ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1782/24 Справа № 233/415/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000757 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Костянтинівка, Донецької області, громадянина України, раніше судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

засуджено за ч. 2 ст. 187, ст. 71 КК України до покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 15 липня 2018 року приблизно о 00 годині 15 хвилин раніше знайомі між собою ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , та особа, стосовно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, перебували в районі кафе «Шатер», розташованого в парку «Ювілейний», АДРЕСА_1 , де проводили разом дозвілля. У вказаний день та час, біля зазначеного кафе вони побачили ОСОБА_10 , який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння сидів на лавці, розташованій на алеї поряд із зазначеним кафе та дивився у свій телефон.

15 липня 2018 року приблизно о 00 годин 20 хвилин у ОСОБА_8 виник злочинний намір, здійснити напад на ОСОБА_10 , з метою заволодіння його майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи.

ОСОБА_8 розповів про свій злочинний намір особі, стосовно якої матеріали кримінального правопорушення виділені в окреме провадження, запропонувавши останньому скоїти напад на ОСОБА_11 , з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, на що останній погодився, тим самим вони вступили між собою у попередню злочинну змову.

15 липня 2018 року приблизно о 00 годин 30 хвилин, діючи з метою реалізації раніше виниклого спільного злочинного наміру, ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, стосовно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, напали на ОСОБА_10 . Обвинувачений наніс ОСОБА_10 один удар в обличчя. Від удару потерпілий впав на землю. ОСОБА_8 разом з особою, стосовно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, з метою придушення волі потерпілого до опору, продовжили наносити удари в обличчя та тулубу ногами, спричинивши своїми діями ОСОБА_10 середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження.

Подавивши вищевказаними діями волю потерпілого ОСОБА_10 до опору, ОСОБА_8 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб із особою, стосовно якої матеріали кримінального провадження виділені в окреме провадження, із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я особи, заволоділи майном, яке належить ОСОБА_10 на загальну суму 6803 гривні 68 копійок. З місця скоєння злочину втекли, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, тим самим завдавши матеріальної шкоди потерпілому на вищевказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Зазначає, що вина ОСОБА_8 не доведена поза розумним сумнівом. Вказує на відсутність достатніх доказів на підтвердження його винуватості. Вважає свідчення потерпілого ОСОБА_10 упередженими, оскільки кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_10 вчинено в нічний час доби. Стороною обвинувачення не доведено, що саме обвинувачений ОСОБА_8 здавав у ломбард мобільний телефон, а єдиний речовий доказ чехол від мобільного телефону було вилучено у ОСОБА_12 , кримінальне провадження щодо якого виділено в окреме провадження. Ставить під сумнів свідчення свідка ОСОБА_9 та вважає, що вони надані під тиском працівників поліції, так як він безпосередньо брав участь у нападі на ОСОБА_10 та надав свідчення проти обвинуваченого ОСОБА_8 з метою уникнення кримінальної відповідальності. Наголошує, що судом безпідставно не взято до уваги пояснення ОСОБА_8 щодо його непричетності до інкримінованого злочину та свідчення свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які підтвердили перебування обвинуваченого в момент скоєння злочину в іншому місці.

Заслухавши доповідача, думку обвинуваченого та захисника, які підтримали доводи апеляційної скарги, доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування чи зміни вироку відсутні, оскільки судом першої інстанції при його винесенні були дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, за обставин, як вони встановлені у вироку, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав належну оцінку у вироку.

