Номер провадження: 11-кп/813/1083/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Одеської області, Фрунзівського району, с. Леніне, громадянки України, українки за національністю, не заміжньої, офіційно не працюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Оскаржуваним вироком Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року ОСОБА_9 , визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та їй призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_9 звільнено від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_9 покладені такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно оскаржуваного вироку:

02.07.2019 близько 15:35 годині ОСОБА_9 , знаходячись навпроти кінотеатру «Родина», що по вул. Мечникова в місті Одесі, помітила, раніше незнайому їй ОСОБА_10 у якої на шиї знаходився золотий ланцюжок з підвісками. Потерпіла рухалась по вулиці та тримала в руках продуктовий візок і маленьку дитину.

В цей час у ОСОБА_9 раптово виник злочинний умисел направлений на заволодіння чужим майном, а предметом свого злочинного посягання визначила належний ОСОБА_10 золотий ланцюжок з двома золотими підвісками.

При цьому ОСОБА_9 як спосіб реалізації свого злочинного умислу, вирішила заволодіти майном потерпілої відкрито, а саме підбігти до ОСОБА_10 та шляхом ривка зірвати з її шиї ланцюжок, таким чином остання не встигне чинити їй будь-який опір та не зможе зупинити її, так як руки потерпілої зайняті та поруч з нею малолітня дитина.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном, розуміючи які саме дії їй необхідно виконати, для безперешкодного заволодіння чужим майно, ОСОБА_9 , діючи відкрито для потерпілої та оточуючих, швидко наблизилась до ОСОБА_10 та скориставшись можливістю, що ОСОБА_10 в одній руці тримала візок, а іншою рукою тримала свою доньку, ОСОБА_9 схопившись рукою за золотий ланцюжок, який висів на шиї потерпілої зірвала його.

Заволодівши предметом свого злочинного посягання ОСОБА_11 разом з викраденим майном, а саме золотим ланцюжком вагою 4,81 грамів, вартістю 5500 грн, підвіскою у вигляді ангела, вагою 1 грам, вартістю 1000 грн, підвіскою у вигляді ікони, вагою 1,99 грами, вартістю 2000 гривні залишила місце вчинення кримінального правопорушення, тим самим розпорядившись ним на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_10 завдано матеріальний збиток на загальну суму 8 500 гривень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_12 , не оспорюючи висновки суду першої інстанції щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження просить вирок відносно ОСОБА_9 , просить вирок змінити в частині призначеного покарання.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що при ухваленні оскаржуваного вироку, суд першої інстанції не врахував вимог ст.69-1 КК України та призначив обвинуваченій за ч.2 ст.186 КК України покарання більш ніж встановлено КК України.

На підставі цього прокурор просить вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року в частині призначення покарання змінити.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Позиції учасників судового розгляду стосовно поданої апеляційної скарги

Обвинувачена ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленою не з`явилась, причин своєї неявки не повідомила, з клопотаннями про відкладення розгляду апеляційної скарги прокурора не зверталась, при цьому апеляційна скарга не містить вимог про погіршення становища.

В судовому засіданні апеляційного суду:

прокурор просив апеляційну скаргу задовольнити та вирок змінити;

захисник обвинуваченої не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, 'які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону не відповідає.

Враховуючи те, що висновки суду 1-ої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та правильність кваліфікації її дій судом за ч.2 ст.186 КК України ніким із учасників кримінального провадження в апеляційному порядку не оскаржується, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

При призначені виду та міри покарання обвинуваченій ОСОБА_9 , суд 1-ої інстанції зазначив у вироку, що враховує ступінь тяжкості вчинених кримінального правопорушення, данні, що характеризують особу обвинуваченої, її ставлення до скоєного, наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченій щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку, має на утриманні малолітніх дітей, є вагітною особою та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вважав за необхідне та достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах ч.2 ст.186 КК України із застосуванням ст.ст. 75, 76 КК України.

Проте, апеляційний суд погоджується із доводами прокурора щодо допущення судом 1-ої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 69-1 КК України за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених п.п.1 та 2 ч.1 ст.66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України передбачено, що при призначені покарання обставинами, які пом`якшують, визнаються з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Разом із цим, санкція ч.2 ст.186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від чотирьох до шести років.

Так, за наявності обставин, передбачених ст. 69-1 КК України, враховуючи той факт, що судом встановлено обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченій, зокрема щире каяття, добровільне відшкодування потерпілій завданого збитку, має на утриманні малолітніх дітей, є вагітною особою, відсутність обставин що обтяжують покарання, у даному випадку призначене максимальне покарання за ч.2 ст.186 КК України не може перевищувати 4 років позбавлення волі.

Проте, суд 1-ої інстанції призначаючи обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України, у порушення вищезазначених вимог, призначив останній покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, що свідчить про неправильне застосування судом 1-ої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок або ухвалу.

Підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідно до п. 4 ст. 409 КПК України є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою зміну судового рішення є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Отже, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду 1-ої інстанції, щодо ОСОБА_9 підлягає зміні, в частині призначення покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Апеляційну скаргу заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 27.12.2023 року, стосовно ОСОБА_9 , обвинуваченої у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України змінити в частині призначеного покарання.

Призначити ОСОБА_9 покарання за ч.2 ст.186 КК України у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням тривалістю 2 (два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_9 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4