ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11кп/818/223/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст. 286-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за № 0000946 від 28.06.2021, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, який не працює, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України та призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох ) років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років. Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 до ОСОБА_7 , ТДВ Страхова компанія «Альфа-гарант» про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю, а також відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з ТДВ СК «Альфа -Гарант» на користь ОСОБА_9 на відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілої 258 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 на відшкодування моральної шкоди 92 724 грн. Згідно вироку, 28 червня 2021 року приблизно о 03 год. 30 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та під впливом наркотичних речовин, керував технічно справним автомобілем «Ford Escort», р.н. НОМЕР_1 , та рухався по вул. Шевченка зі сторони вул. Омської у напрямку вул. Матюшенка у м. Харкові, чим порушив вимоги п. 2.9 а) Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 2.9 а) «Водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин». Під час руху в районі буд. 189 по вул. Шевченка в м. Харкові ОСОБА_7 , діючи необережно, проявив неуважність, не переконався в безпеці руху при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода ОСОБА_9 , яка в цей час перетинала проїжджу частину по нерегульованому пішохідному переходу зліва направо відносно руху автомобілю, яку він об`єктивно спроможний був виявити, своєчасно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, не маючи для цього перешкод технічного характеру, не дав дорогу пішоходу, чим порушив вимоги п. 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: п. 18.1 «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», в результаті чого скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_9 . Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 12-14/410-А/21 від 26.08.2021 року потерпілій ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження, а саме: важка тупа сукупна травма, яка включає в себе травму голови, травму хребта, травму грудної клітини та живота, травму тазу та травму кінцівок. Не погоджуючись із вироком, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити в частині призначеного покарання, призначивши ОСОБА_7 більш м`яке покарання в межах санкції частини 2 статті 286-1 КК України. В обгрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що обвинувачений повністю визнав вину, з перших днів після ДТП добровільно надавав матеріальну допомогу на лікування потерпілої, що мало неодноразовий характер, цікавився її станом здоров`я. В період з 01.07.2021 по 09.08.2021 було добровільно сплачено на лікування потерпілої 88 500 гривень. Під час лікування потерпілої та в період збройної агресії у обвинуваченого не було можливості вибачитися особисто, але після початку судового розгляду він вибачився та запевнив, що надалі буде компенсувати спричинену шкоду. Захисник вважає, що судом при призначенні покарання не в повній мірі враховано поведінку обвинуваченого, щире каяття, дані про його стан здоров`я. ОСОБА_7 потребував лікування суглобів, внаслідок наявності постійного больового синдрому. Під час судового розгляду проводилися оперативні втручання та він потребує професійного лікування. Вказані обставини та надані документи не були враховані судом та не відображені у вироку. Після ухвалення вироку обвинувачений почав виконувати його в частині компенсації спричиненої шкоди, переказав на рахунок потерпілої 10 000 гривень, що підтверджується квитанцією. Зазначає, що призначений судом строк покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання. Від представника потерпілої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 надійшло клопотання, в якому він просив проводити розгляд апеляційної скарги без участі потерпілої та її представника. Одночасно представник зазначив, що обвинуваченому призначено справедливе покарання, вирок просить залишити без змін, вказав про позицію потерпілої, яка погоджується із призначеним судом покаранням. За станом здоров`я потерпіла не може брати участь під час апеляційного розгляду. Враховуючи позицію потерпілої та її представника, суд апеляційної інстанції не вбачає перешкоди для розгляду апеляційної скарги за відсутності вказаних учасників. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних вимог, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне. Висновки суду відносно фактичних обставин справи та кваліфікації дій обвинуваченого апелянтом не заперечуються, у зв`язку із чим суд апеляційної інстанції на підставі частини 1 статті 404 КПК України переглядає вирок суду в межах апеляційної скарги. Надаючи оцінку вироку в частині правильності призначення покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого. З оскаржуваного вироку вбачається, що ОСОБА_7 має середню освіту, неодружений, не працює, раніше не був судимий, вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК України визнав повністю, судове провадження здійснено в порядку частини 3 статті 349 КПК України, обвинувачений пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся. На час розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, потерпілій ОСОБА_7 добровільно сплачено: 01.07.2021 - 38 000 грн., 19.07.2021 - 1 000 дол. США., 19.07.2021 - 2000 грн., та 6000 гр., а також 09.08.2021 - 15 500 гривень. Після ухвалення вироку 05.09.2023 обвинувачений переказав на рахунок потерпілої 10 000 гривень. Під час апеляційного розгляду захисником надано чеки, відповідно до яких потерпілій виплачено ще 16000 гривень 27.10.203, 07.12.2023, 22.01.2024, 15.02.2024. Обставини щодо відшкодування потерпілій заподіяної шкоди заслуговують на увагу, однак на переконання колегії суддів в даному випадку не є підставою для призначення більш м`якого покарання, оскільки грошові кошти, які сплачені потерпілій до ухвалення вироку, зараховані судом в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та частину зараховано в рахунок відшкодування моральної шкоди. В подальшому кошти, які ОСОБА_7 сплачує потерпілій після постановлення вироку, є відшкодуванням моральної шкоди згідно вказаного вироку, яким зобов`язано обвинуваченого виплатити ОСОБА_9 визначену суму коштів. Вирішуючи питання про можливість призначення обвинуваченому більш м`якого покарання в межах санкції частини 2 статті 286-1 КК України, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частини 2 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. При цьому, справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди. Санкція частини 2 статті 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до восьми років. Судом першої інстанції ОСОБА_7 основне покарання призначено ближче до найнижчої межі, визначеної санкцією частини 2 статті 286-1 КК України, а додаткове покарання визначено в мінімальних межах. З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, а саме перебування ОСОБА_7 одночасно в стані і алкогольного сп`яніння і під дією наркотичних засобів, знаходження потерпілої на момент ДТП на нерегульованому пішохідному переході, що вимагає від водія підвищеної уваги до обстановки на проїжджій частині, враховуючи наслідки, що настали в результаті ДТП для здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , її позицію щодо призначеного обвинуваченому судом покарання, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для задоволення апеляційних вимог захисника. Суд апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року відзначив, що «будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі». Колегія суддів наголошує на тому, що водій автомобіля, крім передбачених законодавством України прав, мав ще й певні обов`язки, установлені Правилами дорожнього руху, яких повинен був дотримуватися при експлуатації транспортного засобу за будь-яких обставин. Як зазначає Верховний Суд, порушення Правил дорожнього руху особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не випадково було відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим частиною 1 статті 286 КК України. З урахуванням встановлених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційних вимог захисника. Доводи про стан здоров`я самого обвинуваченого, який потребував лікування суглобів, внаслідок наявності постійного больового синдрому та те, що йому проводилися оперативні втручання, не спростовують обґрунтованості висновків суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання. Крім того, вказані обставини виникли вже після ДТП та на переконання суду апеляційної інстанції не знижують суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення. Суд першої інстанції, з урахуванням положень статтей 50, 65 КК України призначив покарання, яке є співмірним з тяжкістю вчиненого кримінального правопорушення, справедливим та достатнім для попередження вчинення як самим обвинуваченим так і іншими особами аналогічних кримінальних правопорушень. У зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо призначеного ОСОБА_7 покарання мотивованими. Підстав вважати, що обвинуваченому було призначено явно несправедливе покарання через його суворість судом апеляційної інстанції не встановлено. Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені статтею 412 КПК України та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись статтями 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419 КПК України,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 - залишити без задоволення. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року - залишити без змін. Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: