ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження кримінального провадження №0001155 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_9 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, на утримані маючого неповнолітню дитину 2012 року народження, раніше не судимого, працюючого токарем в ПАТ «ІНТЕРПАЙП НТЗ», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскаржуваного рішення.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року визнано винуватим ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

Цим вироком дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч. 1 ст. 236 КК України, як придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

За встановлених судом обставин та детально викладених у вироку суду, ОСОБА_7 маючи умисел, направлений на незаконне придбання та зберігання вибухових речовин та вибухових пристроїв, без передбаченого законом дозволу на початку 2023 року від раніше знайомого йому чоловіка отримав в якості подарунку одну гранату Ф-1 та один уніфікований запал ручних гранат модернізований УЗРГМ, таким чином придбав вибухову речовину, яку без передбаченого законом дозволу переніс за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де залишив зберігати до 19 липня 2023 року котра була в нього вилучена працівниками поліції при проведенні обшуку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання не пов`язане з позбавленням волі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник посилається на незаконність вироку суду в частині призначеного покарання. На переконання захисника, суд, призначаючи покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення та особу обвинуваченого, який є особою раніше не судимою, офіційно працевлаштований, має місце проживання та неповнолітню дитину на утриманні, вину у вчиненому визнав повністю, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину під час досудового розслідування та відсутність обставин, що обтяжують покарання. За таких обставин, захисник вважає, що суд призначив занадто суворе покарання обвинуваченому, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та його особі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, вирок суду змінити в частині призначення покарання та застосування до нього положення ст. 75 КК України.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив залишити її без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, фактичні обставини кримінального провадження, проти яких не заперечували учасники провадження, у зв`язку з чим судовий розгляд було здійснено в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, в апеляційній скарзі не оскаржуються, тому апеляційним судом не переглядаються.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення злочину, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого та на кваліфікацію його дій, колегією суддів не встановлено.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного судом покарання ОСОБА_7 ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, відповідно, внаслідок суворості, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з огляду на таке.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації. Суд, при призначенні покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції вказаних вимог закону дотримався.

Так, призначаючи ОСОБА_7 покарання, суд врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, його особу, який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, характеризується позитивно, вину у скоєні інкримінованого кримінальному правопорушенню визнав повністю та щиро розкаявся, активно сприяв у розкритті вчиненому ним кримінальному правопорушенню, що зокрема, судом було віднесено до пом`якшуючих його вину обставин.

Цим обставинам, суд надав у сукупності належну і обґрунтовану оцінку й дійшов законного і справедливого висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді позбавлення волі, в межах санкцій інкримінованого йому злочину на мінімальний строк, з його реальним відбуванням.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Встановлення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України, полягає у з`ясуванні судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.

Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

В цьому провадженні суд призначив обвинуваченому ОСОБА_7 міеімальне покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

Порядок призначення більш м`якого покарання або покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції статті, передбачений положенням ст. 69 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, вмотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Частина 1 цього положення надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони (1) можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК, і (2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця. Суд, посилаючись при призначенні покарання на статтю 69 КК України, зобов`язаний не лише перерахувати обставини, що можуть бути враховані як такі, що пом`якшують покарання, а й обґрунтувати, виходячи із загальних засад призначення покарання, яким чином сукупність таких обставин істотно знизила тяжкість вчиненого злочину.

У даному випадку, суд першої інстанції хоча і встановив обставин, які пом`якшують покарання, однак обґрунтовано не встановив будь-яких обставин, які істотно знижують ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та таких обставин, які б вказували на їх зв`язок з вчиненим злочином і чому вони та в який спосіб істотно знизили його тяжкість, що було б підставою для застосування положень ст. 69 КК України у даному випадку. Не зазначено таких обставин й в апеляційній скарзі захисника.

В той же час суд першої інстанції хоча і визнав в якості обставини, яка пом`якшує покарання активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, однак як пояснив в судовому засіданні прокурор та, що підтвердив сам обвинувачений, на початку проведення обшуку за місцем проживання обвинуваченого останній наказав своїй матері позбутися гранати, викинувши її у вікно.

Посилання захисника на те, що судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 не було враховано наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, неповнолітньої дитини на утриманні, а також те, що обвинувачений раніше не судимий та офіційно працевлаштований, то вони не заслуговують на увагу й були враховані судом в сукупності з іншими обставинами та враховуються також й апеляційним судом. В той же час, зазначені обставини існували і на час вчинення ним інкримінованого злочину, та не стали тими стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого, а навпаки зберігаючи в себе вдома гранату Ф-1 та уніфікований запал ручних гранат модернізований УЗРГМ, а саме вибухову речовину, без передбаченого законом дозволу наражав себе та своїх близьких на небезпеку.

Відтак апеляційним судом не встановлено, що вищевказані обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості інкримінованого йому злочину.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що у цьому випадку підстави для застосування до ОСОБА_7 положень ст. 69 КК відсутні, оскільки судом першої інстанції не встановлено, а в апеляційній скарзі не наведено обставин які б істотно знижували тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та свідчили б про те, що призначення покарання у мінімальному розмірі, яке передбачено санкцією статті, є явно не справедливим.

Разом з цим, апеляційним судом за вищевказаних обставин не встановлено підстав і для застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України, й таких не наведено в апеляційній скарзі захисника.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про призначення ОСОБА_7 покарання саме у виді позбавлення волі є обґрунтованим і з ним погоджується апеляційний суд, про що зазначено вище.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про призначення покарання, в повній мірі виконав вимоги статей 50, 65 КК та належним чином мотивував своє рішення, у зв`язку з чим не встановлено підстав, передбачених статтями 413, 414 КПК для його зміни чи скасування.

Враховуючи вищевикладене доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості, є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2024 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4