Справа № 740/511/22
Провадження № 1-кп/740/41/24
УХВАЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 серпня 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглядаючи у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині в режимі відеоконференції кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

установив:
У лютому 2022 року до Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2022 року підготовче судове засідання у справі призначено на 08 лютого 2022 року 15-00 год., яке в подальшому відкладено на 18 липня 2022 року 10-00 год.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 18 липня 2022 року обвинуваченого ОСОБА_4 оголошено в розшук, кримінальне провадження зупинено до його розшуку, надано дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу до суду для розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розпорядженням керівника апарату Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 05 липня 2023 року № 24/227/23 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 740/511/22.
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 головуючим суддею визначено ОСОБА_1
05.06.2024 до суду надійшов лист т.в.о. заступника начальника Ніжинського РУП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_5 про те, що обвинуваченого ОСОБА_4 затримано Хустським РУП ГУ НП в Закарпатській області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185 КК України, та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (останнє його місцезнаходження Закарпатська УВП № 9).
У підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні з викликом обвинуваченого. Щодо клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, то немає необхідності обирати обвинуваченому запобіжний захід, оскільки останній утримується в установі виконання покарань, що свідчить про відсутність жодних ризиків.

Обвинувачений не заперечував проти призначення судового розгляду, жодних заяв/клопотань не заявляв.

Дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, заслухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України п ід час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Обов`язок перевіряти обвинувальний акт на відповідність вимогам закону покладається на суд першої інстанції у підготовчому судовому засіданні, а у випадку, якщо обвинувальний акт не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, суд на підставі п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України має право повернути прокурору обвинувальний акт.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України, яка, в свою чергу, містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, і вони є обов`язковими для їх виконання слідчим і прокурором.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити, зокрема, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

У розумінні п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Згідно зі ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини зазначає, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення (формулювання обвинувачення), а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів (правова кваліфікація) (справа «Маттоціа проти Італії»).

Формулювання обвинувачення повинно складатися з обставин, які свідчать про наявність доведених відомостей про подію (час, місце, спосіб) кримінального правопорушення, форму вини, мотив і мету його вчинення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості кримінального правопорушення тощо.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акта вимогам закону, суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328кс16, відповідно до якого аналіз норми п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складових: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва «формула обвинувачення»); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому, що і має місце в цій ситуації (наведення короткого викладу тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабули обвинувачення через фактичну модель злочину, та вказівку на юридичне формулювання, тобто правову модель злочину, в ключі фактичних обставин установлених стороною обвинувачення під час розслідування провадження через призму відомостей відображених в підозрі.

Фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

У п. 6 обвинувального акта, в якому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення зазначено: досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , раніше судимий, маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість за злочини проти власності, вчинив новий злочин за наступних обставин: ОСОБА_4 у період часу з 21 год. 30 хв. 24.11.2021 до 00 год. 25 хв. 25.11.2021, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою особистого збагачення, через паркан проник на огороджену територію господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_6 , де з приміщення майстерні та з території подвір`я таємно викрав: бензинову ланцюгову пилку марки WERK WS-4500М 2,4 кВт, вартістю 1662,5 грн; шліфмашину кутову марки Dnipro-M GL-125S, вартістю 1225,50 грн; радіатор інтеркулера (ВНЗ) КамАЗ 5320, 54115 (вир-во Luzar, Росія) ЗЕ 44458, вартістю 10 479,37 грн; ліхтарик для майстерні з магнітом і крючком на акумуляторах, USB зарядку ZJ-8859 СОВ, вартістю 242,25 грн; акумуляторні батареї: 2 відпрацьовані АКБ марки ISTOK ємністю 140Ah, вартістю 753,2 грн за 1 шт., загальною вартістю 1506,40 грн; 2 відпрацьовані АКБ марки Ista ємністю 190Ah вартістю 1022,20 грн за 1 шт., загальною вартістю 2044,40 грн; 2 відпрацьовані АКБ марки Dominator ємністю 225Ah, вартістю 1210,50 за 1 шт, загальною вартістю 2421,00 грн; брухт чорного металу вагою 365,1 кг, вартістю 8 грн за 1 кг, загальною вартістю 2920,8 грн; брухт міді близько 4,1 кг, вартістю 206,25 грн за 1 кг, загальною вартістю 845,6 грн; брухт алюмінію вагою близько 38,2 кг, вартістю 35,33 грн за 1 кг, загальною вартістю 1273,2 грн; реєстратор марки DH-HCVR5104C-S3, вартістю 1338,27 грн, та монітор марки ViewSonic VA703B, вартістю 326,67 грн, після чого з викраденим з місця вчинення кримінального правопорушення зник, отримавши змогу розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, таким чином заподіяв потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 25 685,96 грн. Вищевказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, поєднаному з проникненням до сховища.

Таким чином, у вказаному пункті обвинувального акта викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, з відповідним посиланням на положення закону правову кваліфікацію дій ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України, однак не зазначено формулювання обвинувачення, що свідчить про недотримання вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України. При цьому зазначення кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 185 КК України не підміняє формулювання обвинувачення, що помилково зазначив у судовому засіданні прокурор, оскільки кожна з цих частин є самостійною обов`язковою складовою обвинувального акта в розумінні вищевказаних положень КПК України.

На переконання суду, відсутність у змісті обвинувального акта фактично визначеної частини «формулювання обвинувачення» є процесуальною перешкодою для суду та певних учасників процесу щодо належного виконання процесуальних дій та обов`язків, а саме: роз`яснення обвинуваченому суті обвинувачення, визначення меж судового розгляду, неможливості чітко визначення у мотивувальній частині вироку формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі тощо.

Порушення зазначених процесуальних норм є процесуально неприпустимим, оскільки вони впливають на реалізацію під час судового розгляду таких загальних засад кримінального провадження, як презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, які гарантуються сторонам нормами глави 2 КПК України.

Крім того, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має право бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього, а також мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Неконкретизоване та нечітке обвинувачення позбавляє сторону захисту, зокрема обвинуваченого, можливості чітко уявляти всі елементи пред`явленого йому обвинувачення, а захисника вибудовувати систему захисту від пред`явленого підзахисному обвинувачення та позбавляє сторону захисту можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, а суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Відсутність обвинувачення суперечить принципу верховенства права, закріпленому в ст. 8 КПК України та практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до вимог ч. 2 зазначеної статті закону підлягає обов`язковому застосуванню.

Згідно з чинним кримінальним процесуальним законом обвинувачений має право знати у чому він обвинувачується, а обвинувальний акт повинен бути конкретним за своїм змістом.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 20.09.2018 у справі № 653/301/16-к суд може повернути обвинувальний акт прокурору лише у випадках допущення суттєвих недоліків у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Зазначені недоліки обвинувального акта можуть бути перешкодою для реалізації обвинуваченим права на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд, позбавити суд можливості ухвалення вироку, а у разі його ухвалення - потягнути скасування судами вищих інстанцій у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінально-процесуального законодавства.

Ураховуючи встановлені суттєві недоліки обвинувального акта, які не може бути усунуто в судовому засіданні, призначення судового розгляду буде суперечити завданням кримінального провадження, якими є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Ураховуючи, що у підготовчому судовому засіданні встановлені підстави для повернення обвинувального акта прокурору, суд вважає недоцільним вирішувати питання щодо запобіжного заходу.

Керуючись, ст. 2, 3, 7, 8, 42, 109, 291, 314-317, 369-372 КПК України,
ухвалив:
Обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, повернути прокурору Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1