Справа № 204/8376/24
Провадження № 1-кс/204/2193/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2024 року слідчий суддя Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000697 від 21.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України,-

встановив:

До суду надійшло клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000697 від 21.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000697 від 21.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 Кримінального кодексу України Допитаний як свідок ОСОБА_5 пояснив, що відповідно до договору позики від 01 грудня 2018 року ОСОБА_6 взяв у борг 600 000 гривень і зобов`язався повернути їх у строк до 01 грудня 2021 року, про що між ними було укладено договір позики грошей, і відповідачем власноруч написано розписку від 01 грудня 2018 року. Тобто, свої зобов`язання щодо надання грошових коштів ОСОБА_5 виконав у повному обсязі, а ОСОБА_6 взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми боргу виконано не було. 15 лютого 2022 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено акт прийому-передачі нерухомого майна, за яким відповідно до укладеного між сторонами 01 грудня 2018 року договору позики ОСОБА_6 , як позичальник, не виконавший зобов`язання щодо повернення боргу до 01 грудня 2021 року, передав ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме адміністративні будівлі, площею 179,9 кв.м. по вул. Академіка Белелюбського. Після передачі нерухомого майна за даним Актом, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 домовились укласти договір купівлі-продажу та посвідчити його нотаріально не пізніше 01.06.2024 року. В подальшому ОСОБА_6 від виконання свого зобов`язання укласти договір купівлі-продажу та посвідчити його нотаріально не пізніше 01.06.2024 року ухилився. В подальшому, ОСОБА_5 стало відомо, що заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2023 позов Дніпровської міської ради до ОСОБА_6 , Губиниської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, припинення права власності на об`єкт нерухомого майна, зобов`язання повернути земельну ділянку, шляхом знесення самочинно побудованої будівлі задоволено частково. Так, вивчивши зазначене рішення суду йому стало зрозуміло, що право власності на нерухоме майно яке ОСОБА_6 зареєстрував за собою, можливо було набуто на підставі підроблених документів. Станом на сьогоднішній день ОСОБА_5 фактично позбувся своїх грошових коштів. 20.08.2024 слідчим СВ ВП № 6 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області винесено постанову про визнання речовим доказом об`єкту нерухомого майно, а саме адміністративну будівлю, площею 179,9 кв.м. м. Дніпро, по АДРЕСА_1 , яка відповідно до ст. 98 КПК України є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій, який можуть змінити, спотворити, тощо. Враховуючи зазначені вище обставини в органу досудового розслідування є підстави вважати, щодо невстановлені особи заволоділи чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому. Відповідно до ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. З метою забезпечення збереження речових доказів, у кримінальному провадженні об`єкту нерухомого майно, а саме адміністративну будівлю, площею 179,9 кв.м. м. Дніпро, по АДРЕСА_1 , та відповідно запобігання можливості його, пошкодження, псування, знищення, використання, перетворення, передачі, відчуження. Перелік і види майна, що належить арештувати: об`єкт нерухомого майно, а саме адміністративну будівлю, площею 179,9 кв.м. м. Дніпро, по АДРЕСА_1 , який відповідно до ст. 98 КПК України є предметом та об`єктом кримінально протиправних дій. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна за № 101, за ОСОБА_6 , розмір частки 1/1. Підстави для подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України, відсутні, у зв`язку із відсутні цивільного позову в рамках вказаного кримінального провадження. До клопотання, надано докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, які належним чином завірені, прошиті та пронумеровані, про що міститься відповідна печатка та підпис процесуального керівника. Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтовувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою. Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АГОСІ" проти Сполученого Королівства" (AGOSI v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. В ході проведення досудового розсілдування встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна. Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення проти власності, провівши системний аналіз норм кримінального процесуального законодавства, які регулюють порядок накладення арешту в межах кримінального провадження, слід зазначити наступне. Підставою накладення арешту на вищевказане майно достатня наявність підстав вважати, що нерухоме майно, об`єкт нерухомого майно, а саме адміністративну будівлю, площею 179,9 кв.м. м. Дніпро, по АДРЕСА_1 , є об`єктом кримінально протиправних. Арешт необхідно накласти на нерухомість для унеможливлення подальшого її відчуження на користь третіх осіб. Подальше його відчуження буде перешкоджати досягненню цілей та завдань кримінального провадження і поверненню його до законного власника, а також заборона ним розпоряджатися будь яким особам. Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно. Метою застосування арешту майна, а саме вищевказаного об`єкту нерухомості, є збереження речових доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України за такої мети арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Згідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Провівши аналіз вказаної статті, вважаю, що вказаний об`єкт нерухомості був об`єктом кримінально протиправних дій. В зв`язку з чим нерухоме майно підлягає арешту. Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Вважаю, що потреби досудового розслідування та суспільства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника нерухомого майна, як застосування арешту майна. Крім того, враховуючи, що відповідно до ч. 8 ст. 615 КПК України, у кримінальних провадженнях, в яких жодній особі не було повідомлено про підозру на дату введення воєнного стану, строк від зазначеної дати до дати припинення чи скасування воєнного стану не зараховується до загальних строків, передбачених статтею 219 цього Кодексу. В рамках вказаного кримінального провадження проводяться необхідні слідчі та розшукові дії, спрямовані на встановлення винних осіб, а також збираються необхідні докази для притягнення їх до кримінальної відповідальності. Під час досудового розслідування слідчим винесено постанову про визнання речовими доказами - на об`єкт нерухомого майно, а саме адміністративні будівлі, площею 179,9 кв.м. по АДРЕСА_1 , Враховуючи вище викладене, та те, що адміністративні будівлі, за адресою: АДРЕСА_1 , є предметом скоєння кримінального правопорушення, та для встановлення повних обставин скоєння злочинів та осіб які здійснюють незаконні дії з переоформлення зазначеної нерухомості і можуть бути причетними до скоєння вище вказаного злочину, з метою забезпечення схоронності майна, та уникнення пошкодження майна, його відчуження, та іншого злочинного посягання. На підставі викладеного, слідчий звертається до суду з даним клопотанням про арешт майна та просить проводити розгляд справи на підставі ч.2 ст. 172 КПК України.

