Справа № 215/5133/22
ВИРОК
09 квітня 2024 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження м. Кривого Рогу , Дніпропетровської області, українця, громадянина України, не працюючого, з середньою освітою, не одруженого, не має на утриманні неповнолітніх(малолітніх) дітей, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого, останній раз:
-21.02.2022 Тернівським районним судом м.Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.190 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст.ст.76,75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за участі учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого - ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,
16.10.2022 обвинувачений ОСОБА_3 близько 18.30 годин, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, знаходився в приміщенні квартири малознайомого йому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , у компанії вищевказаної особи, а також своєї матері ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , її співмешканця - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та своєї дівчини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якими сумісно вживав алкогольні напої та проводив дозвілля.
Під час вищевказаних обставин, до приміщення вказаної квартири прийшла мати гр. ОСОБА_6 гр. ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка побачивши зазначених осіб, що знаходились по різним приміщенням даної квартири, з метою припинення так званого дозвілля, почала словесно супроводжувати таких осіб із квартири.
Так, зайшовши до приміщення кухні, ОСОБА_10 побачивши ОСОБА_7 разом із ОСОБА_8 , звертаючись до них, наполягала на тому, щоб останні залишили квартиру. У цей час, із приміщення кімнати до приміщення кухні, слідом за ОСОБА_10 увійшов ОСОБА_3 та схопивши запальничку у вигляді пістолету, почав нею «гратися», на що ОСОБА_10 почала говорити, щоб він її повернув, однак він не повертав та остання сама забрала запальничку та поклала на тумбочку.
В цей час та місці ОСОБА_3 побачив на тумбочці мобільний телефон «Xiaomi Redmi», моделі «10С», 4GB RAM 128GB ROM, темно сірого кольору (наближеного до чорного), з ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 без пошкоджень, в робочому стані, без чохла, без комплекту передбаченого виробником, який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де у нього виник прямий умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна.
Далі, ОСОБА_3 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи скрутне матеріальне становище громадян в країні в період дії воєнного стану, а також усвідомлюючи те, що всі присутні бачуть та розуміють характер його дій та можуть чинити опір, лівою рукою різко схопив зазначений мобільний телефон, та тією ж рукою поклав його в ліву кишеню своїх штанів. Побачивши вищевказані дії ОСОБА_3 , ОСОБА_10 схопила його за куртку та намагалась своєю лівою рукою дістати телефон із кишені.
У свою чергу, ОСОБА_3 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не зважаючи на спроби ОСОБА_10 повернути мобільний телефон на місце, а також на її словесні прохання повернути мобільний телефон, утримуючи при собі викрадене майно, направився у бік виходу із квартири, після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.
Таким чином, ОСОБА_3 своїми умисними протиправними діями спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальний збиток на загальну суму 6296,67 гривень.
Ці умисні дії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кваліфіковано за ч.4 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення не визнав. Вказує, що він дійсно разом зі своєю дівчиною ОСОБА_9 , мамою та її знайомим були в квартирі у потерпілого. Коли прийшла мама потерпілого, вона почала всіх їх вигонити з квартири. Коли мама потерпілого розкричалася, він одягнув куртку та разом із ОСОБА_9 вийшов з квартири. Телефону він не брав, в під`їзді коли йшов додому нікого не зустрічав.
Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, доведена повністю сукупністю зібраних та досліджених в ході досудового та судового слідства доказами.
Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що вони з обвинуваченим до цього випадку спілкувалися часто, ходили в гості один до одного. В жовтні 2022 року до нього в гості прийшов обвинувачений, вони розпивали алкогольні напої, потім прийшла його мама та попросила ОСОБА_3 та його друзів: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 піти з квартири. Він був в кімнаті, дивився телевізор, ОСОБА_8 був завжди на кухні в той час, як прийшла мама, а ОСОБА_13 ходив з кухні до кімнати і навпаки. Після того, як всі пішли, мама йому сказала, що в нього вкрали телефон, тоді він зателефонував на свій номер і йому відповів ОСОБА_14 , вони домовилися зустрітися з ним на «голубятні», але ОСОБА_13 туди не прийшов. Телефон йому повернуто працівниками поліції.
