ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/819/425/24 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2 Категорія: ч.1 ст.125 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Херсонського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2024 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неповнолітніх утриманців не маючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 451 (чотирьохсот п`ятдесяти однієї) гривні 68 (шістдесяти восьми) копійок.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним та засуджено за вчинення вищевказаного кримінального проступку за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 01.06.2024 близько 20:30 години, перебуваючи у приміщенні літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_10 наніс один удар кулаком у ліву частину шиї потерпілого, після чого завдав ще три удари кулаками обох рук у праву частину обличчя, в результаті чого спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження.

Вказані дії суд кваліфікував за ч.1 ст.125 КК України як умисне легке тілесне ушкодження.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуваний вирок скасувати, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, та ухвалити, в цій частині, новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ч.1 ст.125 КК України у виді штрафу у розмірі в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційна скарга прокурора мотивована доводами про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зокрема, як зазначає апелянт, при призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу у резолютивній частині вироку суд неправильно визначив грошовий еквівалент призначеного покарання, чим допустив істотні суперечності та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян-грошова сума розміром у 17 гривень, тобто покарання у виді штрафу в п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів становить 850( вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Таким чином, при призначенні обвинуваченому покарання у виді штрафу у резолютивній частині вироку суд неправильно визначив грошовий еквівалент призначеного покарання , чим допустив істотні суперечності та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Також апелянт, вказує, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував обставини, що згідно зі ст.66 КК України пом`якшують покарання: щире каяття та сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставини, які згідно ст.67 КК України обтяжують покарання не виявлено. Факт активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення не знайшов свого відображення у матеріалах кримінального провадження. За таких обставин в даному випадку відсутня така обставина, що пом`якшує покарання обвинуваченого, як активне сприяння розкриттю злочину, що має впливати на розмір покарання, яка забезпечуватиме мету покарання, передбачену ст.50 КК України.

Заслухавши суддю - доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які заперечували проти її задоволення, провівши часткове судове слідство, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях, останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при зазначених у вироку обставинах та правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.125 КК України, учасниками судового провадження не оспорюються, тому відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд не перевіряє вирок суду першої інстанції в цій частині.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених санкцією статті Особливої частини Кодексу, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 КК України відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даними про особу винного.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

У санкціях статей (санкціях частин статей) Особливої частини кримінального кодексу України покарання у виді штрафу встановлено в неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Нормою Загальної частини кримінального кодексу України, яка визначає поняття та правила застосування даного виду покарання, є стаття 53, згідно з якою, штраф - це грошове стягнення, що накладається судом у випадках і розмірі, встановлених в Особливій частині Кримінального кодексу України, залежно від тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти до п?ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями Особливої частини КК не передбачено вищого розміру штрафу. Положення частини п?ятої цієї статті, які регулюють порядок заміни несплаченої суми штрафу покаранням іншого виду, розраховують таку заміну, виходячи з неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Тобто, кримінальний закон сформульовано однозначно, він чітко і послідовно вказує на єдиний вимір розміру покарання у виді штрафу - неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян - грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, за винятком норм адміністративного та кримінального законодавства у частині кваліфікації злочинів або правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Тобто покарання в виді штрафу в п?ятдесят неоподаткованих мінімумів становить 850 (вісімсот п?ятдесят) гривень 00 копійок.

Як вбачається з оскаржуваного вироку суду першої інстанції, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді штрафу у резолютивній частині вироку неправильно визначив грошовий еквівалент призначеного покарання, чим допустив істотні суперечності та неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Крім того, відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до увага обставини, які його помякшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок, кожної обставини, яка помякшує або обтяжує покарання

Згідно з вимогами ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статею (частиною статті) закопу України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром с явно несправедливим через м?якість.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N? 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 суд, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом?якшують і обтяжують покарання, необхідні і достатні для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Так, суд при призначенні ОСОБА_8 покарання врахував обставини, що згідно зі ст. 66 КК України помякшують покарання: щире каяття та сприяння в розкритті кримінального правопорушення. Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

У даному випадку суд досить формально віднісся до визначення активного сприяння в розкритті злочину, не врахувавши послідовну практику Верховного Суду, згідно з якою активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що помякшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Визнання засудженим своєї вини правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, що помякшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

На переконання колегії суддів, факт активного сприяння у розкритті кримінального правопорушення не знайшов свого відображення у матеріалах кримінального провадження.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що в даному випадку відсутня така обставина, що помякшує покарання обвинуваченого, як активне сприяння розкриттю злочину, що має впливати на розмір покарання, яка забезпечуватиме мету покарання, передбачену ст. 50 КК України.

Таким чином, покарання призначене ОСОБА_8 не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відтак, враховуючи фактичні обставини справи, характер та ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне та зареєстроване місце проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, щире каяття та повне визнання останнім своєї вини, ОСОБА_8 необхідно призначити пропорційне покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових правопорушень, в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу в п?ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становись 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.409 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (не застосування судом закону, який підлягає застосуванню).

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині покарання - скасуванню з постановленням в цій частині нового вироку, цей же вирок суду підлягає зміні з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити.

Вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 03 липня 2024 року, яким ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень 00 копійок, в частині призначеного йому покарання, скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.125 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржений учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13