Від слідчого надана заяв а, про розгляд клопотання без її участі.

Вважаю за можливе розглянути дане клопотання на підставі ч. 2 ст. 172 КПК України, без повідомлення власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення арешту майна.

Ознайомившись з матеріалами клопотання, слідчий суддя приходить до наступного.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

За ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як визначено ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

За ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, з урахуванням вимог ст.98 КПК України є речовими доказами, оскільки містять відомості про вчинення кримінального правопорушення і можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000697 від 21.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Також встановлено, що постановою слідчого слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 від 20.08.2024 року, визнано речовими доказами по кримінальному провадженню № 0000697, а саме: об`єкт нерухомого майно, а саме адміністративна будівля, площею 179,9 кв.м., АДРЕСА_1 .

Враховуючи зазначені підстави, згідно зі ст.98 КПК України, вказане майно є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування.

Незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі іншим особам, власником вищезазначеного майна.

Правовою підставою для арешту зазначеного майна є п.1 ч.2 ст.170 КПК України збереження речових доказів.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи органу досудового розслідування, щодо необхідності накладення арешту на вказане майно, у зв`язку з чим, клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 36, 40, 110,131-132, 170-171,309 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

Клопотання слідчого слідчого відділення відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_3 , яке погоджено прокурором Західної окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна, в рамках кримінального провадження № 0000697 від 21.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майно, а саме: адміністративну будівлю, площею 179,9 кв. АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження вказаним майном, користування в частині проведення демонтажних та будівельних робіт.

Заборонити державним реєстраторам та іншим особам (в тому числі нотаріусам), які уповноважені вчиняти реєстраційні дії вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо об`єкту нерухомого майна, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язати департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради внести до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про цю ухвалу про заборону вчинення реєстраційних дій щодо майна, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1