ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 442/2137/22

провадження № 51-6994км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на вирок Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 рокуу кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000143, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 12 червня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 : на користь Дрогобицької міської ради - 13 680 грн на відшкодування витрат на лікування ОСОБА_7 і 1824 грн на лікування ОСОБА_9 ; на користь ОСОБА_7 - 85 000 грн відшкодування моральної шкоди.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, застави, арешту, процесуальних витрат і речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 засуджено за те, що він 20 лютого 2022 року приблизно о 23:28, керуючи автомобілем «Рeugeot 406» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись вул. Трускавецькою в м. Дрогобичі в напрямку м. Трускавця Львівської області, поблизу будинку № 79 порушив вимоги пунктів 1.2, 1.5, 1.10, підпунктів «б», «д» п. 2.3, пп. «а» п. 2.9, пунктів 12.1, 12.2, 12.4 Правил дорожнього руху (далі - ПДР), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не врахував її та стану керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух і безпечно керувати ним, рухаючись у межах населеного пункту з перевищенням допустимої швидкості, яка становила не менше 130 км/год, без причин технічного характеру перетнув осьову суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки та здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, де зіткнувся з автомобілем марки ВАЗ-2107 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) під керуванням водія ОСОБА_7 , який рухався в напрямку м. Дрогобича Львівської області в межах своєї смуги руху.

Внаслідок порушення водієм ОСОБА_8 вимог ПДР, у результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) водій автомобіля ВАЗ-2107 ОСОБА_7 отримав тяжкі тілесні ушкодження, а пасажир цього автомобіля ОСОБА_10 - тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Львівський апеляційний суд 02 жовтня 2023 року під час розгляду кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора та представника потерпілого скасував вирок місцевого суду і постановив свій вирок, за яким, крім обставин формулювання обвинувачення, визнаного доведеним за вироком суду першої інстанції, установив вчинення ОСОБА_8 діяння у стані алкогольного сп`яніння та визнав його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 286-1 КК, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження і призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК зарахував у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з 21 по 28 лютого 2022 року.

Частково задовольнив цивільний позов ОСОБА_7 і постановив стягнути з ОСОБА_8 на користь потерпілого 120 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті вирок місцевого суду залишив без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу, і заперечення інших учасників провадження

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_8 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Суть його доводів зводиться до тверджень про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України(далі - КПК) та невручення йому повного тексту рішення суду апеляційної інстанції.

Як вважає засуджений, апеляційний суд, порушуючи вимоги ст. 404 КПК, вийшов за межі апеляційних скарг прокурора і представника потерпілого та за власною ініціативою дослідив матеріали кримінального провадження, що на його переконання, призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме до його засудження за ч. 2 ст. 286-1 КК.

Наголошує, що суд апеляційної інстанції, не дотримуючись ч. 5 ст. 615 КПК у день проголошення судового рішення не вручив йому повного тексту судового рішення. Доказів того, що йому було вручено текст судового рішення цього ж дня, немає і в матеріалах справи.

Указує, що всупереч п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК резолютивна частина рішення суду не містить інформації про порядок отримання копії судового рішення.

Також зазначає, що дата проголошення вироку суду не відповідає даті його ухвалення.

У письмовому запереченні на касаційну скаргу засудженого прокурор, посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів, наголошує на тому, що рішення апеляційного суду є законним й обґрунтованим, та просить залишити скаргу без задоволення, а ухвалене щодо ОСОБА_8 судове рішення без зміни.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 , надавши відповідні пояснення, заперечила проти задоволення касаційної скарги засудженого та просила ухвалений стосовно ОСОБА_8 вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_6 , та потерпілий ОСОБА_7 висловили заперечення щодо задоволення касаційної скарги засудженого.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи, викладені в касаційній скарзі, Суд дійшов висновку,що касаційна скарга засудженого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Частиною 1 ст. 420 КПК установлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, в разі: необхідності застосування більш суворого покарання; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас за приписами ч. 1 ст. 421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до статей 404, 407 КПК апеляційний суд переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення з урахуванням вимог ст. 409 указаного Кодексу.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що апеляційний суд дотримався цих вимог закону.

