КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретарів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Богуславського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

встановила:

Вироком Богуславського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Цивільний позов прокурора у кримінальному провадженні задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_9 на користь Комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» кошти в сумі 12232 гривні 47 копійок, витрачених на стаціонарне лікування ОСОБА_16 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_17 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_17 185384 гривні за заподіяну злочином моральну шкоду та 3500 гривень судових витрат понесених на надання правової допомоги адвокатом.

Згідно з вироком суду 26 червня 2015 року приблизно о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Renault Master», реєстраційний номер: НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_18 , з метою обслуговування торгівельної точки - магазину «Малюк», що розташований в м. Богуслав, Київської області по вул. Івана Франка, 2, безпосередньо біля тротуару, прибув до торгівельного центру «Маяк», що розташований в м. Богуслав, Київської області по вул. Івана Франка, 6, біля вказаного тротуару, де, в порушення п.п. 10.1,10.9 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року, не врахував дорожню обстановку, проявив неуважність та безпечність, не переконавшись, що здійснення маневру є безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, здійснюючи по тротуару рух керованим ним транспортним засобом заднім ходом, не забезпечивши безпеку руху та не звернувшись за допомогою до інших осіб, створивши небезпеку іншим учасникам руху, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_16 , яка рухалась по вказаному тротуару від торгівельного центру «Маяк», що розташований в м. Богуслав, Київської області по вул. Івана Франка, 6, в напрямку до автостанції м. Богуслав, Київської області.

В результаті дорожньо-транспортної події пішохід ОСОБА_16 отримала тілесні ушкодження у виді закритої травми грудної клітки: крововиливи у м`які тканини та м`язи грудної клітки, множинні переломи ребер праворуч та ліворуч, розрив діафрагми, масивний забій лівої легені, з розвитком правобічного гемопневмотораксу, гнійної пневмонії, набряку легень та легенево-серцевої недостатності, від яких ІНФОРМАЦІЯ_2 померла в Київські обласній клінічній лікарні.

Дії ОСОБА_9 , яким грубо порушені вимоги п. п. 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України, перебувають у прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали.

На вирок суду подана апеляційна скарга потерпілим ОСОБА_17 в частині цивільного позову, від якої потерпілий відмовився.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_19 просив вирок Богуславського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року скасувати, постановити ухвалу, якою кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України закрити у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді і вичерпання можливості їх отримати. Цивільні позови прокурора та потерпілого залишити без розгляду, а судові витрати віднести на рахунок держави.

У доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_19 просив вирок Богуславського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року скасувати та постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати невинуватим та за ч. 1 ст. 286 КК України виправдати за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

Обґрунтовуючи свої вимоги захисник зазначає, що суд першої інстанції у вироку навів надані стороною обвинувачення докази, проте не проаналізував кожен із них з точки зору належності та допустимості, й не зазначив, що саме доводять ці докази у пред`явленому ОСОБА_9 обвинуваченні, застосувавши при покладенні їх в основу обвинувального вироку хибне тлумачення норм КПК України, чим істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Разом з тим, захисник вважає недопустимими докази, на які послався у вироку суд, оскільки вони отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Зокрема, захисник вважає недопустимим доказом протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26 червня 2015 року, оскільки відповідно до норм чинного КПК України ОСОБА_9 не міг одночасно приймати участь у декількох процесуальних діях, а саме: огляду місця дорожньо-транспортної пригоди (т.1 а.п.141-152), який відбувався в період часу з 12 год. 28 хв. до 13 год. 11 хв. 26 червня 2015 року, і одночасно давати показання у якості свідка о/у СКР Богуславського РВ ОСОБА_20 в період часу з 12 год. 25 хв. до 13 год. 18 хв. 26 червня 2015 року вже в рамках кримінального провадження №0000351 від 26 червня 2015 року (т.1, а.п. 184-185), відомості про яке на момент початку допиту не могли бути внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань в силу того, що відповідно до рапорту, повідомлення про подію надійшло лише через 5 хвилин після початку допиту. В той же час, огляд транспортного засобу слідчим ОСОБА_21 26 червня 2015 року в період з 13 год. 27 хв. до 13 год. 43 хв., все ще проводиться на підставі повідомлення чергового Богуславського РВ ГУМВС (т. 1, а.п. 153- 154).

Окрім того, захисник вважає недоведеними обставини, які підлягали доказуванню у кримінальному провадженні щодо часу, способу та інші обставини вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_22 висунуто обвинувачення за фактом події, яка сталась близько 12 години 30 хвилин.

Разом з тим, матеріали судового провадження містять рапорт помічника начальника-оперативного чергового Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області майора міліції ОСОБА_23 на ім`я начальника Богуславського РВ ГУМВС України в Київські області майора міліції ОСОБА_24 про те, що 26 червня 2015 року, о 12-30 год. до Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області по тел. «102» надійшло повідомлення від невідомого громадянина про настання пригоди, яка є предметом даного судового розгляду.

Однак, до моменту надходження повідомлення про вказану подію на місці пригоди вже працювала слідчо-оперативна група, оскільки, відповідно до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.06.2015, вже станом на 12 год. 28 хв. слідчим СВ Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області старшим лейтенантом міліції ОСОБА_21 проводився огляд місця події, і проводився він на підставі повідомлення чергового Богуславського РВ ГУМВС.

При оцінці вказаних доводів захисту суд вийшов за межі судового розгляду та поклав в основу оцінки вказаних обставин власні припущення, оскільки прийшов до висновку, що часом вчинення дорожньо-транспортної пригоди 26 червня 2015 року було близько 12 годин 10 хвилин, що є неприпустимим, оскільки тим самим, надаючи оцінку матеріалам, наданим стороною обвинувачення з тими акцентами, які не заявлялись прокурором в ході судового розгляду - є нічим іншим як перебиранням судом на себе функцій держаного обвинувача, оскільки доведення цих обстави покладається Законом на прокурора, а не на суд.

Також апелянт зазначає, що судом залишено без належного правового обґрунтування доводи сторони захисту про те, що постанова про призначення судово-медичної експертизи від 04 липня 2015 року, на підставі п. 1 ч. 2 та ч. 4 ст. 87 КПК України має бути визнана недопустимим доказом, так як слідчий СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 не мав повноважень приймати рішення про призначення судово-медичної експертизи, оскільки він не входив до складу групи слідчих, яким доручено досудове розслідування, що підтверджується як постановою про доручення проведення досудового розслідування декільком слідчим (т. 1 а. с. 233), так і витягом з ЄРДР у кримінальному провадженні №0007826 (т. 1,а.п. 228). В даному випадку постанова про призначення судово-медичної експертизи від 04 липня 2015 року винесена не уповноваженою особою.

При цьому захисник не погоджується з висновком суду про віднесення призначення експертизи до невідкладеної слідчої дії (слідчий СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 був уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні 0007826 оскільки слідчий 04 липня 2015 року перебував у складі слідчо-оперативної групи, був уповноважений проводити невідкладні слідчі дії, зокрема, проводив огляд місця події та було винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_26 , тому, як наслідок усі прийняті ним процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні в силу ст. ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими доказами.

Також захисник не погоджується з висновками суду щодо оцінки висновків судово-медичних експертиз: висновку експерта №53-ТР від 04.07.2015-20.08.2015, висновку експерта №23/К від 12.02.2020 - 18.03.2020, висновку експерта № 100/К/19/12-1/160-СЕ/17 від 21.12.2017 - 06.07.2018, які суд визнав допустимими доказами.

При цьому апелянт вказує на те, що судово-медичні експертизи проведені без надання експертам оригіналів медичних документів потерпілої (історії хвороби, індивідуальної карти амбулаторного хворого тощо) та без дотримання методики проведення такого виду експертиз.

Наявними в матеріалах провадження доказами та судовим розглядом не встановлено обставин та часу отримання ОСОБА_16 тілесних ушкоджень, внаслідок яких вона померла та не узгоджується з обставинами інкримінованого злочину, що унеможливлює засудження ОСОБА_27 за ч.2 ст. 286 КК України.

