УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 759/24562/23

провадження № 51 - 4291 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь

у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,

установив:

За вироком Святошинського районного суду м. Києва від 18 січня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Курахове Мар`їнського району Донецької області та жителя АДРЕСА_1 раніше судимого: вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня

2021 року за ч. 1 ст. 309 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн та вироком Святошинського районного суду

м. Києва від 26 вересня 2023 року за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці,

засуджено за ч. 2 ст. 309 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі положень статей 71 та 72 КК до призначеного покарання приєднане невідбуте покарання у виді 2 місяці арешту за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року і остаточно визначено

ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці.

Покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, призначене вироком Деснянського районного суду м. Києва від 04 березня 2021 року, ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання про долю речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_5 , будучи засудженим вироком Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року за ч. 1

ст. 309 КК, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місці та спосіб,

але не пізніше 02 листопада 2023 року придбав у невстановленої особи одну пігулку наркотичного засобу - метадону (загальна маса матадону (фенадону)

в таблетці становить 0,022 г.), яку зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Крім того, ОСОБА_5 у невстановлений час, місці та спосіб, але не пізніше

04 грудня 2023 року придбав у невстановленої особи пігулку наркотичного засобу - метадону (загальна маса матадону (фенадону) в таблетці становить 0,022 г.), яку зберігав при собі для особистого вживання без мети збуту.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року вказаний вирок залишено без змін.

У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із рішенням апеляційного суду через істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Зазначає, що суд апеляційної інстанції, всупереч вимогам ст. 419 КПК,

не дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного не застосування положень ст. 80 КК, яка, на його думу, підлягала застосуванню у цьому кримінальному провадженні та не зазначив підстав, якими керувався відхиляючи доводи апеляційної скарги прокурора.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надану до неї копію судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Статтею 370 КПК встановлено, що судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог, встановлених в ст. 94 цього Кодексу, де мають бути наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається з копії оскарженої ухвали апеляційного суду, суд першої інстанції, призначаючи засудженому остаточне покарання на підставі положень статей

71 та 72 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік 2 місяці, ухвалив вирок Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2021 року, яким ОСОБА_5 засуджено до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 грн, виконувати самостійно.

Під час перегляду вироку суду першої інстанції апеляційним судом дотримано вимоги ст. 419 КПК, він, діючи в межах, передбачених ст. 404 КПК, та в порядку, визначеному ст. 405 цього Кодексу, дав належну оцінку доводам, викладеним

в апеляційній скарзі сторони обвинувачення.

Зокрема, зі змісту рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що цей суд перевірив доводи сторони обвинувачення про необґрунтоване ухвалення місцевим судом рішення про виконання вироку Деснянського районного суду

м. Києва від 04 вересня 2021 року щодо ОСОБА_5 самостійно.

На підставі матеріалів кримінального провадження суд апеляційної інстанції встановив, що у них не містяться даних про звернення місцевим судом цього вироку до виконання, з огляду на що обґрунтовано залишив вирок місцевого суду без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Колегія суддів касаційного суду погоджується з висновками апеляційного суду

та виходить з наступного.

Звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, відповідно до ч. 1 ст. 74 КК, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано у строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Частинами 3 та 4 цієї статті визначено підстави та умови за яких перебіг давності зупиняється, переривається або відновлюється.

Звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку здійснюється в порядку статей 537, 539 КПК.

Згідно з ч. 1 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 22 КПК).

Зі змісту оскаржуваної ухвали апеляційного суду вбачається, що на час

її постановлення у суду не було даних про звернення місцевим судом вироку Деснянського районного суду м. Києва від 04 вересня 2021 року до виконання, як і не надав таких даних прокурор під час апеляційного розгляду. Не зазначає такої інформації прокурор і у касаційній скарзі.

Відтак, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би могли бути підставами для скасування чи зміни судового рішення щодо ОСОБА_5 за доводами касаційної скарги прокурора, судом апеляційної інстанції допущено не було.

Окрім цього, сторона провадження може звернутися з клопотанням до суду про звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання обвинувального вироку в порядку статей 537, 539 КПК в межах іншого кримінального провадження, у якому 04 вересня 2021 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено обвинувальний вирок та призначено покарання у виді штрафу. Водночас інформації щодо такого звернення

в оскаржуваній ухвалі не міститься, як і не зазначає про це прокурор у касаційній скарзі.

Окрім того, у разі задоволення судом відповідного клопотання сторони провадження, наявність такого судового рішення не призведе до жодних наслідків з огляду вирок Святошинського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року, яким ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді арешту на строк 2 місяці.

Таким чином, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 05 червня 2024 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3