Стосовно допущеного апеляційним судом порушення вимог ст. 404 КПК

Як указує ОСОБА_8 у касаційній скарзі, суд апеляційної інстанції порушив вимоги частин 1, 3 наведеної вище статті, оскільки, незважаючи на відсутність в апеляційних скаргах прокурора і представника потерпілого клопотань про повторне дослідження доказів і на те, що в судовому засіданні вони зазначили, що немає підстав для повторного дослідження доказів, вийшов за межі їхніх апеляційних скарг та за власною ініціативою здійснив дослідження окремих документів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, унаслідок чого допустив істотне порушення вимог КПК.

Верховний Суд не погоджується з такими твердженнями засудженого.

Згідно з усталеною судовою практикою Верховного Суду, зокрема викладеною в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 03 квітня 2023 року в справі № 537/984/20, засада змагальності своєю метою має таку побудову кримінального провадження, за якої функція правосуддя (вирішення справи) відділена від функції сторін (обвинувачення і захисту), що конкурують у правовому полі між собою. Активність суду необхідна для з`ясування обставин кримінального правопорушення, а в кінцевому результаті - для ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення.

Доводи апеляційної скарги з посиланням на допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог КПК, неповне дослідження доказів, ненадання цим судом належної оцінки наявним у матеріалах кримінального провадження доказам як кожному окремо, так і в їх сукупності, на підтвердження чи спростування винуватості особи у пред`явленому обвинуваченні, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження за своїм змістом є адресованим апеляційному суду зверненням про повторне дослідження обставин справи.

Також об`єднана палата зазначила, що використання під час апеляційного перегляду тих процесуальних можливостей, засобів і шляхів, що були застосовані за ініціативою учасників кримінального провадження під час судового розгляду, зокрема безпосереднє дослідження доказів, наданих сторонами для дослідження та оцінення судом, не суперечить приписам статей 22, 26 КПК.

Під час перевірки доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції має обов`язок усунути (у разі встановлення) допущені місцевим судом недоліки та суперечності, вжити заходів для дотримання процесуальних прав усіх учасників провадження і постановити законне й обґрунтоване судове рішення. Жодна норма кримінального процесуального закону як установлений імперативний припис не звільняє апеляційний суд від указаного вище обов`язку.

За результатами розгляду об`єднана палата Касаційного кримінального суду у вказаній постанові зробила висновок відповідно до приписів ч. 4 ст. 442 КПК, згідно з яким під час апеляційного розгляду за апеляційною скаргою прокурора, потерпілого чи його представника з вимогою щодо постановлення нового вироку, за наявності доводів про невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та/або неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, суд апеляційної інстанції має право повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, безвідносно до того, чи заявлено клопотання про повторне дослідження доказів.

За матеріалами справи, не погоджуючись із вироком від 12 червня 2023 року, яким ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК із застосуванням статей 75, 76 цього Кодексу, прокурор та представник потерпілого звернулися з апеляційними скаргами, у яких кожен окремо, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема, просили скасувати цей вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винуватим за ч. 2 ст. 286-1 КК і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років.

У судовому засіданні від 02 жовтня 2023 року прокурор та представник потерпілого підтримали доводи, наведені в апеляційних скаргах, однак клопотання про повторне дослідження доказів не заявили.

У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції за власною ініціативою ухвалив провести огляд документів, наявних у матеріалах справи, серед яких: акт медичного огляду щодо виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 21 лютого 2022 року № 31; витяг з ЄРДР; протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21 лютого 2022 року; висновок щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 21 лютого 2022 року № 31; довідка про огляд та висновок спеціаліста приймально-ургентного відділення КНП «ДМЛ № 1» ДМР від 21 лютого 2022 року; направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 21 лютого 2022 року; ухвала слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24 лютого 2022 року; протокол тимчасового доступу до речей і документів від 28 лютого 2022 року; висновок експерта від 04 березня 2022 року № 839/2022-т.