Так, допитаний в судовому засіданні, свідок ОСОБА_10 пояснила, що в жовтні 2022 року вона прийшла до сина, в квартирі гучно грала музика. Вона пройшла до спальні та побачила, що там ввімкнений телевізор та гучно грає музика. На ліжку сидів ії син ОСОБА_6 та ОСОБА_15 , збоку сидів ОСОБА_3 , вона попросила зробити тихіше, але ніхто не відреагував, тоді вона забрала ОСОБА_16 та вимкнула телевізор, попросила всіх піти з квартири. Коли вона пішла на кухню, то побачила там ще двох: ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яких також попросила піти. Потім на кухню зайшов ОСОБА_3 , взяв запальничку та почав махати нею. В цей час вона почула, як син зі спальні каже : «мама, там телефон». Коли вона глянула, то побачила як ОСОБА_13 кладе телефон в карман штанів, вона його однією рукою схопила за рукав та тримала, а іншою рукою намагалася дістати телефон зі штанів, але в неї не вийшло. В такому положенні вона разом із ОСОБА_13 спустилася на другий поверх, але потім ОСОБА_13 витягнув руки з куртки в яку був одягнутий, та пішов, а куртка залишилася в неї в руках. Слідом за ОСОБА_13 пішла ОСОБА_15 , а вона повернулася до квартири. ОСОБА_19 вже був в коридорі, ОСОБА_20 вона виштовхала з квартири та за нею пішов ОСОБА_19 . Вона на наступний день телефонувала ОСОБА_13 та просила віддати телефон, але він не віддав. Куртку вона одразу віддала ОСОБА_21 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона, ОСОБА_13 , його мама ОСОБА_20 та ОСОБА_19 були в гостях у потерпілого, вживали алкогольні напої. Коли прийшла мама потерпілого, вона, ОСОБА_13 та потерпілий були в кімнаті, а ОСОБА_22 та ОСОБА_19 були в кухні. Потім прийшла мама потерпілого ОСОБА_10 та вигнала їх. Першим пішов ОСОБА_13 , мама потерпілого пішла за ним, а коли повернулася до квартири, то сказала, що ОСОБА_13 викрав телефон. Вона сказала, що наздожене ОСОБА_13 та забере в нього телефон, але коли вона догнала ОСОБА_13 , то телефону в нього не було.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що він разом із ОСОБА_23 , обвинуваченим та його дівчиною ОСОБА_21 був в гостях у потерпілого, сидів на кухні, вживали алкогольні напої. Потім прийшла мама потерпілого та він чув як вона казала, що пропав телефон. Він мобільний телефон взагалі не бачив. ОСОБА_24 потерпілого виганяла їх, спочатку пішов ОСОБА_13 з ОСОБА_21 , а потім він та ОСОБА_20 . Він чув як мама потерпілого сварилася, що зник телефон.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_25 пояснив, що точну дату події не пам`ятає, але вказує, що в той день він був в гостях та коли спускався по сходах побачив відчинені двері. Це було десь 3 чи 4 поверх, точно не пам`ятає. Жінка похилого віку з квартири кричала «віддай» або «стій», це було в дверях квартири, перед нею був хлопець, стояв лицем до жінки, до нього трохи боком, він його потім впізнавав по фотознімкам.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила, що вона придбала телефон Redmi 10 в ларьку на зупинці громадського транспорту «Ювілейна» за 4400 грн., потім через 3-4 дні прийшли працівники поліції та забрали його.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснив, що восени 2022 року до нього на зупинці громадського транспорту «Ювілейна» підійшов хлопець та запропонував придбати в нього телефон, який в подальшому виявився краденим. На наступний день він цей телефон продав жінці з чоловіком. Він працює в кіоску, приймає телефони через віконце, обличчя людей він не бачить, лише руки та корпус бачить.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України , крім показів потерпілого та свідків сторони обвинувачення, підтверджується письмовими доказами, дослідженими безпосередньо судом, а саме:
-Протоколом огляду місця події від 01.11.2022, складеним в присутності двох понятих ,з фототаблицями до нього т.2, а.с.11-16, під час якого було оглянуто квартиру АДРЕСА_3 , визначено місце розташування кімнат та кухні, а також меблів;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.11.2022, т.2 а.с. 24-26, згідно якого свідок ОСОБА_10 на фотознімку під №1 впізнає чоловіка на ім`я ОСОБА_28 , який викрав мобільний телефон. Згідно довідки, на фотознімку під №1 зображено ОСОБА_3 . Вказана процесуальна дія зафіксована на диск, а.с.39, який був досліджений безпосередньо в судовому засіданні за участю всіх учасників;
-Копіями чеку та документів на телефон, т.2 а.с.33-35;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 03.11.2022, т.2 а.с. 36-38, згідно якого потерпілий ОСОБА_6 на фотознімку під №3 впізнає чоловіка на ім`я ОСОБА_3 , який викрав в нього мобільний телефон. Згідно довідки, на фотознімку під №3 зображено ОСОБА_3 . Вказана процесуальна дія зафіксована на диск, а.с.47, який був досліджений безпосередньо в судовому засіданні за участю всіх учасників;
-Заявою свідка ОСОБА_26 , т.2 а.с.48, яка добровільно видала співробітникам поліції мобільний телефон «Xiaomi Redmi», моделі «10С»;
-Протоколом огляду предмету від 10.11.2022 з фототаблицями до нього, т.2 а.с.49-52, згідно якого в приміщенні поліцейської станції ВП АДРЕСА_4 було проведено огляд мобільного телефону «Xiaomi Redmi», моделі «10С»;
-Постановою про визнання речовими доказами від 0.11.2022 та квитанцією № 1899, т.2, а.с.53-54, згідно якого мобільний телефон «Xiaomi Redmi», моделі «10С» темно сірого кольору , вилучений у свідка ОСОБА_26 визнаний речовим доказом та переданий на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП №5;
-Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 10.11.2022, т.2 а.с. 59-60, згідно якого свідок ОСОБА_25 на фотознімку під №1 впізнає чоловіка , якого бачив в під`їзді №2 будинку АДРЕСА_5 , який сварився із жінкою. Згідно довідки, на фотознімку під №1 зображено ОСОБА_3 . Вказана процесуальна дія зафіксована на диск, а.с.61, який був досліджений безпосередньо в судовому засіданні за участю всіх учасників;
Оцінюючи докази, суд керується вимогами ст. 94 КПК України, за якими суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Оцінюючи зібрані у справі докази, суд також враховує прецеденту практику Європейського суду з прав людини, зокрема у рішеннях «Нечипорук і Йонкало проти України» (п.150) від 21.04.2011 року та «Кобець проти України» (п.43) від 14.02.2008 року, згідно яких суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність може випливати із сукупності ознак чи не спростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Відповідно до вимог ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, всебічно, повно й неупереджено дослідивши всі обставини кримінального провадження, оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає зібрані у справі докази належними та допустимими, оскільки вони отримані в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, у повній мірі узгоджуються між собою, і судом не встановлено жодних істотних порушень прав і свобод людини під час їх отримання. Будь-яких інших доказів сторонами, які були рівними і вільними у використанні своїх процесуальних прав у межах і у спосіб, передбачений КПК України, суду не надано.
Так, суд вважає, що вищенаведені докази у своїй сукупності та взаємозв`язку поза всяким розумним сумнівом достатньо доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, за ознаками відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану.
До пояснень обвинуваченого ОСОБА_3 даних в судовому засіданні з приводу того, що він не брав мобільний телефон потерпілого, суд відноситься критично та розцінює їх як спосіб захисту з метою уникнення покарання, оскільки вони спростовуються показами потерпілого ОСОБА_6 , який був допитаний безпосередньо в судовому засіданні та вказував, що після викрадення його мобільного телефону, він зателефонував на цей же викрадений телефон та трубку взяв ОСОБА_14 , голос якого він впізнав та впевнений що це був саме ОСОБА_13 . Потерпілий та обвинувачений були знайомі між собою, тривалий час спілкувалися, не мають неприязнених відносин, тому вказані покази потерпілого спростовують пояснення обвинуваченого.
