Провадження №: 1-кс/752/6475/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2024 м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

скаржника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу адвоката ОСОБА_4 , подану в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру у кримінальному провадженні №0000100 від 14.02.2023 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

в с т а н о в и в:

У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_4 , подана в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України від 02.06.2024, у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000100 від 14.02.2023.

Зі змісту скарги вбачається, що Головним управлінням Національної поліції у м. Києві здійснюється кримінальне провадження №0000100 від 14.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 369-2 КК України.

У межах досудового розслідування вказаного кримінального провадження 02.06.2024 старшим слідчим СУ ГУНП в м. Києві ОСОБА_6 здійснено повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, а саме в одержанні неправомірної вигоди для себе та третьої особи, за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднаного з вимаганням.

В обґрунтування скарги адвокат зазначає, що підозра є необґрунтованою, оскільки формулювання повідомлення про підозру не свідчить про наявність ознак інкримінованого ОСОБА_5 правопорушення.

Так зокрема, захисник зазначає, що зі змісту підозри вбачається, що ОСОБА_7 спільно із ОСОБА_5 організували злочинну схему одержання неправомірної вигоди для себе та третіх осіб, поєднану з вимаганням, за вплив на прийняття рішення службовими особами ДУ « Інститут медицини праці ім. Кундієва НАМН України ». Однак, вказане твердження жодними доказами не підтверджується. Не зазначено, згідно якого саме злочинного плану вчинялися дії ОСОБА_5 . У формулюванні обвинувачення не вказано яким чином вона нібито підшукувала громадян, які можуть надати кошти для отримання групи інвалідності. Описані дії інших осіб, які не мають значення для кваліфікації дій підозрюваної. Частина описаного стосуються дії її померлого чоловіка, та не мають значення чи відношення до підозри ОСОБА_5 . Відсутні докази передачі їй свідком грошових коштів, а описані в протоколі допиту свідчення свідка не доводять вини ОСОБА_5 . Захисник вважає, що повідомлення про підозру не містить жодної інформації, яка б підтверджувала незаконну діяльність ОСОБА_5 чи/або вчинення чи підготовки до вчинення будь-якого злочину.

Крім того, захисник звертає увагу на недопустимість ряду доказів, оскільки матеріали справи не містять підтвердження повноважень службових осіб у даному кримінальному провадженні.

Також захисник зазначає, що у диспозиції ч. 3 ст. 369-2 КК України міститься визначення про те, що карається одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою, поєднане з вимаганням такої вигоди.

В примітці Особами, уповноваженими на виконання функцій держави, є особи, визначені в пунктах 1-3 частини першої статті 4 Закону України «Про заходи запобігання і протидії корупції».

За частиною 3 ст. 369-2 КК України карається одержання неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою, поєднане з вимаганням такої вигоди. Оскільки закон не наводить яких-небудь специфічних ознак вимагання, притаманних саме цьому злочину, способом отримання неправомірної вигоди за ч. 3 ст. 369-2 КК України є вимагання, ознаки якого наведені в ч. 1 ст. 189 КК України. Якщо внаслідок вимагання вигоду не було одержано з причин, що не залежать від волі винного, вчинене кваліфікуються як замах (ст. 15 КК) на злочин, передбачений ч. 3 ст. 369-2 КК України. Вимагання неправомірної вигоди, вчинене за наявності ознак, передбачених частинами 1 чи 2 ст. 189 КК України, повністю охоплюється ч. 3 ст. 369-2 КК України, а якщо у діях вимагателя є ознаки злочину, передбаченого частинами 3 або 4 ст. 189 КК України, вчинене кваліфікується за сукупністю - за ч. 3 або 4 ст. 189 та ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 369-2 КК України, характеризується прямим умислом і будь-якими мотивами, а передбаченого частинами 2 і 3 цієї статті - прямим умислом і корисливими мотивами.

Суб`єктом злочину за ч.1 ст. 369-2 КК України може бути будь-яка особа, у тому числі і службова особа як публічного, так і приватного права. ІЦо ж стосується частин 2 і 3 цієї статті, то суб`єктом передбаченого в них злочину може бути тільки приватна особа. Якщо ж посередник, який обіцяє чи здійснює вплив, є службовою особою приватного права чи особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану з наданням публічних послуг, то пропозиція чи надання йому, а також одержання ним неправомірної вигоди за такий вплив, здійснений з використанням наданих йому повноважень, карається (за інших необхідних умов) не за ст. 369-2 КК України, а за відповідними частинами статей 368-3 або 368-4 КК України. Якщо ж таким посередником є службова особа публічного права, а запропонована чи надана їй, а також одержана нею неправомірна вигода має майновий характер, то дії особи, яка її пропонує чи надає, кваліфікуються за відповідними частинами ст. 369 КК України, а дії особи- посередника, яка її одержує, - за відповідними частинами ст. 368 КК України.