З урахуванням наведених вище доказів апеляційний суд погодився з доводами прокурора та представника потерпілого, викладеними в апеляційних скаргах про наявність у діянні засудженого ознаки «вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння».

Верховний Суд вважає, що за встановлених апеляційним судом обставин, цей суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортними засобами у стані алкогольного сп`яніння, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 286-1 КК.

На переконання колегії суддів, той факт, що апеляційний суд здійснив повторне дослідження письмових доказів за власною ініціативою, з урахуванням висновку об`єднаної палати, не свідчить про порушення цим судом вимог ч. 3 ст. 404 КПК.

Зважаючи на це, Верховний Суд відхиляє такі доводи засудженого.

Стосовно невручення ОСОБА_8 апеляційним судом копії судового рішення

Засуджений як на підставу для скасування рішення апеляційного суду вказує на те, що цей суд, порушуючи вимоги ч. 15 ст. 615 КПК, 02 жовтня 2023 року проголосив резолютивну частину вироку, однак цього дня не вручив йому копії повного тексту судового рішення. Водночас зауважує, що матеріали справи не містять доказів вручення йому копії судового рішення, оскільки розписки про отримання копії цього вироку він не писав і в суді йому не пропонували цього зробити. Також зазначає, що вирок апеляційного суду в резолютивній частині не містить інформацію про порядок отримання копії рішення суду.

Колегія суддів відхиляє наведені вище твердження ОСОБА_8 з огляду на таке.

Положеннями ч. 15 ст. 615 КПК передбачено, що в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, 02 жовтня 2023 року у присутності ОСОБА_8 та його захисника апеляційний суд, після виходу з нарадчої кімнати, оголосив вступну та резолютивну частини вироку.

Дійсно, матеріали справи не містять підтвердження того, що 02 жовтня 2023 року засуджений під розписку отримав копію судового рішення. Сам ОСОБА_8 у касаційній скарзі вказує про те, що розписку про отримання копії вироку від 02 жовтня 2023 року він не писав і в суді йому не пропонували цього зробити, а копію рішення він отримав після повернення матеріалів кримінального провадження до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Суд підкреслює, що, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має не тільки формально послатися на наявність такого порушення, а й обґрунтувати, що воно істотно позначилося на її можливостях відстоювати свою позицію у справі та/або реалізувати свої права або ж мало вплив на справедливість процесу в цілому.

Водночас у касаційній скарзі засуджений не зазначає про те, як пізніше вручення йому копії судового рішення позбавило його можливості реалізувати належні йому процесуальні права, зокрема на ознайомлення зі змістом рішення, на його оскарження, або ж вплинуло на справедливість процесу загалом.

Не є прийнятними і посилання засудженого на те, що під час оголошення резолютивної частини вироку головуючий указав, що рішення постановлено 07 вересня 2023 року, однак у письмовому варіанті вироку зазначено іншу дату 02 жовтня 2023 року.

Як установлено в ході прослуховування аудіозапису перебігу судового засідання від 02 жовтня 2023 року, дійсно суд під час оголошення резолютивної частини вироку вказав, що його ухвалено 07 вересня 2023 року, утім з матеріалів справи вбачається, що рішення апеляційний суд ухвалив 02 жовтня 2023 року, чого не заперечує і засуджений. Колегія суддів уважає, що зазначення в цьому випадку помилкової дати (07 вересня 2023 року) є обмовкою головуючого судді, яка істотно не змінює суті судового рішення.

На цих підставах Суд відхиляє такі твердження засудженого.

Вирок апеляційного суду відповідає правилам статей 370, 420 КПК, містить достатні мотиви, з яких суд виходив під час постановлення рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування або зміни судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на наведене вище, колегія суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду дійшла висновку, що касаційну скаргу засудженого необхідно залишити без задоволення, авирок Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року - без зміни.

Керуючись статтями433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Львівського апеляційного суду від 02 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3