Так, потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що в липні 2018 року в нічний час він знаходився в парку «Ювілейний» та сидів на лавочці. До нього підійшли троє хлопців і попросили закурити, він відмовив, бо не палить. Він посвітив на хлопців телефоном і розгледів їх обличчя. Зав`язався якийсь діалог, про що саме, він не пам`ятає, але хлопці не звертались до нього з вимогою віддати їм телефон. Потім обвинувачений наніс йому перший удар в обличчя кулаком руки. Від удару він впав на асфальт. Далі були інші удари по тілу та обличчю. Взагалі він відчув близько 15-20 ударів. Відчував, що удари наносились двома людьми. Згодом від ударів він втратив свідомість. Коли отямився, нікого не було. При собі не виявив телефон, гроші та годинник. Зазначив, що впізнає обвинуваченого, як людину яка завдала йому перший удар.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що дату він не пам`ятає, було літо. Приблизно о другій половині дня він пішов до свого товариша ОСОБА_16 додому. Там був ОСОБА_17 . Разом вживали пиво. Потім приїхали в парк «Ювілейний» в м. Костянтинівка. Через деякий час ОСОБА_18 запропонував прогулятись і вони вдвох пішли пройтись. У незнайомого чоловіка, який сидів на лавочці, ОСОБА_18 попросив сигарету, той щось різко відповів. ОСОБА_19 це не сподобалось. Вони повернулись в клуб і розповіли про це ОСОБА_20 . Потім пішли прогулятись вже втрьох з ОСОБА_21 . Коли підійшли до лавочки, де сидів потерпілий, ОСОБА_21 перший підбіг до лавочки та наніс удар потерпілому рукою по голові. Від удару потерпілий впав. До обвинуваченого підключився ОСОБА_18 . Вони стали бити його удвох. ОСОБА_9 відійшов в сторону від них, ударів потерпілому не завдавав.

Правдивість та об`єктивність показань свідка ОСОБА_9 та потерпілого ОСОБА_10 не викликають сумнівів, оскільки узгоджуються між собою та підтверджуються сукупністю безпосередньо досліджених під час судового розгляду письмових доказів.

Так, за змістом протоколу огляду місця події від 15 липня 2018 року в присутності понятих за участю ОСОБА_10 . оглянута ділянка місцевості, яка розташована у парку Ювілейний АДРЕСА_1 . На пішохідній асфальтованій доріжці, яка знаходиться праворуч на відстані 30 метрів від перехрестя, знаходиться дерев`яна лавка з бетонною основою, яка є другою від перехрестя. ОСОБА_10 пояснив, що саме на цій лавці він 14 липня 2018 року сидів, коли йому наносили тілесні ушкодження. Праворуч від лавки знаходяться плями речовини бурого кольору від 1 см до 5 см.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2018 року у присутності понятих потерпілий ОСОБА_10 впізнав на фотознімку під № 1 ОСОБА_8 , який наносив йому тілесні ушкодження.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.08.2018 року у присутності понятих потерпілий ОСОБА_10 впізнав на фотознімку під № 2 ОСОБА_9 , який його не бив, а просто стояв під час заподіяння йому тілесних ушкоджень обвинуваченим.

З протоколу слідчого експерименту від 22 вересня 2018 року вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 на відкритій ділянці в парку Юбілений м. Костянтинівка за допомогою статиста показав, як він сидів на лавці і до нього підійшли двоє чоловіків та попросили сигарети, на що останній відмовив. Приблизно о 00.30 год., перебуваючи на тому ж місці, розбирався зі своїм мобільним телефоном. При собі мав часи та грошові кошти 600 грн. Піднявши обличчя, побачив двох невідомих, одного з яких він бачив раніше. Один з них наніс удар кулаком в обличчя потерпілого, від чого потерпілий упав на АДРЕСА_2 почав наносити удари (три-чотири) ногами, обутими у взуття в область обличчя та голови. У цей час підійшов невідомий чоловік №2, якого раніше бачив та також наніс приблизно 3-4 удари ногами в область обличчя, голови потерпілого. Також показав, як він знаходячись на асфальтному покритті, намагався закриватись від ударів ногами в обличчя в голову, але після нанесення 6-8 ударів по голові втратив свідомість. Коли прийшов до свідомості, виявив відсутність мобільного телефону, годинника та грошових коштів, які знаходились у нагрудному гаманці. Після чого пішов у бік заправки.

