судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 у справі №:359/3506/19, провадження №: 1-кп/755/272/23
13 лютого 2024 року колегія суддів Дніпровського районного суду м. Києва у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задовольнила клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожному окремо) та продовжила:
-обвинуваченому ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст.187, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 262, ч. 3 ст.28 і п.6 ч.2 ст. 115, ч.2 ст. 209 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 12 квітня 2024 року (включно).
-обвинуваченому ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч. 3 ст. 262, ч.3 ст. 28 і п.6 ч.2 ст.115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 12 квітня 2024 року (включно).
-обвинуваченому ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 257, ч.4 ст. 187, ч.1 ст. 263, ч.2 ст.289, ст. 290, ч.3 ст. 262, ч.3 ст. 28 і п.6 ч. 2 ст. 115 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує два місяці, тобто до 12 квітня 2024 року (включно).
З рішенням колегії не погоджуюсь та мною була висловлена інша думка про можливість зміни ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожному окремо) запобіжного заходу на більш м`який зокрема домашній арешт з наступних підстав.
Як я вже неодноразово зазначала, вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді колегії Дніпровського районного суду м. Києва у цьому складі з 20.10.2020 року, а обвинувачені утримуються під вартою із 11 липня 2018 року ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) та 11 квітня 2018 року було затримано ОСОБА_6 .
Тобто, 11 квітня 2024 року виповниться шість років, як обвинувачений ОСОБА_6 перебуває під вартою, а обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають під вартою понад 5 років 7 місяців.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КПК України, проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.
Згідно до ч. 4 цієї статті, кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.
Як я вже зазначала раніше, з метою вирішення питання продовження тримання обвинуваченого під вартою прокурор має довести існування ризиків неправомірної процесуальної поведінки кожного обвинуваченого та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування іншого, менш суворого запобіжного заходу.
Обов`язок доведення реального існування цих ризиків покладається на прокурора.
На моє переконання, вказаний обов`язок не виконаний, зазначені ризики доказами не підтверджені, про що мною зазначалось неодноразово у окремій думці під час вирішення однакового за змістом клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Судом вже досліджені документи, звуко- та відеозаписи, допитані потерпілі та свідки.
Жодних відомостей щодо впливу чи можливого впливу на свідків до суду не надходило, сторони про це не повідомляли.
Згідно визначеного порядку суд намагався дослідити речові докази на яких я зупинюсь окремо.
Наразі триває допит свідків захисту.
Зокрема, тримання під вартою обвинувачених, кожного окремо, згідно з клопотаннями, поданими прокурором, обумовлене наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, детальне обґрунтування яких наведено у клопотаннях прокурора.
Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.
Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
На моє переконання ризики передбачені п. 2 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, матеріали відносно якого виділені в окреме провадження є недоведеними та не можуть бути прийняті до уваги з огляду на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні завершено, всі надані стороною обвинувачення документи, звуко- та відеозаписи оголошені та переглянуті у судовому засіданні, потерпілі, які мали намір прибути у судове засідання - допитані, свідки на допиті яких наполягав та зміг забезпечив присутність під час судового розгляду, у відповідності до ст. 23 КПК України, прокурор були допитані.
Належного обґрунтування, що обвинувачені, кожен окремо, вчинять інше кримінальне правопорушення клопотання не містить.
А отже вважаю, що залишено без належної уваги інші обставини, які згідно ст. 178 КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини мають отримати оцінку при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку утримання особи під вартою.
Вважаю, що наразі доведеним лишається лише ризик переховування обвинувачених від суду, який може бути нівельований шляхом застосування до обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (кожного окремо) альтернативного запобіжного заходу, зокрема у виді домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю.
А тому, вирішуючи ініційоване прокурором питання, з огляду на тривалість перебування обвинувачених під вартою, з урахуванням сумнівної перспективи щодо швидкого судового розгляду та безумовне зменшення ризиків негативної процесуальної поведінки, колегія суддів мала розглянути питання про застосування альтернативного запобіжного заходу, як домашній арешт та застосувати його.
Окремо хочу зупинитись на дослідженні речових доказів.
Так, у судовому засіданні, яке відбулось 13 лютого 2024 року прокурор зазначила, що надала усі речові докази, які вважала за необхідне, у огляді речових доказів про які клопотала сторона захисту потреби не має та вона самостійно визначає, які речові докази надавати, а які ні.
Суд не зобов`язав прокурора надати речові докази для огляду судом та ознайомлення учасникам судового провадження, як того вимагають вимоги ст. 357 КПК України.
Не дослідження речових доказів у порядку ст. 357 КПК України, враховуючи, що стороною захисту подані як усні, так і письмове клопотання є порушенням принципу безпосередності закріпленого у ст.23 КПК.
Стаття 357 КПК України передбачає, що речові докази оглядаються судом, а також подаються для ознайомлення учасникам судового провадження, а в разі необхідності - також іншим учасникам кримінального провадження. Особи, яким подані для ознайомлення речові докази, можуть звернути увагу суду на ті чи інші обставини, пов`язані з річчю та її оглядом. Огляд речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, за необхідності проводиться за їх місцезнаходженням.
Суд має вжити можливих і необхідних заходів для забезпечення дотримання принципу безпосередності дослідження доказів, як це визначено статтями 23, 357 КПК України або встановити об`єктивну неможливість огляду речового доказу в судовому засіданні.
Отже, з метою дотримання вимог ст. 22, 23 КПК України, вже побачивши стан тих "речових доказів", які були оглянуті судом, почувши доводи прокурора 13.02.2024 року та з`ясувавши думку сторони захисту щодо переліку речових доказів, які вони бажають оглянути у судовому засіданні, Суд мав зобов`язати прокурора їх надати або письмово повідомити про причини їх ненадання, про що постановити ухвалу відповідно до ст. 371 КПК України із встановленням строку її виконання.
Суддя ОСОБА_1