Не виправила ситуацію і призначена судом за клопотанням прокурора та захисника комісійна судово-медична експертиза, за результатами якої було сформовано висновок №23/К від 12.02.2020-18.03.2020. Метою призначення цієї експертизи було саме дослідження гістологічного матеріалу для більш чіткої, точної та достовірної картини причинно-наслідкового зв`язку у цій справі. Однак, як видно з самого експертного дослідження, в основу її було покладено виключно матеріали недопустимого висновку експерта №53-ТР від 04.07.-20.08.2015, медичної карти №3057/168 та медичної карти 6039/103371, а дослідження самих гістологічних зрізів, що і було основною метою її проведення, як слідує з експертного висновку, та підтверджено в судовому засіданні допитаними експертами ОСОБА_28 (завідувачем відділення), та ОСОБА_29 (експертом-гістологом) досліджено не було, що є грубим порушенням Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 р. №6, внаслідок чого, стверджувати про її допустимість не вбачається за можливе.

Що стосується надання медичної документації для дослідження експерту, то зі змісту висновку судово-медичної експертизи №37 вбачається, що експертом досліджувалась медична карта стаціонарного хворого Київської обласної клінічної лікарні №6039/103371 на ім`я ОСОБА_16 , однак ухвала про надання доступу до цих документів не міститься в матеріалах кримінального провадження, а тому висновок експерта, який ґрунтується на таких документах, є недопустимими доказами.

Щодо внесення відомостей до ЄРДР за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 115 КК України, захисник зазначає, що суд при трактуванні ймовірних причин внесення відомостей до ЄРДР слідчими СВ Шевченківського РУ ГУМВС України у м. Києві дійшов до невірного висновку.

Так, суд зазначив, що потерпіла ОСОБА_16 була доставлена до Київської обласної клінічної лікарні з Богуславської ЦРЛ та через декілька днів померла. Після цього, слідчим ОСОБА_30 було зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом смерті ОСОБА_16 №0007826. Лише після проведення судово-медичної експертизи, яка була призначена слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 , було встановлено, що ОСОБА_16 померла від тілесних ушкоджень, які утворились від дорожньо-транспортної пригоди, а не від інших причин.

Таким чином, порушення вимог ст. 218 КПК України судом залишено поза увагою протиправні дії органу досудового розслідування з метою визнання допустимими недопустимих доказів.

Окрім того, апелянт зазначає, що отримані потерпілою тілесні ушкодження не відповідають явній дорожній обстановці. Результатами огляду ОСОБА_16 після доставлення її до Богуславської ЦРЛ не встановлено наявність у неї переломів ребер, що підтверджено в судовому засіданні в ході допиту лікарем Богуславської ЦРЛ - ОСОБА_31 , який повідомив, що рентгенограмою черепа патологій не виявлено, рентгенограмою тазу патологій не виявлено, рентгенограма грудної клітини виявилась нечіткою, та підтвердити наявність переломів ребер грудної клітини виявилось неможливо. Додатково зазначив, що від повторної рентгенографії грудної клітини потерпіла та її сестра відмовились.

В той же час, після переведення ОСОБА_16 до Київської обласної клінічної лікарні, наявність у потерпілої переломів 3-4-5-6-8-9-10 ребер праворуч було виявлено лише після проведення реанімаційних заходів (зворотніх) - масажу серця, які були наслідком зупинки серця, що свідчить про ту обставину, що дані тілесні ушкодження (переломи ребер), могли утворитись в результаті проведення такого масажу серця. Слід зауважити, що після розтину трупа потерпілої виявлено зовсім інші переломи, а саме: переломи 5-6-7-8-9-10 ребер праворуч та 7-8 ребер ліворуч, що вказує про їх утворення в результаті проведення реанімаційних заходів, та може свідчити про неналежне надання медичної допомоги.

Обставини утворення таких тілесних ушкоджень підтверджуються наявною в матеріалах судового провадження медичною документацією та показаннями лікаря ОСОБА_32 , але суд не взяв до уваги таких доказів.

Підсумовуючи, захисник вказав, що сторона обвинувачення не довела наявність у діях ОСОБА_9 складу кримінального правопорушення та, зокрема, його винуватість поза розумним сумнівом, а тому вирок суду необхідно скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі ст. 284 КПК України.

У зв`язку із закриттям кримінального провадження цивільні позови прокурора і потерпілого необхідно залишити без розгляду.

Також в доповненнях до апеляційної скарги захисник зазначає, що судовий розгляд проведений на підставі незаконного обвинувального акта. Так, досудове розслідування було закінчене складенням обвинувального акта, копія якого була надана обвинуваченому та надіслана захиснику поштовим відправленням. Водночас до суду надійшов інший обвинувальний акт, копія якого вручалася обвинуваченому та захиснику в підготовчому судовому засіданні. Первинний обвинувальний акт до суду не надходив.

Кримінальний процесуальний закон не містить підстав та порядку для зміни обвинувального акта після його складення та до направлення до суду. Обвинувальний акт, який був складений за результатами досудового розслідування та вручений обвинуваченому до суду не направлявся. Судовий розгляд у кримінальному провадженні здійснений на основі обвинувального акта, який був складений на заміну попередньому без відповідних підстав та у порядку не передбаченому КПК України. Докази, на підставі яких був складений первинний обвинувальний акт, були долучені до іншого обвинувального акта та розглянуті разом з ним.

Що стосується повноважень слідчих в об`єднаних кримінальних провадженнях №0007826 від 04.07.2015 за ч. 1 ст. 115 КК України та №0000351 від 26.06.2015 за ч. 1 ст. 286 КК України.

В матеріалах справи т. 1 а.с. 136 наявні вказівки прокурора ОСОБА_1 - заступнику начальника СВ Богуславського ВП ОСОБА_33 від 20 січня 2016 року, про відсутність в матеріалах кримінального провадження №0000351 від 26 червня 2015 року, постанови про доручення розслідування слідчої групи та необхідність визначення старшого слідчої групи, до протоколів огляду місця ДТП та транспортного засобу долучити фототаблиці. На аркуші справи 137 т. 1 наявне повідомлення про виконання вказівок від 19 лютого 2016 року.

На аркуші справи 138 т. 1 наявна постанова про призначення групи слідчих від 19 січня 2016 року, отже заступник начальника СВ Богуславського ВП ОСОБА_34 усунув недоліки на день раніше ніж вони були вказані прокурором.

Апелянт зауважує, що починаючи з 26 червня 2015 року до 19 січня 2016 року була відсутня постанова про призначення групи слідчих в матеріалах кримінального провадження №0000351, що вказує на недопустимість доказів, зібраних у зазначений період, оскільки такі докази були зібрані слідчими, які не були уповноважені на проведення досудового розслідування.

Водночас суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув та безпідставно не визнав докази недопустимими виходячи із зазначених підстав.

За таких обставин, захисник вважає, що слід визнати недопустимими проведені в ході досудового розслідування процесуальні дії та відповідно зібрані докази, а саме: фактичні дані зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу від 26.06.2015, призначення інженерно-транспортної експертизи від 22.07.2015, фактичні дані, зафіксовані у показаннях свідка ОСОБА_9 від 26.06.2015, фактичні дані, зафіксовані у показаннях свідка ОСОБА_35 від 03.07.2015, фактичні дані, зафіксовані у показаннях свідка ОСОБА_36 від 07.07.2015, фактичні дані, зафіксовані у показаннях потерпілого ОСОБА_17 від 23.07.2015, похідні від цих дій фактичні дані, зафіксовані у показаннях наданих під час повторного допиту свідка ОСОБА_36 від 22.02.2016 та фактичні дані, зафіксовані у протоколі слідчого експерименту проведеного за участю свідка ОСОБА_36 від 18.03.2016.

Також захисник наголошує, що докази, які є похідними і були отримані внаслідок процесуальних дій слідчого чи виконання процесуальних рішень слідчого, який не був уповноважений на їх виконання та прийняття є такими, що отримані з порушенням встановленого порядку відповідно до доктрини «плодів отруєного дерева».

Окрім того, захисник зазначає, що у судовому засіданні 17 березня 2017 року були допитані свідки ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , проте у вироку взагалі відсутні показання зазначених свідків.

Так свідок ОСОБА_38 повідомив у судовому засідання про обстановку, яку він бачив, коли приїхав на місце пригоди, зокрема, свідок підтвердив, що на той час на проїзній частині вздовж тротуару були припарковані автомобілі. Таким чином фактичними даними, отриманими з показань свідка ОСОБА_40 , опосередковано підтверджуються фактичні обставини викладені у висновку експерта № 264ат від 18.04.2016 складеного за результатами проведення інженерно-технічної експертизи за зверненням сторони захисту.

Свідок ОСОБА_37 в судовому засіданні повідомив, що він був понятим під час огляду місця події. Він не бачив будь-яких пошкоджень на транспортному засобі. За таких обставин фактичні дані, які були отримані з показань свідка ОСОБА_41 спростовують фактичні дані отримані з показань іншого свідка, а саме свідка ОСОБА_42 , який повідомив про наявність пошкоджень у виді вм`ятин на дверях транспортного засобу.

Однак, суд не врахував фактичні дані отримані з показань свідка ОСОБА_41 і не надав їм відповідної оцінки під час ухвалення оскаржуваного вироку, що вплинуло на законність та обґрунтованість прийнятого рішення.

Свідок ОСОБА_39 повідомила суду фактичні дані, які вона знає від спілкування із ОСОБА_16 , оскільки вона була останньою, хто спілкувався з потерпілою після дорожньо-транспортної пригоди та перед її смертю. При цьому свідок розповіла про обставини дорожньо-транспортної пригоди, які вона знає зі слів ОСОБА_43 і які взагалі не співпадають з обставинами інкримінованого кримінального правопорушення. Водночас свідок повідомила про часткове відшкодування шкоди обвинуваченим ОСОБА_9 у розмірі 10 тисяч гривень, яке він здійснив під час лікування ОСОБА_16 у Київській обласній лікарні. Проте, суд першої інстанції на надав оцінки фактичним даним отриманим з показань свідка ОСОБА_39 , не спростував показань в частині обставин дорожньо-транспортної пригоди, про які вказала свідок під час допиту, а також не врахував таку пом`якшувальну обставину як часткове відшкодування шкоди.

05 квітня 2017 року у судовому засіданні був допитаний свідок ОСОБА_18 (у вироку також відсутні фактичні дані отримані судом з його показань), який є власником автомобіля, яким обвинувачений керував в день ДТП. Свідок повідомляв, що ушкодження задньої частини його автомобіля, описані в протоколі огляду автомобіля, були наявні на авто до ДТП. Більше того, показання свідка ОСОБА_44 підтверджуються й іншими доказами, зокрема, фактичними даними зафіксованими в схемі ДТП та протоколі огляду місця ДТП, а саме тим, що на місці пригоди відсутня відокремлена пластикова накладка чи частина пластику. Саме відсутність пластикової накладки на задніх дверях та незначні пошкодження у місці, де мала бути ця накладка, були поставлені у вину обвинуваченому.

Ненадання оцінки фактичним обставинам, отриманим з показань свідка ОСОБА_18 судом першої інстанції, свідчить про ухвалення не обґрунтованого вироку суду.

Крім того, під час допиту свідка суддя повідомив, що він знайомився з його показаннями, які останній надавав на досудовому слідстві, чим фактично порушив ч. 6 ст. 22, ч. 1 ст. 23 КПК України.

Окрім того, 26 квітня 2017 року допитувався свідок ОСОБА_45 , 18 грудня 2019 року допитувався свідок ОСОБА_46 , однак фактичні дані, отримані з їх показань так само відсутні у вироку.

Так, свідок ОСОБА_45 надав показання про те, що 26 червня 2015 року він був водієм швидкої медичної допомоги та виїжджав за повідомленням диспетчера по ДТП. У ході допиту свідок детально повідомив про обстановку, яку бачив на місці пригоди, стан потерпілої, її дії. Водночас даний свідок категорично заперечив наявність у складі бригади швидкої медичної допомоги фельдшера ОСОБА_47 , показання якого були покладені в основу оскаржуваного вироку. При цьому ОСОБА_48 підтверджував фактичні дані отримані з показань свідка ОСОБА_49 .

Свідок ОСОБА_46 суду повідомив інформацію щодо отримання накладної від 03 липня 2015 року про продаж ритуальних товарів та надання транспортних послуг, отримувачем яких був потерпілий і які відбулися до настання смерті ОСОБА_26 .

Не зазначення показань свідків у вироку суду та не надання їм оцінки як окремим доказам, так і в сукупності з іншими доказами свідчить про неповноту судового розгляду та відповідно про необґрунтованість прийнятого рішення.

Окрім того суд безпідставно поклав в основу обвинувального вироку фактичні дані отримані з показань свідка ОСОБА_42 , який надав показання з чужих слів. Так, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному вироку, що свідок ОСОБА_50 в судовому засіданні пояснив, що в той день коли сталася дорожньо-транспортна пригода на вул. І. Франка в м. Богуславі біля торгівельного центру «Маяк» він працював в Богуславському РВ ГУ МВС України в Київській області інспектором ДАІ та перебував в складі слідчо-оперативної групи. На місці події водій повідомив, що їхав заднім ходом, не помітив пішохода і здійснив наїзд. Також водій пояснив, що коли почув крики, зупинився, а потім від`їхав уперед, так як жінка була під машиною, такі покази суду не надав жоден свідок і це є покази з чужих слів. Більш того не зміг пояснити як під брудом, бо автомобіль був брудний, могли утворитись ушкодження, без слідів тертя бруду.

Відповідно до ч. 7 ст. 97 КПК України встановлено, що у будь-якому разі не можуть бути визнані допустимим доказом показання з чужих слів, якщо вони даються слідчим, прокурором, співробітником оперативного підрозділу або іншою особою стосовно пояснень осіб, наданих слідчому, прокурору або співробітнику оперативного підрозділу під час здійснення ними кримінального провадження.

Водночас у вказаній справі співробітник правоохоронного органу, який здійснював кримінальне провадження у складі слідчо-оперативної групи надав суду показання з чужих слів, а суд в свою чергу безпідставно поклав в основу обвинувального вироку фактичні дані, отримані з показань працівника міліції, наданих з чужих слів. Водночас це були єдині показання з чужих слів, а саме зі слів обвинуваченого, які він надавав на місці події. Більше ніхто зі свідків не вказував, що обвинувачений надавав якісь пояснення на місці пригоди.

Однак суд не звернув увагу на таку обставину та не визнав докази, отримані з показань працівника міліції, наданих з чужих слів, недопустимими доказами.

Окрім того, судом було допитано експерта ОСОБА_51 яка підписала та підтвердила висновок експерта № 264ат від 18.04.2016, в якому зазначено, що в ситуації, що склалася на дорозі безпосередньо перед дорожньо-транспортною пригодою, водій автомобіля Renault Master д.н.з НОМЕР_1 ОСОБА_9 повинен був керуватися вимогами пункту 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Renault Master д.н.з НОМЕР_2 ОСОБА_9 експертом, з технічної точки зору, невідповідностей вимогам пункту 12.3 ДР України не вбачається. У вироку відсутні її показання, як і відсутні дані чому надано перевагу іншим доказам.

Суд безпідставно відхилив такий доказ захисту як фактичні дані, зафіксовані у висновку експерта № 264ат від 18 квітня 2016 року, посилаючись на фактичні дані висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, згідно з яким пішохід контактувала правою боковою поверхнею тулубу відносно задньої частини транспортного засобу. При цьому сторона захисту у вихідних даних вказала на траєкторію руху пішохода, при якому пішохід мала контактувати лівою боковою поверхнею тулубу, оскільки по версії сторони захисту потерпіла з`явилася із-за задньої частини припаркованого біля правого краю проїзної частини автомобіля типу мікроавтобус, яка різко зробила крок в напрямку керованого обвинуваченим автомобіля та зачепившись за бордюрний камінь почала падати.