З протоколу слідчого експерименту від 22 вересня 2018 року вбачається, що свідок ОСОБА_9 на відкритій ділянці в парку Юбілейний м. Костянтинівка показав, що 15.07.2018 року приблизно о 00.10 год. разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 перебували в парку ОСОБА_22 в кафе «Шатер», де разом проводили дозвілля. Свідок разом з ОСОБА_23 пішли пройтися та побачили сидячого на лавці невідомого чоловіка. ОСОБА_23 попросив сигарету, чоловік йому відмовив. Виник словесний конфлікт і вони повернулись до кафе. ОСОБА_23 повідомив про цей конфлікт ОСОБА_21 та вони про щось домовились, але свідку ОСОБА_9 не казали, обійшли кафе та пішли у бік невідомого чоловіка, який в цей час сидячи на лавці та видився у телефон. ОСОБА_21 помінявся місцями з ОСОБА_23 та підскочивши до потерпілого, наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя останнього, від чого той похилився у правий бік. В цей момент ОСОБА_21 взяв двома руками за одежу невідомого в районі грудної клітини та повалив на землю. ОСОБА_20 з одного боку, а ОСОБА_24 з протилежного боку нанесли кожний по три-чотири удари по голові потерпілого ногами. Коли припинили бити потерпілого, він намагався повзти у бік свідка ОСОБА_25 . В цей час ОСОБА_18 та ОСОБА_26 стали схиляти свідка до нанесення тілесних ушкоджень. Свідок відмовився бити невідомого, тому йому сказали, щоб він уходив, що він і зробив. Коли ОСОБА_21 та ОСОБА_23 повернулись до кафе, свідок помітив в руках ОСОБА_21 сенсорний мобільний телефон, якого раніше у нього не було.

Вищезазначені докази спростовують твердження обвинуваченого ОСОБА_8 щодо непричетності до інкримінованого йому злочину.

Колегія суддів критично відноситься до показань свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_27 та не приймає їх до уваги, оскільки їх показання містять протиріччя, свідки перебувають з обвинуваченим у дружніх стосунках, а тому можуть бути зацікавлені у вирішенні справи на користь обвинуваченого та надали такі свідчення з метою створити останньому штучне алібі для уникнення кримінальної відповідальності та покарання.

Крім того, про допит згаданих свідків обвинуваченим заявлено лише у суді, і клопотань з приводу їх допиту на досудовому розслідуванні не було.

Посилання в апеляційній скарзі на застосування до обвинуваченого співробітниками поліції під час досудового розслідування недозволених методів перевірені судом.

Постановою слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідування від 31 січня 2024 року кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365 КК України, закрито у зв`язку з відсутністю події вчинення кримінального правопорушення.

Згідно постанови, проведеними слідчими (розшуковими) діями не встановлено факту перевищення службових повноважень працівниками ВП №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області в ході здійснення документування процесуальних дій щодо ОСОБА_8 , а також у період часу знаходження ОСОБА_8 на території блок-посту зі сторони працівників ВП №1 Бахмутського РВП ГУНП в Донецькій області психологічного або фізичного впливу не вчинялось. Крім того, під час проведення слідчих дій ані обвинувачений, ані його захисник жодних скарг або зауважень не заявляли.

Оцінюючи сукупність досліджених доказів в їх взаємозв`язку з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності, суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що вина ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 187 КК Українизнайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

При вирішенні питання про призначення покарання і його розміру обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який вину не визнав, раніше судимий, вчинив кримінальне правопорушення протягом іспитового строку, посередньо характеризується за місцем проживання, на обліках у лікаря нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працює.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з огляду на встановлені обставини справи, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, відсутності усвідомлення ним протиправності своїх дій та будь-якого каяття.

У відповідності зі ст.ст. 50, 65 КК України особі, що скоїла злочин, покарання повинне бути призначене необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів.

Покарання має на меті не тільки кару, але й виправлення засуджених, а також попередження здійснення нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував усі обставини справи, дані про особу обвинуваченого, тому покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна відповідає вимогам ст. 65,71 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння нових злочинів, у зв`язку із чим підстав для зміни або скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 29 лютого 2024 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: