Справа № 385/661/24
Провадження № 1-кп/385/79/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.05.2024 року м. Гайворон

Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон кримінальне провадження №0000065 щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Гайворон Кіровоградської області, громадянина України, з середньою - технічною освітою, розлученого, який має на утриманні одну неповнолітню дитину - ОСОБА_6 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), фізичну особу підприємця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України,

в с т а н о в и в :

30.04.2024 до Гайворонського районного суду Кіровоградської області надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні від 11.08.2023 №0000065 щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, з угодою про визнання винуватості від 29.04.2024, укладеною між прокурором Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю його захисника - адвоката ОСОБА_5 ..

Відповідно до угоди про визнання винуватості та обвинувального акту, ОСОБА_4 обвинувачується в наступному.

20 вересня 2023 року, у денний час доби, у ОСОБА_4 виник злочинний намір, направлений на самовільне будівництво одноповерхової будівлі «літньої кухні» на самовільно зайнятій ділянці, яка знаходиться у комунальній власності Гайворонської міської ради.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_4 , у період часу з 20 вересня 2023 року по 01 листопада 2023 року, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, самовільно, без належного оформлення права власності, права користування чи оренди на землю, та їх державної реєстрації, а також без відповідних документів, які дають право виконувати будівельні роботи, у порушення вимог ч. 1 ст. 81; ч. 2 ст. 95; ч. 1 ст. 96; ч. 1 г. 116; ч. З ст. 125; ст. 126; ч. 1 ст. 152; ч. 1 ст. 153 Земельного Кодексу України, ч.1 ст.376 Цивільного Кодексу України, ч.5 ст.26, п.1 ч.1 ст.34 Закону України «Про стимулювання містобудівної діяльності», ст.9 Закону України «Про архітектурну діяльність», п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 №466, самовільно здійснив будівництво одноповерхової будівлі-літньої кухні на капітальному фундаменті виготовленому з гранітного каменю, який скріплено між собою бетоном та стіни вказаної будівлі виготовлені з цегли стандартного розміру, яка скріплена між собою розчином цементу, проектна документація щодо якої не погоджувалась у встановленому законом порядку, на самовільно зайнятій ним земельній ділянці площею 298,6 м2,яку по периметру обгородив дерев`яним парканом, що знаходиться у комунальній власності Гайворонської міської ради Голованівського району Кіровоградської області та відноситься до земель рекреаційного призначення, розташована за координатами 48° 20' 49" північної широти НОМЕР_1 " східної довготи в АДРЕСА_1 та на відстані 34,7 метрів від крайньої точки паркану до урізу води річки «Південний Буг».

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив самовільне будівництво будівлі на самовільно зайнятій земельній ділянці, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 197-1 КК України.

У кримінальному провадженні №0000065 від 11.08.2023 між прокурором Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачуваним ОСОБА_4 , за участі його захисника - адвоката ОСОБА_5 , за згодою представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_7 29.04.2024 укладено угоду про визнання винуватості між прокурором та обвинувачуваним згідно з вимогами статей 468, 469, 470, 472 КПК України.

Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання підозри і кваліфікації дій за ч. 3 ст. 197-1 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі, викладеному в повідомленні про підозру та обвинувачення за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сприяти проведенню кримінального провадження щодо нього протягом всього судового розгляду. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 , за ч.3 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 , визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважає, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , узгодженого в угоді про визнання винуватості покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 , у підготовчому судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просить угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник просив угоду при визнання винуватості затвердити.

Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 197-1 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, що в силу вимог ч. 2, 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

В силу ст.ст.66,67 КК України обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, які обтяжують покарання відсутні.

Враховуючи наведене в сукупності, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю злочину, узгоджене сторонами покарання суд знаходить таким, що відповідає положенням ст.65 КК України, ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчиненню ним нових злочинів.

Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

З огляду на викладене, враховуючи те, що кримінальне правопорушення не набуло значного суспільного резонансу, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Оскільки сторонами угоди узгоджено покарання у виді штрафу, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні, то суд приймає рішення про затвердження такої та призначення покарання у виді штрафу.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 314, 374-376, 475 КПК України,

УХВАЛИВ:

угоду про визнання винуватості від 29.04.2024 укладену між обвинуваченим ОСОБА_4 та прокурором Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_5 та згодою представника потерпілої юридичної особи ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000065 за ч. 3 ст. 197-1 КК України затвердити.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений, захисник - подати клопотання про помилування.

Суддя: ОСОБА_1

Дата документу 24.05.2024