Тому, фактичні дані щодо того якою стороною ОСОБА_16 контактувала з автомобілем не можуть повністю спростовувати фактичні дані щодо напрямку та траєкторії її руху, зазначені обвинуваченим та поставлені у вихідні дані експерту.

Водночас, відхиляючи даний доказ, суд першої інстанції зазначив, що фактичні дані зафіксовані у висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи щодо того, що пішохід контактувала правою боковою поверхнею тулубу відносно задньої частини транспортного засобу, узгоджується із показаннями свідка ОСОБА_52 , яка пояснила, що потерпіла ОСОБА_16 рухалась по тротуару в сторону автостанції м. Богуслав, але такі висновку суду є суперечливими, оскільки за показаннями свідка ОСОБА_52 , потерпіла ОСОБА_16 повинна була бути повернута спиною до задньої частини транспортного засобу, а не будь-яким боком.

03 грудня 2018 року, 11 червня 2020 року та 22 липня 2020 року допитувався експерт (судово-медичний) ОСОБА_28 , який не зміг повідомити як він співставляв зони, якими контактувала потерпіла з автомобілем, у зв`язку з тим, що експертом ОСОБА_53 відповідно до вимог Правил проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів бюро судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.201995 № 6 (у висновку № 53-ТР від 20.08.2015) було неправильно проведено (відібрано зразки для судово-гістологічного архіву) опис і відібрання гістологічних зразків, проведено з порушенням до п. 2.2.18 - транспортна травма, що є недопустимим відповідно до 2.2.1 зазначених правил.

За таких обставин висновок експерта № 53-ТР від 20.08.2015 був поставлений під сумнів судово-медичним експертом ОСОБА_28 .

Окрім того, щодо висновку експерта № 53-ТР від 20.08.2015, то в матеріалах справи наявна лише його завірена копія (т. 4 а.п. 227), це саме той висновок який отриманий на підставі постанови слідчого ОСОБА_25 , який не мав повноважень в кримінальному провадженні. Також всупереч п. 1.26.3 та 1.31. правил проведення судово-медичної експертизи трупів, в експертизі відсутні данні лабораторних досліджень (гістології).

Щодо висновку експерта (гістології) №868 від 29 вересня 2015 року, то зазначений висновок в порядку ст. 290 КПК України стороні захисту не відкривався, отриманий лише за запитом суду в січні 2020 року (т. 3 а.п. 179), в ньому відсутній підпис експерта ОСОБА_54 , який начебто її проводив, відсутній підпис і про попередження про кримінальну відповідальність.

Щодо висновку експерта №100/К/19/12-1/160-СЕ/17 від 21.12.17-06.07.18 (т.4 а.п. 15-24) - комплексна судово-медична та транспортно-трасологічна, то вона є недопустимою з огляду на відсутність в ній медичної документації з першої лікарні з м. Богуслав, яка фактично експертами не досліджувалась.

14 вересня 2020 року допитано експерта гістолога ОСОБА_29 , яка підписувала висновок експерта № 23/К від 18.03.2020, комісійна судово-медична (т. 5 а.с. 17-27), яка фактично підтвердила: недопустимість/помилки допущені, експертом ОСОБА_53 відповідно до вимог правил проведення судово-медичної експертизи трупів у бюро судово-медичної експертизи (висновок № 53-ТР від 20.08.2015).

Також, що стосується висновку експерта №23/К, то його проведено по описовій частині інших експертиз: № 53-ТР від 20.08.2015, №868 від 29.09.2015 та в самій експертизі в протокольній частині зазначено, що висновок 53-ТР не повністю відповідає Правилам проведення судово-медичної експертизи (досліджень) трупів у бюро судово-медичної експертизи, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.201995 № 6, а саме пунктам 1.26.3 та 1.31 (далі - Правила СМЕ).

Отже, судово-медичний експерт під час виконання експертизи № 53-ТР не дотримався імперативних вимог закону, а саме КПК України та Правил СМЕ, що вплинуло на повноту проведених досліджень та правильність висновків, здійснених за результатами проведення такої експертизи.

Водночас, неправильне встановлення причини смерті чи не встановлення причини смерті виключає відповідальність за ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки в диспозиції і зазначеної норми убачається, що відповідальність настає за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого.

Тобто між порушенням правил безпеки дорожнього руху та смертю потерпілого має бути причинно-наслідковий зв`язок, що у свою чергу встановлюється, виходячи з причин настання смерті, які має встановити судово-медичний експерт із застосуванням спеціальних знань.

Також апелянт зазначає, що 22 травня 2019 року за його клопотанням судом призначено комісійну судово-медичну експертизу, проведення якої доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи, усі інші робили в Київському обласному бюро.

Відповідно до листа від 29 травня 2019 року бюро для виконання експертизи просило надати оригінали медичної документації на ім`я ОСОБА_16 , а саме: медичну карту стаціонарного хворого №6039/803371 із Київської обласної клінічної лікарні, рентгенограми із Богуславської Центральної районної лікарні: 4 органів грудної порожнини № 957 від 26.06.2015 черепа №2667 від 26.06.2015; кісток тазу №2666 від 26.06.2015; ребер зліва №2665 від 26.06.2015; рентгенограму органів грудної порожнини від 27.06.2015 із Київської обласної клінічної лікарні; результати КТ-дослідження органів грудної порожнини від 28.06.2015 із Київської обласної клінічної лікарні на цифровому носії СД - диску. Також судом було повідомлено про необхідність надання гістологічного архіву шматочків внутрішніх органів трупу ОСОБА_16 . Окрім цього, на вирішення ставилось питання: можливості провести ексгумацію групу, (т.4 а.с. 140) для проведення повного об`єктивного експертного дослідження.

Листом від 06 серпня 2019 року експертну установу було повідомлено, що в наявності є лише медична карта стаціонарного хворого №6039/803371 із Київської обласної клінічної лікарні (т.4 а.с. 177), а 03 жовтня 2019 року в судовому засіданні потерпілий та його представник від проведення ексгумації відмовились.

Отже Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи відмовило в проведенні експертизи. В свою чергу Київське обласне бюро з метою прикриття своїх помилок, на підставі лише описових частин попередніх експертиз, провело експертизу № 23/К, яка є недопустимим доказом.

Відповідно до зазначеного захисник просить суд визнати недопустимими проведені в ході досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0007826 процесуальні дії та відповідно зібрані докази із застосуванням доктрини «плодів отруєного дерева».

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора та представника потерпілого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновок суду, про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, при обставинах, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджується наведеними у вироку доказами: показаннями потерпілого ОСОБА_17 , показаннями свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_47 , ОСОБА_32 , ОСОБА_42 , показаннями судово-медичного експерта ОСОБА_53 , даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до протоколу від 26 червня 2015 року (т. 1, а. п. 141 - 152 ), даними протоколу огляду транспортного засобу від 26 червня 2015 року ( т. 1, а. п. 153 - 154 ), даними висновку судово-медичного експерта №53- ТР від 04 липня 2015 року - 20 серпня 2015 року ( т. 1, а. п. 164 - 166), даними висновку комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи, висновок експерта №100/К/19/12-1/160-СЕ/17 від 21 грудня 2017 року - 06 липня 2018 року (т. 4, а. п. 15 - 24), даними висновку експерта №23/К від 12 лютого 2020 року - 18 березня 2020 року (т. 5, а. п. 17-27), даними висновку судової експертизи технічного стану транспортних засобів № 5-02/306 від 22 липня 2015 року (т. 1, а. п. 171 - 176).

Дії ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_16 кваліфіковані правильно.

