Провадження № 1-кп/638/1917/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Харкові кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001812 від 26 серпня 2024 року, стосовно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не маючого на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей або осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- вироком Валківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2012 року за ч. 3 ст. 289 КК, ч. 1 ст. 185 КК України, з урахуванням ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі;

- вироком Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2018 року за ч. 3 ст. 289 КК, ч. 1 ст. 187 КК, ч. 2 ст. 186 КК, ч. 1 ст. 358 КК, ч. 4 ст. 358 КК, ч. 1 ст. 345 КК, ч. 2 ст. 389 КК України, з урахуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до 8 років 10 днів позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Жовтневого районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 8 років 10 днів позбавлення волі з конфіскацією майна;

- вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК, ч. 2 ст. 185 КК, ч. 3 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 186 КК, ч. 1 ст. 187 КК, ч. 2 ст. 187 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 8 років 10 днів позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15 березня 2024 року за повним відбуттям покарання,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , достеменно знаючи про введення на території України правового режиму воєнного стану, будучи неодноразово судимим за вчинення корисливих злочинів, звільнившись з місць позбавлення волі 15 березня 2024 року за повним відбуттям строку покарання, 26 серпня 2024 року, приблизно о 13 годині 40 хвилин, перебуваючи в бетонній споруді «Укриття», розташованому на зупинці громадського транспорту за адресою: місто Харків, на перехресті вулиці 23 Серпня та проспекту Науки, побачив раніше не знайомого ОСОБА_6 , тримаючого у руці належний йому телефон «Lenovo», моделі А6020а46, в корпусі білого кольору, з пошкодженнями у виді тріщин на екрані. Надалі, обвинувачений, діючи умисно, відкрито, повторно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок потерпілого, в умовах воєнного стану, скориставшись тим, що ОСОБА_6 наодинці знаходився на зупинці, наблизився до нього, та почав наносити удари кулаками рук в область обличчя останнього, тобто застосував насильство, що не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. В результаті незаконних дій ОСОБА_4 потерпілому ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синців: у лівій виличній ділянці, у ділянці проекції зовнішнього кінця лівої надбрівної дуги, у ділянці проекції вертикальної частини лівої гілки нижньої щелепи, у ділянці проекції соскоподібного відростку лівої скроневої кісти та садно на передній поверхні лівої вушної раковини у ділянці мочки, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Подолавши таким чином волю потерпілого до спротиву, ОСОБА_4 , вирвавши з рук ОСОБА_6 належний останньому телефон «Lenovo», моделі А6020а46, в корпусі білого кольору, без чохла, вартість якого складає 808 гри. 00 коп., вибіг з приміщення бетонної споруди «Укриття» та покинув місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілому матеріальну шкоду на суму 808 грн. 00 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні ОСОБА_4 , повністю розуміючи суть та зміст обвинувачення, положень статті 63 Конституції України, надав пояснення, відповідно до яких 26 серпня 2024 року, перебуваючи на перехресті вулиці 23 Серпня та проспекту Науки в місті Харкові, зайшов у бетонне укриття, де побачив раніше не знайомого потерпілого, після чого вирішив викрасти телефон у останнього. Надалі, наніс ОСОБА_6 більше двох ударів руками в область голови, викравши телефон у потерпілого, після чого покинув місце вчинення злочину. Ввечері того ж дня був затриманий працівниками поліції. Вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, ОСОБА_4 визнав в повній мірі, щиро розкаявся.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Прокурор ОСОБА_3 наполягала на доведеності вини обвинуваченого, просила призначити покарання в межах санкції інкримінованої ОСОБА_4 статті КК України у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників кримінального провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються, при цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому суд обмежився дослідженням доказів, допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження справи, що характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом роз`яснено обвинуваченому та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

З урахуванням викладеного вище, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

При призначенні покарання, суд відповідно до вимог положень ст.ст. 65-67 КК України враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд у кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Харкова, громадянин України, з середньою освітою, неодружений, на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей або осіб похилого віку не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до арешту проживав за адресою: АДРЕСА_2 , неодноразово судимий, останній раз за вироком Московського районного суду м. Харкова за ч. 2 ст. 125 КК, ч. 2 ст. 185 КК, ч. 3 ст. 185 КК, ч. 2 ст. 186 КК, ч. 1 ст. 187 КК, ч. 2 ст. 187 КК України, з урахуванням ч. 4 ст. 70 КК України, до 8 років 10 днів позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений 15 березня 2024 року за повним відбуттям покарання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка згідно зі ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого є щире каяття.

Обставиною, яка відповідно до ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 є рецидив злочинів.

Враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно з якими покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, приймаючи до уваги зазначені вище обставини, дані, що характеризують особу обвинуваченого, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та обставини, яка обтяжує покарання, відношення до скоєного злочину, щире каяття, наявність судимостей, суд вважає що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції його від суспільства.

Відповідно до положень ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його, як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають, як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який в повному обсязі визнав свою вину та щиро розкаявся у вчиненому, наявність судимостей та обставини, яка обтяжує покарання у виді рецидиву, враховуючи факт останнього звільнення обвинуваченого 15 березня 2024 року за повним відбуттям строку покарання, суд вбачає наявність підстав для призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 186 КК України.

Дане покарання за своїм видом і строком буде відповідати принципам законності та справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, а також, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 року, «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 року, «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 року).

Крім того, Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Враховуючи зазначене вище, строк відбуття покарання ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту фактичного затримання з 26 серпня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» суд продовжує до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов в межах кримінального провадження не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку статті 100 КПК України.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів, у відповідності до положень статті 124 КПК України, суд стягує з ОСОБА_4 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_4 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 26 серпня 2024 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 обчислювати з моменту фактичного затримання з 26 серпня 2024 року.

Запобіжний захід ОСОБА_4 у виді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» продовжити до набрання вироком законної сили.

Судові витрати за проведення в кримінальному провадженні № 0001812 від 26 серпня 2024 року судової товарознавчої експертизи № CE-19/121-24/26311-TB від 12 вересня 2024 року в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп. стягнути з ОСОБА_4 на користь держави.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30 серпня 2024 року, в межах кримінального провадження № 0001812 від 26 серпня 2024 року, на мобільний телефон «Lenovo», ІMEI НОМЕР_1 , ІMEI НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia», ІMEI НОМЕР_4 , з сім картою НОМЕР_5 скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні № 0001812 від 26 серпня 2024 року: мобільний телефон «Lenovo», ІMEI НОМЕР_1 , ІMEI НОМЕР_2 з сім картою НОМЕР_3 та мобільний телефон торгівельної марки «Nokia», ІMEI НОМЕР_4 , з сім картою НОМЕР_5 повернути власникам (законним володільцям).

Речовий доказ у кримінальному провадженні № 0001812 від 26 серпня 2024 року: 1 (один) диск з відеозаписами з камери відеоспостереження 26.08.2024 року з приміщення зупинки-укриття громадського транспорту за адресою: місто Харків, вулиця 23 Серпня зберігати в матеріалах кримінального провадження № 0001812 від 26 серпня 2024 року.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом тридцяти діб з моменту проголошення, а ОСОБА_4 в той же строк, з моменту вручення йому копії вироку.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Вирок складено та надруковано в нарадчій кімнаті 10 жовтня 2024 року в одному примірнику.

Головуючий