено, обвинувальний вирок відносно неї не ухвалено, суд вважає, що цивільний позов потерпілого підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_13 в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої злочином, суми у розмірі 6 735, 00 грн та моральної шкоди в розмірі 1 000, 00 грн.

На підставі наведеного, керуючись статтями 368, 370, 374 КПК України суд

ухвалив:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 190 КК України, частиною третьої статті 357 КК України, та призначити йому покарання:

- за частиною другою статті 190 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі;

- за частиною третьої статті 357 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі.

На підставі частини першої статті 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі частини четвертої статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Київського районного суду м. Харкова від 14 червня 2024 року, призначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Зарахувати ОСОБА_8 в строк покарання, згідно з частиною п`ятою статті 72 КК України, строк попереднього ув`язнення, а саме, перебування в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» з 01 січня 2024 року по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавленні волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відраховувати з 25 квітня 2022 року.

Процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_13 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 6 735, 00 (шість тисяч сімсот тридцять п`ять) грн 00 коп. та моральну шкоду в розмірі 1 000, 00 (одна тисяча) грн 00 коп.

Речові докази:

- диск DVD-R, фірми «Nanotex», об`ємом 4,7 GB з відеофайлом, на якому зафіксовано події 05.08.2021 у період часу з 14:07:55 год. по 14:10:07 год., у приміщенні пункту прокату «SkyLife», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за фактом крадіжки - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- один опечатаний паперовий конверт білого кольору з пояснювальними написами та підписами понятих , в якому знаходиться паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_10 - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 349 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Відповідно до частини другої статті 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Згідно з частиною шостою статті 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Суддя ОСОБА_1