Крім того, покази обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_25 , який був допитаний безпосередньо в судовому засіданні та вказував, що бачив та чув як жінка в під`їзді сварилася з хлопцем , вимагала віддати телефон.
Також покази обвинуваченого спростовуються показами свідка ОСОБА_10 , яка була допитана безпосередньо в судовому засіданні та вказувала, що бачила як обвинувачений поклав телефон в кишеню своїх штанів, вона його намагалася наздогнати в під`їзді та забрати телефон, але в неї не вийшло.
Слід також зазначити, що до пояснень свідка ОСОБА_9 з приводу того, що ОСОБА_13 не брав мобільний телефон, оскільки вона його наздогнала одразу і в ОСОБА_13 при собі телефону не було, суд відноситься критично, оскільки даний свідок є дівчиною обвинуваченого та може надавати пояснення на користь свого хлопця, з метою уникнення обвинуваченим ОСОБА_3 кримінальної відповідальності.
Також суд не бере до уваги письмову заяву свідка ОСОБА_9 , в якій даний свідок вказує, що саме вона викрала мобільний телефон, оскільки свідок була допитана в судовому засіданні будучи повідомленою про кримінальну відповідальність, згідно вимог ст.ст.384,385 КК України та давала інші пояснення, тому до вказаної заяви суд відноситься критично та розцінює її як спосіб уникнення відповідальності обвинуваченим ОСОБА_3 , який є її хлопцем.
Стосовно відеозаписів, які були досліджені в судовому засіданні за клопотанням сторони обвинувачення, т.2 а.с.39,47,61, та на яких зафіксовано допит свідка ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_6 слід зазначити наступне.
Згідно ст.23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.
Згідно ч.4 ст.95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.
Аналізуючи викладені вимоги Закону, та враховуючи, що свідки ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_6 були допитані в судовому засіданні, судом в основу винуватості обвинуваченого покладено покази даних свідків та потерпілого, які були дані безпосередньо в судовому засіданні, тому суд вважає, що відеозаписи до протоколів допиту вказаних свідків та потерпілого, які були отримані під час проведення досудового розслідування є неналежними доказами.
Згідно ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до положення, викладеного у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
При призначенні покарання, суд керується положенням ст.65 КК України і враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин, згідно ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.
Згідно ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Згідно ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує, що ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена ч.4 ст.186 КК України, раніше судимий, за допомогою до лікаря психіатра не звертався, з травня 2011 по квітень 2014 звертався за допомогою до лікаря нарколога з приводу вживання алкоголю зі шкідливими наслідками, не одружений, ніде не працює, не має на утриманні неповнолітніх (малолітніх) дітей, інвалідом не являється, за місцем мешкання характеризується посередньо.
Так, приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи особу винного, тяжкість злочину, з урахуванням ставлення обвинуваченого до вчиненого злочину, відсутності усвідомлення ним протиправності своїх дій та будь-якого каяття, суд вважає можливим призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі із врахуванням положень ст.71 КК України, з врахуванням вироку Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022, оскільки саме таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування положень ст.75 КК України, про звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням та для призначення покарання з застосуванням ст. 69 КК України, судом не встановлено.
Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судової експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого в порядку ст. 122, 124 КПК України.
Питання щодо речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог статті 100 КПК України.
Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , обраний ухвалою слідчого судді Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.11.2022 року у виді тримання під вартою, слід залишити без змін до набрання даним вироком законної сили.
Керуючись ст. ст. 368, 369, 370, 371 КПК України, суд
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України та призначити покарання у виді 7 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК України, до покарання, призначеного за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 року та остаточно за сукупністю вироків призначити ОСОБА_3 основне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.
Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання -30 листопада 2022 року.
На підставі ч.5 ст.72 КК України, зарахувати в строк відбування покарання період попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з моменту затримання з 30 листопада 2022 року.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою залишити без змін, до набрання даним вироком законної сили.
Речові докази: мобільний телефон «Xiaomi Redmi», моделі «10С» темно сірого кольору, який передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити в користуванні останнього.
Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

СУДДЯ: