Справа № 405/3600/24
провадження № 1-кс/405/1558/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2024 м. Кропивницький

слідчий суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому клопотання прокурора Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч.2 ст.372, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України, про арешт майна,

встановив:

прокурора Новоукраїнської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить накласти арешт на виявлені та вилучені 29.05.2024 в ході обшуку автомобіля марки обшуку автомобіля марки «AUDI A6» н/з НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким користується ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеного на підставі ухвали слідчого суді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.05.2024 у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024: державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2 шт. та НОМЕР_3 2 шт., флеш-накопичувач Apacer 32 Gb, блокнот з чорновими записами., встановивши заборону на користування та розпорядження вказаним майном.

Прокурор у судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі, клопотання підтримав частково виключенням флеш-накопичувача, тому що він немає доказового значення.

Представник власника майна у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 107 КПК України, враховуючи неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів судового розгляду не здійснювалося.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступних висновків.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, (кримінальне провадження № 0000039 від 28.02.2024 року, правова кваліфікація кримінального правопорушення - ч. 2 ст. 28, ч.2 ст.372, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.263, ч.2 ст. 28, ч.1 ст.366 КК України) органом досудового розслідування даного кримінального правопорушення є ГУНП в Кіровоградській області (а.к. 8-10).

В рамках вказаного кримінального провадження 29.05.2024 в ході обшуку автомобіля марки «AUDI A6» н/з НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким користується ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеного на підставі ухвали слідчого суді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.05.2024 у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024 вилучено речі, а саме: державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2 шт. та НОМЕР_3 2 шт., флеш-накопичувач Apacer 32 Gb, блокнот з чорновими записами, про що складено відповідний протокол (а.к. 12-23).

Частиною 1 статті 131 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий судя відповідно до ч.2 ст. 173 КПК України, повинен врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України - речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Прокурором доведено, що державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2 шт. та НОМЕР_3 2 шт., блокнот з чорновими записами об`єктивно могли зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення ( п.1 ч.2 ст.170 КПК України) та можуть містити відомості про факти чи обставини, що встановлюється під час кримінального провадження, тобто відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, та у випадку не накладення арешту на вказане майно, це може призвести до подальшого відчуження або до інших наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

Постановою прокурора від 29.05.2024 вказані вище предмети визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024.

Таким чином, у даному випадку арешт накладається у відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою забезпечення збереження речових доказів.

Під час ухвалення рішення враховується також, практика Європейського суду з прав людини, згідно якої для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Об`єднаного Королівства»). Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Стаття 1 Протоколу Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод забороняє будь-яке невиправдане втручання у право власності державних органів.

Матеріали клопотання слідчого свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою попередження настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Крім того, з урахуванням думки прокурора слідчий суддя відмовляє у накладенні арешту на флеш-накопичувач Apacer 32 Gb, оскільки він не має доказового значення в кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Відповідно до ч.1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, за викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні, оскільки незастосування арешту може призвести до приховування майна, його пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі та відчуження.

Слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту. При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст.ст. 170-173 КПК України,

постановив:

клопотання прокурора задовольнити частково.

Накласти арешт у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024 на виявлені та вилучені 29.05.2024 в ході обшуку автомобіля марки обшуку автомобіля марки «AUDI A6» н/з НОМЕР_1 , який зареєстрований за ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та яким користується ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , проведеного на підставі ухвали слідчого суді Ленінського районного суду міста Кіровограда від 22.05.2024 у кримінальному провадженні № 0000039 від 28.02.2024:

1) державні номерні знаки НОМЕР_2 , 2 шт. та НОМЕР_3 2 шт.,

2) блокнот з чорновими записами., встановивши заборону на користування та розпорядження вказаним майном.

Заборонити розпоряджатися та користуватися вищевказаним майном.

Ухвала підлягає негайному виконанню прокурором.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6