Справа № 467/1584/24
Провадежння № 1-в/467/322/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2024 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка Врадіївського району Миколаївської області, засудженого вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року за ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384, ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України та ч.5 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі

В С Т А Н О В И В:

Начальник державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого ОСОБА_5 , мотивуючи своє клопотання тим, що засуджений відбуває покарання у державній установі «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» з 26 грудня 2022 року згідно вирокуВрадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року.09 серпня 2024 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х. Нині викрадення чужого майна є кримінально караним, якщо його вартість становить понад два неоподаткованих мінімуми доходів громадян. Матеріальний збиток, спричинений засудженим згідно вироку суду не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян. Таким чином, дії засудженого підпадають під дію ч.2 ст. 51 КпАП України, а не під дію КК України.

Представник колонії у судове засідання не з`явився.

Засуджений у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подання, прохав звільнити від покарання на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 : за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі, за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі. Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки з покладенням на підставі ст. 76 КК України обов`язків: повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації. Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі. Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року за ч.1 ст. 383 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.1 ст. 384 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року призначити покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року остаточно призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Початок строку покарання: 18 травня 2021 року. Кінець строку: 18 листопада 2025 року.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року ОСОБА_5 засуджено за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки.

Згідно вироку суду останній здійснив викрадення чужого майна 20 липня 2016 року на суму 5150 грн.

Окрім цього, ОСОБА_5 вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року засуджено за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі за вчинення крадіжок майна: 15 грудня 2019 року на суму 2000 грн., у січні 2020 року на суму 450 грн., 14 лютого 2020 року на суму 350 грн.

Також, ОСОБА_5 вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року засуджено за ч.2 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі за вчинення крадіжки майна 02 березня 2021 року на суму 667 грн.

Вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року ОСОБА_5 засуджено за ч.1 ст. 383, ч.1 ст. 384, ч.3 ст. 185 КК України з застосуванням ч.1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України та ч.5 ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

За змістом останнього в часі вироку суду засуджений вчинив крадіжки майна: в ніч з 24 грудня 2020 року на 25 грудня 2020 року на суму 516 грн. 14 к., 28 грудня 2020 року на суму 1134 грн. 94 к.

На час, до якого відноситься інкриміноване засудженому діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 року у 2016, 2019, 2020 та 2021 роках на час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому діяння згідно вироку суду, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто відповідно 137.8 грн., 192.1 грн., 210.2 грн., 227 грн. Якщо вартість викраденого майна перевищувала вказані суми, то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 року, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, чинній з 09.08.2024 року, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, таємне викрадення чужого майна вартістю до 1378 грн., 1921 грн., 2102 грн., 2270 грн. на час, до якого відносяться інкриміновані засудженому діяння (відповідно 2016, 2019, 2020, 2021 роки), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна вартістю понад вказані суми - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак (наприклад вчинення повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище) - за відповідною частиною статті 185 КК України.

За таких обставин, враховуючи, що вироком суду від 04 жовтня 2016 року встановлено, що вартість викраденого майна складає 5150 грн., що перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2016 році, він не підлягає звільненню від покарання за вчинений злочин, передбачений ч.3 ст. 185 КК України.

Також, засуджений не підлягає звільненню від покарання за ч.2 ст. 185 КК України по вироку суду від 13 січня 2021 року, оскільки один з епізодів крадіжки вчинений на суму 2000 грн., що перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2019 році.

Разом з тим, засуджений підлягає звільненню від покарання за ч.3 ст. 185 КК України по вироку суду від 13 січня 2021 року, оскільки сума вчиненої крадіжки 14 лютого 2020 року не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2020 році.

Засуджений також підлягає звільненню від покарання за вироком від 26 листопада 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України, так як розмір викраденого майна склав 667 грн., що не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2021 році.

Крім цього, підлягає звільненню від покарання за вироком від 09 лютого 2022 року за ч.3 ст. 185 КК України, так як розмір викраденого майна по двох епізодах відповідає 516 грн. 14 к. та 1134 грн. 94 к., що не перевищує два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у 2020 році.

З урахуванням викладеного, вироки Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року, 13 січня 2021 року та 09 лютого 2022 року підлягають приведенню у відповідність до вимог закону з урахуванням вимог щодо призначення покарання за правилами ч.4 ст. 70 КК України та ст.71 КК України.

Керуючись ст. ст. 537-539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№83)» ОСОБА_4 про вирішення питання про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких Законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року за № 3886-1Х щодо засудженого ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , засудженого вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року за ч.3 ст. 185 КК України у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , засудженого вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України у виді 1 року позбавлення волі.

Звільнити на підставі ч.2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 , засудженого вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року за ч.3 ст. 185 КК України у виді 4 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року за ч.3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 3 роки з покладенням на підставі ст. 76 КК України обов`язків: повідомляти органи пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації в органи пробації.

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року за ч.2 ст. 185 КК України до 1 року 1 місяця позбавлення волі

Вважати ОСОБА_5 засудженим вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 09 лютого 2022 року за ч.1 ст. 383 КК України до 1 року позбавлення волі; за ч.1 ст. 384 КК України до 1 року обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити покарання у виді 1 року позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 13 січня 2021 року призначити покарання у виді 1 року 3 місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Врадіївського районного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2016 року остаточно призначити покарання у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі засудженому рахувати з дня затримання, тобто з 18 травня 2021 року.

Ухвала може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її оголошення до Миколаївського апеляційного суду через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя ОСОБА_1