В цьому контексті необхідно наголосити, що громадянка ОСОБА_5 не одержувала від гр. ОСОБА_8 неправомірної вигоди за вплив на прийняття рішення уповноваженою особою.

В матеріалах якими володіє сторона захисту та були надані до суду, не вбачається та не підтверджується вчинення гр. ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч.3 ст. 369-2 КК України.

Таким чином, слідчий, внаслідок неналежного дослідження наявних матеріалів справи, дійшов хибного висновку про наявність у діях громадянки ОСОБА_5 ознак злочинів, передбачених частиною 3 ст. 369-2 КК України.

Складене 02 червня 2024 р. повідомлення про підозру у вчиненні гр. ОСОБА_5 злочину, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, є необґрунтованими.

Вище викладене, на думку захисника, є свідченням факту оголошення ОСОБА_5 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України за обставин, які виключають вчинення суспільно небезпечного діяння в розумінні КК України.

З огляду на зазначене, захисник просить повідомлення про підозру ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.06.2024, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України - скасувати.

У судовому засіданні захисник підозрюваної вимоги скарги підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на обставини викладені у скарзі.

Прокурор заперечував щодо поданої скарги.

Дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя зазначає наступне.

Повідомлення слідчого, прокурора про підозру є рішенням, оскарження якого допускається відповідно до пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України.

Таке рішення може бути оскаржено підозрюваним, його захисником чи законним представником після спливу одного місяця з дня повідомлення про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду з обвинувальним актом.

Процесуальна процедура повідомлення про підозру регулюється положеннями глави 22 КПК України: порядок повідомлення про підозру передбачено ст. 278, випадки повідомлення про підозру передбачені ст. 276, зміст повідомлення про підозру ст. 277 вказаного закону.

Отже, підставою оскарження вказаного процесуального рішення є порушення вище вказаних процесуальних норм.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 КПК України, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (п. 46 рішення від 27.02.1980 у справі «Deweer v. Belgium») особа повинна набути статус підозрюваного виключно у передбаченому законом порядку, з дотриманням установленої законом процедури. Інакше вона не може вважатися такою, що набула процесуального статусу підозрюваного у межах кримінального провадження.

Частиною 1 ст. 276 КПК України передбачено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру, згідно вимог ч.1 ст. 278 КПК України, вручається особі в день його складання слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно із ст. 277 КПК України письмове повідомлення про підозру складається прокурором або слідчим за погодженням з прокурором.

Повідомлення має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру після двадцяти чотирьох годин з моменту затримання, така особа підлягає негайному звільненню. Дата та час повідомлення про підозру, правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність невідкладно вносяться слідчим, прокурором до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ст. 278 КПК України). У випадку виникнення підстав для повідомлення про нову підозру або зміну раніше повідомленої підозри слідчий, прокурор зобов`язаний виконати дії, передбачені статтею 278 цього Кодексу. Якщо повідомлення про підозру здійснив прокурор, повідомити про нову підозру або змінити раніше повідомлену підозру має право виключно прокурор (ст. 279 КПК України).

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень пункту 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Згідно із ст. 89 КПК України визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

При цьому, повнота та всебічність проведеного розслідування не є тими обставинами, які мають оцінюватись слідчим суддею при з`ясуванні достатності доказів, що стали підставою повідомлення особі про підозру.

Із поданої скарги вбачається, що підставами для скасування повідомлення про підозру захисник підозрюваної вважає те, що підозра є необґрунтованою, докази зібрані стороною обвинувачення не доводять вини ОСОБА_5 , а в іншій частині викликають сумнів щодо їх допустимості, за таких умов формулювання повідомлення про підозру не свідчить про наявність ознак інкримінованого кримінального правопорушення, а дії ОСОБА_5 не охоплюються диспозицією ст. 369-2 КК України.

Разом із тим, як встановлено при розгляді скарги, за своїм змістом повідомлена ОСОБА_5 02.06.2024 підозра відповідає вимогам ст. 277 КПК України, при її врученні були дотримані вимоги ст. 278 КПК України, повідомлення про підозру здійснено за наявності достатніх доказів, які давали можливість дійти переконливого висновку, що ОСОБА_5 була причетна до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України.

Таким чином, слідчий суддя доходить висновку про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 було здійснено в порядку, передбаченому КПК України, а зміст такого повідомлення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

За таких обставин, підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись, ст. ст. 278, 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и в:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_4 , поданої в інтересах ОСОБА_5 на повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України від 02.06.2024 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000100 від 14.02.2023 - відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено о 9 год. 00 хв. 13.09.2024

Слідчий суддя ОСОБА_1