Доводи захисника на те, що зібраними у справі доказами не підтверджується винуватість ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої є безпідставними, оскільки спростовуються викладеними у вироку доказами в сукупності.

Так, потерпілий ОСОБА_17 показав, що 26 червня 2015 року з ранку він перебував на робочому місці в Богуславській ЦРЛ, де працює зубним техніком. Близько 12.30 години до нього в кабінет прийшла його тітка ОСОБА_39 та повідомила про те, що близько 12.00 години в м. Богуслав біля магазину «Малюк» на тротуарі на його матір було здійснено наїзд автомобілем.

Свідок ОСОБА_57 показала, що 26 червня 2015 року вона працювала продавцем в магазині «Малюк», що розташований по вул. І. Франка, 2 в м. Богуславі . Вона особисто не бачила обставин за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, але коли була на другому поверсі магазину, то через відчинені вікна почула шум, а потім через вікно побачила багато людей, на тротуарі лежала жінка. Вона відразу вийшла на вулицю та запитала, чи викликали швидку допомогу. Жінка лежала приблизно за один метр від задньої частини автомобіля на лівому боці, ногами до бордюри та головою до приміщення магазину. В області голови була кров, жінка була при свідомості та просила, щоб їй дали мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_36 показала, що 26 червня 2015 року вона працювала продавцем в магазині «Малюк», що розташований по вул. І. Франка, 2 в м. Богуславі . Вона особисто не бачила обставин за яких сталася дорожньо-транспортна пригода, але почувши шум, вона вийшла на вулицю та побачила на тротуарі жінку, яка лежала на деякій відстані від задньої частини автомобіля на лівому боці, головою до приміщення магазину. Вона бачила водія, який був переляканий і щось говорив. Також бачила, як водій дав жінці сумку і та доставала мобільний телефон.

Свідок ОСОБА_55 показала, що дорожньо-транспортна пригода сталася у неї на очах. Вона була в магазині «Малюк» по вул. І.Франка в м. Богуславі і коли вийшла на сходи, то побачила ОСОБА_16 , яка йшла по тротуару. Потерпілу вона знала. Також побачила, що на тротуарі стояв мікроавтобус, в якого потім сів мужчина, що вийшов із сусіднього магазину, та завів двигун. На якісь секунди вона відвернулась в сторону автостанції, а потім почула шелест пакетів та крики. Коли подивилась поперед себе, то побачила, як уже під задньою частиною автомобіля була людина, як раз посередині. Водій не бачив, що він робить і йому люди стукали у вікно та почали кричати, щоб він проїхав уперед. Потім водій від`їхав та вийшов із автомобіля. Самого моменту удару вона не бачила, але чула як кричала потерпіла.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схемою до нього від 26 червня 2015 року видно, що ДТП сталася за участю автомобіля «RenaultMaster», д.н.з. НОМЕР_3 , який на час огляду знаходився на тротуарі за адресою вул. І. Франка, 2 в м. Богуслав Київської області. Огляд проводився за участю понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_58 та водія автомобіля ОСОБА_9 . При огляді місця ДТП виявлено плями бурого кольору зовні схожі на кров діаметром 20 см., які знаходились на відстані 2,7 м. від заднього бампера автомобіля. Зі схеми місця ДТП видно, що ширина тротуару становить 7,65 метра, відстань від переднього лівого колеса автомобіля до проїзної частини дороги становить 0,25 м., від правого переднього колеса до будівлі 5,75 м.

Відповідно до протоколу огляду транспортного засобу від 26 червня 2015 року видно, що огляд автомобіля «Renault Master», д.н.з. НОМЕР_3 , було проведено за участю понятих ОСОБА_41 , ОСОБА_58 та водія автомобіля ОСОБА_9 . При огляді автомобіля було виявлено деформацію задньої правої дверки.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №53-ТР від 04 липня 2015 року - 20 серпня 2015 року при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_26 встановлено, що закрита травма грудної клітки утворилась від дії тупого предмету (предметів), можливо під час ДТП (травма пішохода при зіткненні з автомобілем) - 26 червня 15 року та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Згідно з висновком експерта №23/К від 12 лютого 2020 року - 18 березня 2020 року комісією експертів підтверджено наявність комплексу тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_26 під час проведення судово-медичної експертизи судово-медичним експертом ОСОБА_59 (Висновок експерта №53-ТР від 04 липня 2015 року-20 серпня 2015 року), а також механізм утворення тілесних ушкоджень (Висновок експерта №100/К/19/12- 1/160-СЕ/17 від 21 грудня 2017 року - 06 липня 2018 року). Комісією експертів у підсумках вказано, що причина смерті ОСОБА_26 з урахуванням «Висновку експерта» №868 від 29.09.2015 за результатами проведення судово-медичної експертизи гістологічних препаратів ОСОБА_16 не змінилася, а саме смерть ОСОБА_16 наступила від закритої травми грудної клітки.

Отже, наведеними доказами в сукупності підтверджується вина ОСОБА_9 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Доводи захисника про те, що судом не було доведено однієї з основної обставини, яка підлягає доказуванню у кримінальному провадженні - часу вчинення кримінального правопорушення є безпідставними.

Так, суд, дослідивши письмові матеріали кримінального провадження №0000351 від 26 червня 2015 року, прийшов до висновку, що ДТП відбулося 26 червня 2015 року близько 12 годин 10 хвилин.

Відповідно до показань лікаря з медицини невідкладних станів філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Богуславська станція екстреної медичної допомоги» ОСОБА_56 та фельдшера ОСОБА_47 вони в складі бригади з надання екстреної медичної допомоги прибули на місце ДТП відразу після виклику та після надання медичної допомоги доставили потерпілу ОСОБА_16 до приймального відділення Богуславської ЦРЛ.

Згідно з даними супровідного листка №2271 із медичної карти стаціонарного хворого №3057/168, складеного фельдшером ОСОБА_60 , убачається, що виклик прийнятий Богуславською станцією екстреної медичної допомоги в 12 годин 13 хвилин та в 12 годин 29 хвилин потерпілу ОСОБА_16 було доставлено в приймальне відділення Богуславської ЦРЛ.

Окрім того, згідно з показаннями працівників магазину «Малюк» - свідків ОСОБА_61 і ОСОБА_36 , вони чули як на вулиці почали кричати люди і вони відразу вийшли на вулицю та побачили на тротуарі потерпілу жінку, відразу з`ясували про виклик швидкої медичної допомоги, виклик прийнятий Богуславською станцією екстреної медичної допомоги 12 годині 13 хвилин.

Отже, судом було встановлено, що ДТП сталася 26 червня 2015 року близько 12 години 10 хвилин.

Що стосується доводів захисника про те, що у рапорті помічника начальника-оперативного чергового Богуславського РВ ГУМВЄ України в Київській області майора міліції ОСОБА_23 зазначено про те, що 26 червня 2015 року, о 12-30 год. до Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області по тел. «102» надійшло повідомлення від невідомого громадянина про настання пригоди, а огляд місця події проводився 26 червня 2015 року о 12 год. 28 хв., тобто огляд місця події проводився раніше ніж надійшло повідомлення на лінію 102 є безпідставними, оскільки вказаний рапорт свідчить лише те, що таке повідомлення про настання пригоди мало місце та не свідчить про те, що ДТП сталася саме в цей час.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_9 не міг одночасно приймати участь у декількох процесуальних діях, а саме: огляді місця дорожньо-транспортної пригоди, який відбувався в період часу з 12 год. 28 хв. до 13 год. 11 хв. 26 червня 2015 року, та одночасно давати показання у якості свідка о/у СКР Богуславського РВ ОСОБА_20 в період часу з 12 год. 25 хв. до 13 год. 18 хв. 26 червня 2015 року в рамках кримінального провадження №0000351 від 26 червня 2015 року, то вони не можуть бути взятими до уваги з огляду на таке.

