УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

В обґрунтування клопотання вказано, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

31.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовувалось у протиправній діяльності ОСОБА_7 , за результатом якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети (майно): мобільний телефон Iphone 13 синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , 1 шт.; мобільний телефон «Samsung» бордового кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , S/N НОМЕР_5 , 1 шт.

Також, 31.07.2024 проведено обшук офісного приміщення ТОВ «ДЗС» за адресою: м. Дніпро, вул. Будівельників, буд. 34, у якому встановлено кабінет та робоче місце ОСОБА_7 , де остання здійснювала протиправну діяльність, за результатом якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети (майно): жорсткий диск «GOOD RAM» SN: НОМЕР_6 .

01.08.2024 постановою слідчого у даному кримінальному провадженні зазначене майно, яке виявлено та вилучено в ході вказаного обшуку визнано речовим доказом по кримінальному провадженню, оскільки воно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а також містить сліди вчинення протиправної діяльності та відомості, що можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилаючись на встановлені в ході досудового розслідування обставини, з метою забезпечення збереження речових доказів, які мають суттєве доказове значення у кримінальному провадженні, прокурор просив накласти на вилучене в ході обшуку майно.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Представник власника майна ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, заслухавши сторін, дійшов висновку про наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе за таких умов: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна, як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що Головним слідчим управлінням Служби безпеки України, під процесуальним керівництвом Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 за підозрою громадян України ОСОБА_5 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

31.07.2024 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке використовувалось у протиправній діяльності ОСОБА_7 , за результатом якого виявлено та вилучено наступні речі та предмети (майно): мобільний телефон Iphone 13 синього кольору IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , 1 шт.; мобільний телефон «Samsung» бордового кольору, IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , S/N НОМЕР_5 , 1 шт

Постановою слідчого від 01.08.2024 вищевказані вилучені документи було визнано речовими доказами в кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024.

Дане клопотання направлено 02.08.2024 засобами поштового зв`язку, а отже прокурором не пропущено строк звернення до суду з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно.

У клопотанні вказується про необхідність накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, керуючись ч. 2 ст. 170 КК України.

Так, в силу ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у ст. 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог ч. 3 ст. 110 КПК України приймається у формі постанови.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

У порушення вимог ч. 3 ст. 170 КПК України прокурором не надано доказів, що підтверджують той факт, що вилучене майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Долучена до клопотання постанова про визнання майна речовим доказом від 01.08.2024 носить формальний характер, оскільки за своїм змістом не містить даних на підтвердження того, що вилучене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Більше того, в матеріалах клопотання відсутні будь-які дані, що вилучені речі мають значення для кримінального провадження.

При розгляді клопотання судом встановлено, що в його змісті відсутнє належне обґрунтування підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Посилання прокурора на ту обставину, що вказане вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, є лише звичайним посиланням на відповідну норму кримінального процесуального закону.

Також суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Однак, в матеріалах справи відсутні відомості про те, що надання вилучених мобільних телефонів та жорсткого диска є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або вони отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також не вказано, що доступ до них обмежувався власником ОСОБА_8 .

З огляду на наведене, враховуючи, що прокурором не надано достатньої кількості доказів необхідності накладення арешту, його відповідність критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, слідчий суддя не вбачає достатніми та обґрунтованими підстави для задоволення клопотання, оскільки наявні документи не свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів, до того ж, будь-яких негативних наслідків, які можуть негативно позначитися на інтересах слідства від невжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. ст. 98, 100, 131, 132, 170-173, 175, 309, 395 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000415 від 13.05.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1