У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2024 року м. Ужгород
Обґрунтовуючи клопотання зазначає, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на вилучене 03.06.2024 року під час проведеного на підставі ухвали слідчого судді обшуку транспортного засобу «Фольксваген» моделі «Пассат СС», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на паркувальному майданчику по вул.Валенберга в м.Мукачеві за координатами google maps: НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , який на праві власності належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яким користується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від транспортного засобу марки «Фольксваген», моделі «Пассат СС», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яке упаковано до спец пакету НПУ ICR0157002; транспортний засіб марки «Фольксваген», моделі «Пассат СС», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 .
Разом з цим, у межах даного кримінального провадження ще 03.06.2024 громадянину ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.28, ч.5 ст.190 КК України та саме його було затримано в порядку ст. 208 КПК України та в подальшому арештовано.
Незважаючи на це, 03.06.2024 року постановою слідчого СВ відділу поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , перераховані вище вилучені речі, які належать не громадянину ОСОБА_5 , а сторонній особі, а саме громадянці ОСОБА_3 , визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Однак, на думку заявника слідчим не доведено існування правових підстав, передбачених ч.2ст.170 КПК України, не тільки для накладення арешту на вищевказане майно громадянки ОСОБА_3 , так і для перебування даного майна під арештом на теперішній час, оскільки ним не зібрано доказів, що транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_3 , відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Проте, внаслідок необґрунтовано, незаконно накладеного арешту громадянка ОСОБА_3 має перешкоди у реалізації законних прав щодо мирного, безперешкодного використання та розпорядження своїм майном.
З урахуванням наведеного та посилаючись на практику Європейського суду з прав людини, адвокат ОСОБА_4 просить арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 25.06.2024 року на вилучене в ході обшуку 03.06.2024 року майно, яке належить громадянці ОСОБА_3 , а саме: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від транспортного засобу марки «Фольксваген», моделі «Пассат СС», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яке упаковано до спец пакету НПУ ІСR0157002, а також транспортний засіб марки «Фольксваген», моделі «Пассат СС», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , - скасувати.
Власник майна ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, однак від її представника адвоката ОСОБА_4 до суду надійшла заява , в якій зазначає, що подане ним клопотання про скасування арешту майна підтримує та просить задовольнити, а також провести розгляд справи без їх участі.
Прокурор у судове засідання не з`явився, однак від слідчого ОСОБА_7 , який входить до групи слідчих у даному кримінальному провадженні, до суду надійшла заява, в якій просить суд розгляд клопотання провести без його участі, проти задоволення такого заперечує.
Зважаючи на неявку в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді клопотання, фіксування за допомогою технічних засобів, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, не здійснювалося.
Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Арешт накладено з метою збереження речового доказу у даному кримінальному провадженні.
Слідчий суддя відхиляє доводи адвоката ОСОБА_4 про відсутність доказів, що вилучене майно не є речовим доказом, оскільки під час вирішення питання про накладення арешту а також надання дозволу на проведення обшуку, належними та допустимими доказами було встановлено, що таке відповідає критеріям ст. 98 КПК України. Слідчим суддею був встановлений факт користування вказаним автомобілем підозрюваним ОСОБА_5 в період вчинення ним кримінальних правопорушень, у зв`язку з цим, даний автомобіль міг зберегти на собі сліди злочину чи містить інші відомості, які мають важливе значення для доказування у даному кримінальному провадженні.
Разом з тим, згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
За приписами ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої в наслідок кримінального правопорушення (цивільний позов) чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.
Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».
Згідно постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу №1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.
У відповідності до ч. 1ст. 9 КПК України слідчий під час кримінального провадження та інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, вимог інших актів законодавства.
Слідчим суддею встановлено, що власником вищевказаного транспортного засобу є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При розгляді клопотання про накладення арешту на автомобіль, як на підставу накладення арешту на такий слідчий суддя послався на ту обставину, що автомобіль є речовим доказом у даному кримінальному провадженні і він дасть можливість проведення органом досудового розслідування необхідних слідчих дій у кримінальному провадженні та судових експертиз.
У свою чергу, слідчим ОСОБА_8 хоч і подано до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення клопотання, проте не наведено жодних конкретних аргументів щодо неможливості повернення у користування даного автомобіля власнику, не зазначено чи проведено з автомобілем необхідні слідчі дії та експертизи і яка є подальша необхідність утримання автомобіля на спец. майданчику ГУНП в Закарпатській області.
Щодо скасування арешту майна в частині розпорядження, слідчий суддя вважає, що таке є передчасним, з огляду на те, що даний автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключ від нього визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, а також те, що кінцеве рішення у кримінальному провадженні не прийнято, а відтак в органу досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні додаткових слідчих і процесуальних дій.
Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що клопотання підлягає до часткового задоволення.
Керуючись ст. ст. 167, 174, 309 КПК України, -
Клопотання задовольнити частково.
У решті вимог клопотання відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено та проголошено 13.09.2024 року о 10 год. 20 хв.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1