судді Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду
справа № 755/5985/22
провадження № 51-3517 ск 23
В ході касаційного розгляду у задоволенні вказаної касаційної скарги було відмовлено, а оскаржувані судові рішення залишено без зміни.
Погоджуюсь зі змістом прийнятого рішення по суті касаційної скарги, проте вважаю, що в даному випадку був відсутній предмет касаційного розгляду, оскільки, на мою думку, така касаційна скарга подана неуповноваженою особою.
Під час розгляду зазначеного кримінального провадження прокурор ОСОБА_6 звернувся з клопотанням про закриття касаційного провадження у зв`язку з тим, що у захисника ОСОБА_4 , який подав касаційну скаргу, відсутні повноваження на представлення інтересів засудженого ОСОБА_5 саме на стадії касаційного перегляду.
21 березня 2024 року в ході розгляду касаційної скарги захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , постановлено ухвалу, якою зазначене клопотання залишено без задоволення.
Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на:
- позицію засудженого, який не заперечував щодо представлення його інтересів у суді касаційної інстанції захисником ОСОБА_4 ;
- те, що повноваження захисника на стадії касаційного розгляду підтверджено листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві, який міститься у матеріалах кримінального провадження;
- необхідність дотримання таких загальних засад кримінального провадження як доступ до правосуддя та забезпечення права на захист.
З такою позицією колегії суддів не погоджуюсь виходячи з наступного.
7 червня 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга адвоката ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року.
Зазначену касаційну скаргу було залишено без руху ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року в зв`язку з невідповідністю скарги п. 4 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Залишаючи без руху касаційну скаргу, Суд зазначив в ухвалі про те, що:
- до касаційної скарги адвокат ОСОБА_4 на підтвердження своїх повноважень долучив копію доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю;
- зі змісту вказаного доручення вбачається, що воно діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою, в той час як зі змісту резолютивної частини вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року, запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишено без зміни до набрання вироком законної сили.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 березня 2023 року вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 16 серпня 2022 року стосовно ОСОБА_5 залишено без змін, відтак вказаний вирок вступив в законну силу.
З огляду на зазначене, приймаючи рішення про залишення касаційної скарги без руху, колегія суддів дійшла висновку, що адвокат ОСОБА_4 не надав відповідних повноважень на участь у даному кримінальному провадженні на стадії касаційного провадження.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху адвокат ОСОБА_4 подав клопотання, в якому просив долучити відповідь Регіонального центру з надання БВПД в місті Києві щодо чинності доручення на стадії касаційного оскарження, в якому, на мою думку, не усунув зазначених недоліків та, як наслідок, не дотримався положень п. 4 ст. 427 КПК.
Проте, 10 липня 2023 року колегією суддів Верховного Суду на підставі ч. 1 ст. 428 КПК, було постановлено ухвалу про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , з приводу якої мною було викладено окрему думку.
Так, відповідно до частин 1-3 ст. 1 КПК порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України. Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Статтею 50 КПК чітко визначено, якими документами підтверджуються повноваження захисника на участь у кримінальному провадженні, а саме: 1) свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю; 2) ордером, договором із захисником або дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Крім цього, відповідно до постанови об`єднаної палати Верховного Суду від 18 листопада 2019 року в справі № 648/3629/17 (провадження № 51-9792 кмо 18), згідно з чинним національним законодавством повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Проте, у відповіді Регіонального центру з надання БВПД в місті Києві щодо чинності доручення на стадії касаційного оскарження, яку долучив адвокат ОСОБА_4 на усунення недоліків його касаційної скарги, було зазначено, що:
- відповідно до пункту 3 додатку 3 до наказу Координаційного центру з надання правової допомоги від 16 лютого 2023 року № 12 «Питання видання доручень регіональними центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, яким визначається строк дії доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та/або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - доручення діє протягом строку затримання та/або тримання такої особи під вартою;
- у разі подання стороною обвинувачення скарги на ухвалу слідчого судді, суду, постановлену за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, таке доручення діє до завершення розгляду зазначеної скарги. У разі зміни (скасування) запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчим суддею, судом зазначене доручення діє до завершення відповідної стадії кримінального провадження;
- також, у разі коли судом апеляційної інстанції щодо такої особи ухвалено обвинувальний вирок або постановлено ухвалу про залишення обвинувального вироку суду першої інстанції без змін, видане регіональним центром доручення діє до завершення кримінального провадження в суді касаційної інстанції.
Однак, на мою думку, вищезазначене не узгоджується з наведеними положеннями КПК.
При цьому, відповідно до пункту 15 Положення про Координаційний центр, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2012 року № 504, Координаційний центр у межах повноважень, на основі та на виконання Конституції і законів України, указів Президента України, постанов Верховної Ради України, прийнятих відповідно до Конституції і законів України, актів Кабінету Міністрів України, доручень Прем`єр-міністра України, Міністра юстиції видає накази, організовує і контролює їх виконання.
Відтак, наказ Координаційного центру є підзаконним нормативним актом, який не може змінювати зміст закону, а саме положення ч. 1 ст. 50 КПК, якими чітко врегульовано, якими документами підтверджуються повноваження захисника.
З огляду на вищенаведене, не погоджуюсь з зазначеним в ухвалі колегії суддів від 21 березня 2024 року в частині того, що повноваження захисника на стадії касаційного розгляду підтверджено листом Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у місті Києві.
Водночас, позиція засудженого, який не заперечував щодо представлення його інтересів у суді касаційної інстанції захисником ОСОБА_4 , в даному випадку, на мою думку, не є визначальною, оскільки чинним кримінальним процесуальним законодавство не передбачено, що повноваження захисника на участь у касаційному розгляді підтверджуються думкою засудженого.
При цьому, участь у касаційному розгляді захисника, яким належним чином не підтверджено повноваження на представлення інтересів засудженого, щодо якого судові рішення набрали законної сили, в даному випадку може призвести до порушення права на захист.
З огляду на зазначене, вважаю, що адвокатом ОСОБА_4 належним чином не підтверджено повноваження на представлення інтересів засудженого саме на стадії касаційного розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим, на мою думку, клопотання прокурора про закриття касаційного провадження підлягало задоволенню, а касаційне провадження - закриттю.
Суддя ОСОБА_1