Провадження 1-в/193/392/24
У Х В А Л А

іменем України

10 жовтня 2024 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

представника виправної колонії ОСОБА_5 ,

засудженого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання адміністрації державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

З вказаного подання, яке надійшло до Софіївського районного суду 26 вересня 2024 року, вбачається, що засуджений ОСОБА_6 відбуваючи призначене судом покарання у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45) (надалі Софіївська ВК №45) зарекомендував себе позитивно, до праці ставиться сумлінно, вимог режиму утримання не порушує, має заохочення від адміністрації Софіївської ВК № 45, стягнень не має. Посилаючись на те, що засуджений відбув 2/3 призначеного судом строку покарання, своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, в поданні ставиться на вирішення питання про застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Представник виправної колонії ОСОБА_5 у судовому засіданні подання підтримав та просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_6 під час судового розгляду справи не заперечував проти застосування відносно нього умовно-дострокового звільнення, тому подання адміністрації виправної колонії просив задовольнити. Вказав, що після звільнення планує стати до лав ЗСУ для захисту держави від збройної агресії РФ.

Прокурори заперечували проти задоволення даного подання, вважають, що засуджений не довів свого виправлення.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали подання та особової справи засудженого ОСОБА_6 дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни, товариському ставленні до інших засуджених. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Виходячи із вимог ст. 81 КК України, при застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання суди повинні враховувати поведінку засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 спочатку був засуджений за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 28.10.2021 за ч. 2 ст. 186, ч.3 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 70 КК України до 4 років і 5 місяців позбавлення волі.

Потім, за вироком П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 його засуджено за ч. 2 ст. 185, ст. 70 КК України до 4 років і 5 місяців позбавлення волі.

Початок строку: 17.09.2021. Кінець строку: 17.03.2026.

Станом на 10.10.2024 засуджений відбув, визначені п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України 2/3 призначеного судом строку покарання (2 роки, 11 місяців і 10 днів).

При вирішенні даного питання судом враховані положення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.02.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» в якій передбачено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність: при умовно-достроковому звільненні від відбування покарання - того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення (ч. 2 ст. 81 КК).

Згідно вимог чинного законодавства, яке регламентує порядок застосування умовно-дострокового звільнення, даному звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього часу довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Відповідно до наявних у особовій справі матеріалів вбачається, що засуджений з 17.09.2021 утримувався в Державній установі «Криворізька установа виконання покарання (№ 3)», де характеризувався негативно, зокрема мав одне стягнення за порушення режиму утримання, заохочень там не мав.

З 12.07.2022 міру кримінального покарання став відбувати у Державній установі «Софіївська виправна колонія (№ 45)». За час відбування покарання у ній ОСОБА_6 характеризується позитивно. До дисциплінарної відповідальності не притягувався, має три заохочення. За станом здоров`я є працездатним. Роботи із самообслуговування та благоустрою установи виконує згідно графіка, до їх виконання ставиться відповідально. Дотримується правил пожежної безпеки. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарань щирий, випадків не тактовної поведінки не допускає.

Підтримує соціально-корисні зв`язки з рідними шляхом листування та телефонних розмов. За вироками судів цивільних позовів не має.

Крім того, у матеріалах справи мається комісійний висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 згідно якого останній набрав 78 балів з мінімально необхідних 65, тож, на думку комісії, може вважатися таким, що став на шлях виправлення (довів своє виправлення).

Між тим, вказаний висновок комісії Софіївської ВК-45 має для суду суто рекомендаційний характер. У свою чергу суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений згідно вищевказаного висновку адміністрацією виправної колонії як середнійта середній ризик його небезпеки для суспільства, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Одночасно, з матеріалів подання та особової справи засудженого вбачається, що окрім перелічених вище двох судимостей ОСОБА_6 ще п`ять разів до цього засуджувався за умисні злочини проти власності. Варто зауважити, що засуджений вже втретє реально відбуває покарання у вигляді позбавлення волі.

Як видно з вказаних вироків, до засудженого раніше двічі застосовувалося звільнення від відбування покарання з випробуванням (03.04.2006 та 23.12.2015) та одного разу умовно-дострокове звільнення від відбування покарання (06.09.2019).

Відтак, судами, під час призначення ОСОБА_6 попередніх покарань, вже достатньо застосовувалися законодавчо встановлені «стимулювання» засудженого до виправлення його поведінки та припинення протиправних діянь, проте останній на шлях виправлення не ставав і після звільнень з вказаних підстав завжди повертався до вчинення нових умисних злочинів. Так, на протязі всіх своїх звільнень з випробування засуджений знову вчиняв низку умисних тяжких злочинів у період іспитового строку. Теперішнє ж покарання він відбуває за вчинення кілька грабежів, які він вчинив вже на третій день після свого дострокового звільнення. За такого суд знаходить засудженого особою, яка схильна до скоєння кримінальних правопорушень, а тому є достатні підстави вважати, що відбуті ним покарання до цього часу не досягали мети, визначеної ст. 50 КК України.

Крім того, суд зазначає, що дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого під час відбування покарання відповідно до ст. 9 КВК України є обов`язком засудженого, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, відтак наявність трьох заохочень, на переконання суду, ще не свідчить про безумовне виправлення ОСОБА_6 .

Доводи засудженого про те, що він після звільнення бажає вступити до лав Збройних Сил України та захищати Україну від збройної агресії РФ, суд знаходить голослівними, оскільки якби у засудженого ОСОБА_6 справді було таке бажання, то він подав би заяву до адміністрації установи про його умовно-дострокове звільнення для проходження військової служби за контрактом згідно приписів ст. 81-1 КК України, проте він цього так і не зробив.

Варто відмітити, що ОСОБА_6 проживав до засудження у м. Кивому Розі, ніде не працював, має сім попередніх судимостей, які всі без винятку стосувалися вчинення злочинів проти власності, у тому числі тяжких з застосуванням насильства.

З урахуванням цих обставин, через призму введеного в Україні воєнного стану, що призвело до зниження пропозицій роботи на ринку праці та залишення мешканцями Дніпропетровської області, яка є прифронтовим регіоном, для свого порятунку власного житла без належного нагляду, за відсутності у засудженого сталих та міцних соціальних зв`язків, які б стримували та підтримували його на початковому етапі після звільнення, оскільки наявність співмешканки та троє, як стверджує засуджений, його неповнолітніх дітей, таким стримуючим фактором для нього так і не стали, позаяк вони вже існували коли засуджений вчиняв згадані злочини, тому вважає, що такі обставини можуть спонукати/змусити засудженого вчиняти нові злочини проти власності.

З огляду на це, на переконання суду, засуджений лише на шляху до свого виправлення, тому для досягнення повністю цілей покарання ще потребує нагляду в умовах відбування покарання у виді позбавлення волі.

Відтак, беручи до уваги, що за вироком суду ОСОБА_6 хоч і відбув більше ніж 2/3 частини строку призначеного покарання, водночас, вивчивши відомості про особу засудженого, його поведінку протягом всього строку відбування покарання та з огляду на численні його теперішні і попередні судимості й не бажання його, як з`ясувалося, повертатися після попередніх своїх звільнень від покарань до правослухняної поведінки та наголошуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально з урахуванням усіх даних в сукупності, і є правом, а не обов`язком суду, суд вважає, що у задоволенні подання адміністрації Софіївської ВК-45 про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 слід відмовити.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, ст. 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні подання адміністрації державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_6 , - відмовити.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 14.10.2024 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1