Так, з протоколу огляду місця події від 26 червня 2015 року убачається, що він проводився в період часу з 12 год. 28 хв. по 13 год. 11 хв. в присутності водія ОСОБА_9 та понятих ОСОБА_37 та ОСОБА_62 . Вказаний протокол був підписаний водієм та понятими, заяви та зауваження осіб, в тому числі, щодо часу його складання були відсутні, тобто ОСОБА_9 не заперечував своєї участі в огляді місця події 26 червня 2015 року.

Протокол допиту ОСОБА_9 в якості свідка, на який посилається захисник, не був прийнятий судом до уваги, як допустимий доказ, посилаючись на те, що суд безпосередньо у судовому засіданні заслуховує показання обвинуваченого, а обвинувачений ОСОБА_9 відмовився давати показання під час судового розгляду, а тому не пояснив суду, за яких обставин він був допитаний як свідок.

Отже у суду не було підстав для визнання недопустимим як доказу протоколу огляду місця події від 26 червня 2015 року, як це вважає захисник.

Доводи апелянта про те, що починаючи з 26 червня 2015 року до 19 січня 2016 року була відсутня постанова про призначення групи слідчих в матеріалах кримінального провадження №0000351, а тому слід визнати недопустимими фактичні дані зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу від 26 червня 2015 року та призначення інженерно-транспортної експертизи від 22 липня 2015 року є безпідставними.

Так, 26 червня 2015 року до ЄРДР були внесені відомості із зазначенням фабули про те, що 26 червня 2015 року близько 12 годині 30 хвилин ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «RENAULT Master» здійснив наїзд на ОСОБА_16 біля торгівельного центру «Маяк».

Згідно з відомостями, викладеними у витягу з ЄРДР, було визначено орган досудового розслідування - Богуславський ВП Рокитнянського ВП ГУНП в Київській області, групу слідчих та прокурорів у кримінальному провадженні №0000351 від 26 червня 2015 року.

Постановою прокурора Богуславського району Київської області від 27 червня 2016 року було призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000351 від 26 червня 2015 року, а також постановлено направити керівнику органу досудового розслідування Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області вказану постанову прокурора.

Начальник СВ Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області надав доручення ст. слідчому СВ Богуславського РВ ГУ МВС України ОСОБА_33 провести досудове розслідування за фактом ДТП (наїзд на пішохода) в м. Богуслав, вул. Франка, 2 за участі водія автомобіля «Renault Master» та пішохода ОСОБА_16 .

Ст. слідчий СВ Богуславського РВ ГУ МВС України в Київській області ОСОБА_34 повідомив прокурора Богуславського району Київської області про початок досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000351, відомості про яке внесено слідчим ОСОБА_63 до ЄРДР 26 червня 2015 року.

Таким чином, немає підстав вважати недопустимими фактичні дані зафіксовані у протоколі огляду транспортного засобу від 26 червня 2015 року та призначення інженерно-транспортної експертизи від 22 липня 2015 року, оскільки відсутність постанови про визначення певного слідчого або прокурора сама по собі не означає, що цей слідчий або прокурор не мав відповідних повноважень, позаяк КПК України не вимагає, щоб кожне рішення, яке приймається у зв`язку з розслідуванням кримінального провадження викладалось у формі постанови.

Посилання захисника на те, що слідчий Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_25 не мав повноважень на здійснення досудового розслідування, позаяк відповідно до постанови про призначення групи слідчих ОСОБА_25 не входив до групи слідчих, а тому фактичні дані зафіксовані у висновку експерта № 53-ТР від 20 серпня 2015 року, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, призначеної постановою слідчого від 04 липня 2015 року є такими, що отримані з порушенням встановленого порядку, визначеного КПК України, оскільки висновок складений на підставі рішення не уповноваженого слідчого, є безпідставними.

Так, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_16 була доставлена до Київської обласної клінічної лікарні з Богуславської ЦРЛ та через декілька днів померла. 04 липня 2015 року слідчим ОСОБА_30 було зареєстровано кримінальне провадження №0007826 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом смерті ОСОБА_16 у Київській обласній лікарні 04 липня 2015 року. Органом досудового розслідування було визначено Шевченківське РУП ГУ МВС України в м. Києві.

Слідчий СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 перебуваючи у складі слідчо-оперативної групи, проводив невідкладні слідчі дії - огляд місця події та виніс постанову про призначення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_16 , отже був уповноваженим слідчим у кримінальному провадженні 0007826. Тому, усі прийняті ним процесуальні рішення в даному кримінальному провадженні в силу ст. ст. 85, 86 КПК України є належними та допустимими доказами.

Окрім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду, (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22) у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Проте, судом першої інстанції не було встановлено, що спосіб призначення вищевказаної експертизи призвів до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України.

Колегія суддів не може визнати переконливим доводи сторони захисту про відсутність доказів загибелі потерпілої від тілесних ушкоджень, отриманих у результаті ДТП, з огляду на те, що захисник вважає, що висновки судово-медичних експертиз №53-ТР від 04.07.2015-20.08.2015, №23/К від 12.02.2020 - 18.03.2020, № 100/К/19/12-1/160-СЕ/17 від 21.12.2017- 06.07.2018, необхідно визнати недопустимими доказами.

Так, згідно з висновком судово-медичного експерта №53-ТР від 04.07.2015-20.08.2015 смерть ОСОБА_16 наступила від закритої травми грудної клітки: крововиливи у м`які тканини та м`язи грудної клітки, множинні переломи ребер праворуч та ліворуч, розрив діафрагми, масивний забій лівої легені, з розвитком правобічного гемопневмотораксу, гнійної пневмонії, набряку легень та легенево-серцевої недостатності. Закрита травма грудної клітки утворилась від дії тупого предмету (предметів), можливо під час ДТП (травма пішохода при зіткненні з автомобілем) - 26 червня 2015 року та відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

З 21.12.2017 по 06.07.2018 у цьому провадженні проведена комплексна судово-медична та транспортно-трасологічна експертиза, яка дійшла до висновку про те, що враховуючи локалізацію (верхня третина тулуба, переважно задня поверхня) та характер (прямі двосторонні переломи ребер, розрив діафрагми) виявлених тілесних ушкоджень на трупі потерпілої з урахуванням локалізації (задня права двері) та характеру (деформація двері - ззаду наперед) визначених пошкоджень (при огляді автомобіля «Renault Master», реєстраційний номер: НОМЕР_3 ), можливо зробити висновок, що пішохід ОСОБА_16 по відношенню до автомобіля «Renault Master» в момент первинного контакту» перебувала у вертикальному або близько до вертикального положенню та була звернена до травмуючого транспортного засобу задньої (переважно правою) поверхнею тулуба, при цьому могла перебувати, як в статичному так і в динамічному стані.

При цьому, в даному конкретному випадку, мало місце вид наїзду автомобіля «вагонного» типу на потерпілу з основною дією транспортного засобу - ударом задньою частиною, що підтверджується вищевказаним.

Згідно з висновком експерта №23/К від 12.02.2020 - 18.03.2020 комісією експертів підтверджено наявність комплексу тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_16 під час проведення судово-медичної експертизи судово-медичним експертом ОСОБА_59 (Висновок експерта №53-ТР від 04.07.2015- 20.08.2015), а також механізм утворення тілесних ушкоджень (Висновок експерта № 100/К/19/12-1/160-СЕ/17 від 21.12.2017 - 06.07.2018). Також комісією експертів у підсумках вказано, що причина смерті ОСОБА_16 з урахуванням «Висновку експерта» №868 від 29.09.2015 за результатами проведення судово-медичної експертизи гістологічних препаратів ОСОБА_16 , 1951 р.н., не змінилася, а саме смерть ОСОБА_16 наступила від закритої травми грудної клітки.

Наведені висновки експертиз належним чином аргументовані, містять відповіді на усі поставлені питання, висновки обґрунтовані дослідницькою частиною, фактичні дані викладені у висновках відносяться до провадження і мають доказове значення, тому суд обґрунтовано покладав їх в основу прийнятого рішення.

Окрім того, колегія суддів вважає, що сторона захисту не вказала на такі порушення норм КПК України, які можуть зумовити недопустимість цих висновків. Достовірність цих експертних висновків була оцінена судом першої інстанції і суд апеляційної інстанції не має переконливих причин ставити під сумнів їх оцінку.

У будь-якому разі, стороною захисту не вказано, яким чином можливі недоліки в оформленні експертних висновків позначилися на правильності висновку про те, що смерть потерпілої, яка померла від травм в лікарні, знаходиться у причинному зв`язку з ДТП.

Доводи захисника про те, що отримані тілесні ушкодження не відповідають явній дорожній обстановці, оскільки результатами огляду ОСОБА_16 після доставлення її до Богуславської ЦРЛ не встановлено наявність у неї переломів ребер, що підтверджено в судовому засіданні в ході допиту лікарем Богуславської ЦРЛ ОСОБА_31 є безпідставними.

Так, свідок ОСОБА_64 показав, що потерпіла ОСОБА_16 поступила в приймальне відділення 26 червня 2015 року о 12 годин 29 хвилин. При поступленні було встановлено діагноз: політравма, черепно-мозкова травма, струс і забій головного мозку, закрита травма грудної клітки, перелом ребер справа, забій правої легені і гемопневмоторекс справа. Після проведення рентгенографії порушень основи черепа не було виявлено, а також була неякісна рентгенографія грудної клітки. Від повторної рентгенографії грудної клітки потерпіла та її сестра відмовились. Оскільки була підозра на гемопневмоторекс, то було зроблено прокол в області легень та встановлено дренаж, вийшло 20 мл. крові та 80 мл. повітря. У потерпілої був тяжкий стан, важке дихання через переломи ребер, вона була на кислороді.

Свідок ОСОБА_65 в судовому засіданні показала, що 26 червня 2015 року вона працювала лікарем з медицини невідкладних станів філії Комунального закладу Київської обласної ради «Київський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф «Богуславська станція екстреної медичної допомоги» та була на чергуванні. Близько обідньої пори надійшов виклик на місце дорожньо-транспортної пригоди, повідомили, що збили жінку. Коли під`їхали на місце ДТП, то відразу стали перед автомобілем, але потім припаркувались на проїзній частині паралельно автомобілю, який був причетний до ДТГТ. Потерпіла лежала на тротуарі паралельно задньої частини автомобіля, спиною до автомобіля, на лівому боці, на якому були пошкодження, ногами в сторону до бордюра, а головою до приміщення магазину. Одяг був як від падіння пошарпаний. Після того, як потерпілу поклали в автомобіль, вона була оглянута та діагностовано закриту травму грудної клітки з множинними переломами ребер, що в подальшому підтвердилося, і гемоторекс - крововилив у грудну порожнину. Зважаючи, що були сліди блювання, не була виключена закрита черепно-мозкова травма. Також проводилась профілактика набряку легень. Не можна було виключити забою поперекового відділу хребта чи тупу травму живота. Потім потерпілу доставили в приймальне відділення Богуславської ІДРЛ, куди відразу прийшли травматолог і завідуючий реанімацією, хвору було передано лікарям.

Згідно з висновком експерта №23/К від 12.02.2020 - 18.03.2020 комісією експертів підтверджено наявність комплексу тілесних ушкоджень виявлених на трупі ОСОБА_16 , про те, що смерть ОСОБА_16 наступила від закритої травми грудної клітки.

Отже, суд прийшов до висновку, що в даному конкретному провадженні мало місце наїзд автомобіля на потерпілу, внаслідок чого ОСОБА_16 отримала закриту травму грудної клітки, а під час розгляду провадження стороною захисту не було надано даних, які б давали розумні підстави розглядати іншу версію причин її смерті.

Колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу висновку комісійної судово-медичної експертизи №23/К від 12.02.2020-18.03.2020, оскільки експертиза була проведена на підставі наданих експертам матеріалів, яких було експертам достатньо для відповіді на поставлені перед ними питання.

Що стосується доводів захисника про те, що зі змісту висновку судово-медичної експертизи №37 убачається, що експертом досліджувалась медична карта стаціонарного хворого Київської обласної клінічної лікарні №6039/103371 на ім`я ОСОБА_16 , однак ухвала про надання доступу до цих документів не міститься в матеріалах кримінального провадження, то такий довід колегія суддів вважає безпідставним, оскільки на вказаний висновок судово-медичної експертизи №37 суд в оскаржуваному вироку не посилався.

Доводи захисника про те, що слідчим Шевченківського РУ ГУМВС України у м. Києві було зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, за фактом смерті ОСОБА_16 №0007826, хоча відповідно до частини 4 статті 218 КПК України на початку розслідування слідчий перевіряє наявність вже розпочатих досудових розслідувань щодо того ж кримінального правопорушення, проте суд дійшов до невірного висновку щодо підстав внесення до ЄРДР відомостей за ч. 1 ст. 115 КК України, є безпідставними.

Так, судом встановлено, що потерпіла ОСОБА_16 була доставлена до Київської обласної клінічної лікарні з Богуславської ЦРЛ та через декілька днів померла. Після цього, слідчим Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_30 було зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України за фактом смерті ОСОБА_16 №0007826.

Орган досудового розслідування, а саме СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві до внесення відомостей про кримінальне правопорушення в ЄРДР був позбавлений можливості перевірити причину смерті ОСОБА_16 , тому було зареєстровано кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Після проведення судово-медичної експертизи, яка була призначена слідчим СВ Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві ОСОБА_25 було встановлено, що ОСОБА_16 померла від тілесних ушкоджень, які утворились від дорожньо-транспортної пригоди, а не від інших причин.

Отже, під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0007826 від 04 липня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України, було встановлено, що ОСОБА_16 померла внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 червня 2015 року у м. Богуслав, тому постановою про визначення підслідності від 25 серпня 2015 року прокурор Шевченківського району м. Києва ОСОБА_66 визначив місцем проведення досудового розслідування територію м. Богуслав та доручив проведення досудового розслідування СВ Богуславського РВ ГУМВС України в Київській області.

Постановою прокурора Богуславського відділу Кагарлицької місцевої прокуратури ОСОБА_1 від 07 жовтня 2015 року матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0007826 від 04.07.2015 року за ч. 1 ст. 115 КК України та №0000351 від 26.06.2015 за ч. 1 ст. 286 КК України були об`єднані в одне провадження та об`єднаному кримінальному провадженню було присвоєно №0000351 від 26.06.2015.

20 січня 2016 року прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_1 надав вказівки заступнику начальника СВ Богуславського ВП ОСОБА_33 від 20 січня 2016 року, про долучення до матеріалів кримінального провадження №0000351 від 26 червня 2015 року постанови про доручення розслідування слідчій групі та необхідність визначення старшого слідчої групи, до протоколів огляду місця ДТП та транспортного засобу долучити фототаблиці. 19 лютого 2016 року слідчий у кримінальному провадженні ОСОБА_34 повідомив про виконання вказівок.

Також на виконання вказівок прокурора, слідчий ОСОБА_34 долучив до матеріалів провадження постанову про призначення групи слідчих від 19 січня 2016 року, а не виніс вказану постанову, як це трактує в апеляції захисник.

Що стосується доводів захисника про визнання недопустимими проведених в ході досудового розслідування процесуальних дій та, відповідно зібраних доказів, а саме: фактичних даних зафіксованих у показаннях свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_17 , повторного допиту свідка ОСОБА_36 , то вони є неспроможними, оскільки суд не посилався на відповідні процесуальні документи щодо допиту свідків, а допитував свідків безпосередньо в судовому засіданні.

Також суд у вироку не посилався на дані протоколів слідчих експериментів за участю вказаних свідків.

Доводи захисника про те, що під час судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_67 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_18 , ОСОБА_45 , проте у вироку взагалі відсутні показання зазначених свідків, то відсутність у вироку показань вказаних свідків не вплинуло на законність та обґрунтованість рішення суду, оскільки вказані свідки не були безпосередніми свідками дорожньо-транспортної пригоди.

Суд навів у вироку лише ті показання свідків, в яких йде мова про фактичні дані, що стосуються доказуваних обставин кримінального правопорушення, що відповідає роз`ясненню, яке міститься у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29 червня 1990 року «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановленім вироку».

Стосовно показань інспектора ДАІ - свідка ОСОБА_42 , на які послався суд у вироку, то вони не є показаннями виключно з чужих слів, оскільки свідок давав пояснення про обставини, свідком яких він був, прибувши на місце ДТП у складі слідчо-оперативної групи. При цьому частина його показань, а саме показання щодо пояснень водія про обставини, за яких сталася ДТП, дійсно є показаннями з чужих слів, проте це не дає підстав для визнання недопустимим доказом показань цього свідка в цілому.

Що стосується доводів захисника про те, що суд безпідставно відхилив фактичні дані, зафіксовані у висновку експерта № 264ат від 18 квітня 2016 року про відсутність в діях ОСОБА_9 пункту 12.3 ПДР, то вони є необґрунтованими.

Так, відхиляючи вказаний висновок експерта, суд послався на те, що він зроблений на підставі вихідних даних, які відсутні в матеріалах справи та згідно з показаннями експерта були надані йому стороною захисту у клопотанні. В матеріалах справи відсутні відомості, що проводився слідчий експеримент, а також відсутні показання обвинуваченого ОСОБА_9 про обставини ДТП, які були надані експерту, як вихідні дані.

Окрім того, документи з вихідними даними, які були надані для проведення експертизи стороною захисту, не відкривались стороні обвинувачення.

Отже, суд вмотивував свій висновок щодо недопустимості як доказу висновку експерта № 264ат від 18 квітня 2016 року.

Окрім того, суд дав оцінку висновкам вказаної експертизи, які спростовуються іншими доказами.

Так, згідно з висновком автотехнічної експертизи №264ат від 18 квітня 2016 року сторона захисту у вихідних даних вказала на траєкторію руху пішохода, при якому пішохід мала контактувати лівою боковою поверхнею тулубу, оскільки по версії сторони захисту потерпіла з`явилася із-за задньої частини припаркованого біля правого краю проїзної частини автомобіля типу мікроавтобус, яка різко зробила крок в напрямку керованого ОСОБА_9 автомобіля, та зачепившись за бордюрний камінь почала падати та в подальшому на неї було здійснено наїзд.

Проте, згідно з висновком комплексної судово-медичної та транспортно-трасологічної експертизи пішохід контактувала правою боковою поверхнею тулубу відносно задньої частини транспортного засобу, що узгоджується з покараннями свідка ОСОБА_55 , яка пояснила, що потерпіла ОСОБА_16 рухалась по тротуару в сторону автостанції м. Богуслав.

Отже суд, обґрунтовано відхилив дані висновку автотехнічної експертизи №264ат від 18 квітня 2016 року.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про недопустимість як доказу висновку судово-медичної експертизи № 23/К, проведеної Київським обласним бюро судово-медичної експертизи.

Так, апелянт зазначав, що Київське міське клінічне бюро судово-медичної експертизи відмовило у проведенні комісійної судово-медичної експертизи, оскільки експертам не було надано оригіналів медичної документації на ім`я ОСОБА_16 : медичну карту стаціонарного хворого №6039/803371 із Київської обласної клінічної лікарні, рентгенограми з Богуславської Центральної районної лікарні та Київської обласної клінічної лікарні, результати КТ-дослідження органів грудної порожнини та гістологічного архіву шматочків внутрішніх органів трупу ОСОБА_16 , проте Київським обласним бюро судово-медичної експертизи така експертиза була проведена на підставі лише описових частин попередніх експертиз.

Колегія суддів відмічає, що відмова експертної установи у проведенні експертизи за браком вихідних даних чи документів для проведення експертизи сама по собі не може тягнути недопустимість як доказів висновків інших експертиз, проведених у кримінальному провадженні, оскільки кожен доказ оцінюється судом з підстав його відповідності вимогам кримінального процесуального закону.

Об`єм вихідних даних чи матеріалів, необхідних для проведення експертизи визначається експертом (експертами) у кожному окремому випадку.

Експертами Київського обласного бюро судово-медичної експертизи 12.02.2020 - 18.03.2020 проведена судово-медична експертиза, результати якої викладені у висновку № 23/К, на підставі наданих судом матеріалів кримінального провадження та медичних документів.

При цьому експерти не заявляли клопотання про надання додаткових даних, а в судовому засіданні суду першої інстанції експерти ОСОБА_28 та ОСОБА_29 дали суду свої пояснення щодо свої висновків.

Отже, у суду не було підстав для визнання висновку комісійної судово-медичної експертизи № 23/К від 12.02.2020-18.03.2020 недопустимим доказом.

Вказаний доказ міг бути спростованим та не взятим судом до уваги, проте у судовому засіданні не було здобуто доказів, якими б спростовувався згаданий висновок судово-медичної експертизи.

Що стосується доводів захисника про те, що судовий розгляд проведений на підставі незаконного обвинувального акта, оскільки до суду надійшов інший обвинувальний акт, копія якого вручалася обвинуваченому та захиснику в підготовчому судовому засіданні, а первинний обвинувальний акт до суду не надходив, то вони є безпідставними, оскільки під час підготовчого судового розгляду суд перевірив на відповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України та прийшов до висновку, що обвинувальний акт відповідає вимогам вказаного закону.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про недоведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у пред`явленому звинуваченні та відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, не убачає підстав для скасування вироку у закриття провадження, як про це прохав захисник.

При призначенні ОСОБА_9 покарання суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який позитивно характеризується, відсутність обставин, які обтяжують та пом`якшують покарання, і призначив основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

Таке покарання, на думку колегії суддів, відповідає меті покарання, передбаченої у ст. 50 КК України, та вимогам ст. 65 КК України, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 та попередження нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_15 подала заяву від потерпілого ОСОБА_17 , у якій потерпілий, посилаючись на те, що йому повністю відшкодована шкода, завдана злочином, і він не має претензій майнового та морального характеру до обвинуваченого, просить змінити вирок та призначити ОСОБА_9 покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Колегія суддів вважає, що прохання потерпілого ОСОБА_17 про призначення ОСОБА_9 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, не може бути задоволеним, оскільки санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено основне покарання у виді позбавлення волі і призначення за цією статтею іншого, більш м`якого виду покарання, не можливе без застосування вимог ст. 69 КК України, для чого необхідна наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а у даному провадженні таких обставин немає.

Також колегія суддів не убачає підстав для звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, оскільки для висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання необхідно враховувати не лише тяжкість кримінального правопорушення та дані про особу обвинуваченого, а й інші обставини провадження, зокрема, ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину.

У даному кримінальному провадженні обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні суду першої інстанції не визнавав свою винуватість у вчиненні злочину та, користуючись правом, передбаченим ст. 63 Конституції України, не давав показань про обставини провадження.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_9 підтримував апеляційну скаргу свого захисника з проханням про скасування вироку і закриття провадження у справі у зв`язку з недоведеністю його винуватості, а також прохання, викладене у доповненні до апеляційної скарги захисника про скасування вироку і виправдання за відсутністю у його діях складу кримінального правопорушення, тобто протягом розгляду провадження в апеляційній інстанції ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину та тяжких наслідків, які настали у виді смерті потерпілої, не змінилось.

Таке ставлення обвинуваченого до вчиненого ним злочину та його наслідків, на думку колегії суддів, не дає підстав вважати про можливість виправлення ОСОБА_9 без відбування покарання у виді позбавлення волі, а тому колегія суддів не убачає підстав для зміни вироку та застосування вимог ст. 75 КК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Вирок Богуславського районного суду Київської області від 05 жовтня 2020 року щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №358/469/16-к

Провадження №11-кп/824/23/2024

Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_69

Доповідач ОСОБА_1