Справа № 357/4055/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000110, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Соколівка Васильківського району Київської області, громадянки України, з середньою-спеціальною освітою, не заміжньої, маючої на утриманні малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , непрацюючої, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України такої, що не має судимості,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України,

сторони кримінального провадження: прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачена ОСОБА_3 , захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_6 ,

УСТАНОВИВ:

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України ведено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Проте, 07.01.2024 о 15:30 год. ОСОБА_3 , перебувала в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , де з останнім розпивали алкогольні напої. В цей час у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, у вказаному місці та у вказаний час, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно від оточуючих, скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, шляхом вільного доступу, з правого внутрішнього карману куртки потерпілого, яка знаходилась в коридорі вказаної квартири, викрала грошові кошти в сумі 510 гривень, які належні потерпілому ОСОБА_7 ..

Після цього, ОСОБА_3 з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилася на власний розсуд, чим спричинила потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 510 гривень.

Крім цього, 07.01.2024 близько 15:30 год. ОСОБА_3 , перебувала в квартирі АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_7 , де з останнім розпивали алкогольні напої.

В подальшому ОСОБА_3 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, шляхом вільного доступу, з правого внутрішнього карману куртки потерпілого, яка знаходилась в коридорі вказаної квартири, викрала грошові кошти в сумі 510 гривень, між купюрами яких знаходилась банківська картка АТ «КредоБанк» № НОМЕР_1 на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , якою ОСОБА_3 умисно, з корисливих мотивів, з метою отримання коштів, які знаходились на рахунку потерпілого заволоділа його банківською карткою АТ «КредоБанк».

Згідно з п. 1.27 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Таким чином, емітовані банківські картки АТ «КредоБанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , в силу вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2 жовтня 1992 року, п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-Ш від 7 грудня 2000 року, Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 08 жовтня 1998 року №414, та ст. 200 Кримінального кодексу України є офіційним документом.

В подальшому, реалізуючи свій протиправний умисел на заволодіння коштами, які знаходяться на платіжній картці № НОМЕР_1 , емітентом якої є АТ «КРЕДОБАНК», яка видана на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_3 , маючи при собі вищевказану платіжну карту, бажаючи заволодіти та розпорядитися грошовими коштами, які знаходились на банківському рахунку № НОМЕР_2 у власних цілях, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів та з метою доведення до кінця свого протиправного умислу, близько 17 години 00 хвилин 07.01.2024 року здійснила зняття грошових коштів з банківської платіжної картки АТ «КРЕДОБАНК» з реквізитами по основному рахунку № НОМЕР_2 , з банкомату, що розташований по АДРЕСА_3 в сумі 6 500 гривень.

Внаслідок вказаних протиправних дій ОСОБА_3 спричинила потерпілому ОСОБА_7 майнової шкоди на суму 6500 гривень.

22.03.2024 між сторонами кримінального провадження, а саме прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 було укладено угоду при визнання винуватості.

За умовами угоди сторони дійшли згоди щодо всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченої за ч. 4 ст. 185 КК України та ч. 1 ст. 357 КК України. Обвинувачена ОСОБА_3 беззастережно визнала свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень в обсязі обвинувачення за кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану та таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України як викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке має понести ОСОБА_3 за вчинені кримінальні правопорушення, за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоплдаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_3 покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України сторони угоди погоджуються на звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України. В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

У підготовчому судовому прокурор вказав на те, що при укладанні угоди про визнання винуватості були дотримані всі вимоги і правила кримінального процесуального та кримінального кодексів України, а тому просив затвердити угоду і призначити обвинуваченій узгоджену в угоді про визнання винуватості міру покарання.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення беззастережно визнала повністю, щиро розкаялася, просила суд затвердити укладену між нею та прокурором угоду про визнання винуватості та призначити їй узгоджену в ній міру покарання. Також зазначила, що розуміє надані їй законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який до неї буде застосований в результаті затвердження угоди про визнання винуватості.

Захисник обвинуваченої вважала, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги закону, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченій узгоджене в угоді покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. В судовому засіданні прокурором надано заяву від потерпілого відповідно до якої вона просить проводити розгляд кримінального провадження у його відсутності.

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченої, її захисника, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинуваченого повне розуміння ним своїх процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які б примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого щодо нього обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості. При цьому суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена за ініціативою прокурора чи обвинуваченого. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може ініціюватись в будь-який момент після повідомлення особі про підозру, до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Укладена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при її укладенні враховано вимоги ст. 470 КПК України. За своїм змістом укладена угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України і має всі необхідні реквізити та відомості, у тому числі стосовно міри та виду узгодженого між сторонами покарання та наслідків невиконання угоди. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Обвинуваченій ОСОБА_3 суд відповідно до ст. 474 КПК України роз`яснив процесуальні права, характер обвинувачення, вид покарання та наслідки укладання, затвердження та невиконання угоди, передбачені ст.ст. 473, 476 КПК України, роз`яснив вичерпні підстави оскарження вироку суду, винесеному на підставі угоди.

Судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_3 цілком розуміє зміст і наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ч.2 ст.473, ст. 394, ст.424 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, положення ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, те, що вона має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінальних правопорушень, у вчиненні якого вона обвинувачується, а також наслідки невиконання угоди, передбачені ч.1 ст.476 КПК України. Укладення угоди є цілком добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинувачена ОСОБА_3 погоджується з призначенням судом узгодженого угодою виду та міри покарання.

При цьому на переконання суду кваліфікація діянь обвинуваченої за ознаками ч. 4 ст. 185 КК України та за ч. 1 ст. 357 КК України визначена правильно та суд вважає доведеним те, що ОСОБА_3 вчинила кримінальні правопорушення, передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану; таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану та за ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Відповідно до санкції ч. 4 ст. 185 КК України крадіжка, вчинена у великих розмірах чи в умовах воєнного або надзвичайного стану карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років, тому згідно ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення відноситься до тяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи. Відповідно до санкції ч. 1 ст. 357 КК України викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеженням волі на строк до трьох років, тому згідно ст. 12 КК України вказане кримінальне правопорушення є кримінальним проступком, внаслідок якого шкода завдана правам та інтересам окремої особи.

Потерпілим ОСОБА_7 14.03.2023 надано прокурору письмову згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Згідно зі ст.65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угодою.

При укладені угоди сторонами угоди враховано обставини, які пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК України: щире каяття винної, активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, добровільне відшкодування завданих збитків. Обставиною, що обтяжує покарання винної визнано вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Також враховано дані про особу обвинуваченої, яка є такою, що в силу ст. 89 КК України, не має судимості, офіційно не працевлаштована, незаміжня, має на утриманні малолітню дитину, має місце реєстрації та проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Суд враховує зміст ст. 50 КК України, в якій зазначено, що питання призначення покарання повинні вирішуватись з урахуванням мети покарання, як такої, що включає не лише кару, а й виправлення засуджених, та запобігання вчиненню кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. При цьому суд зазначає, що виключно каральний підхід при призначенні покарання є неефективним для розв`язання проблем запобігання злочинності.

З урахуванням наведеного, узгоджені сторонами (прокурором та обвинуваченою) вид та міра покарання за вчинені ОСОБА_3 кримінальні правопорушення є такими, що, згідно із положеннями ст. 65 КК України, відповідають ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особі обвинуваченої, є достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, умови угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, її форма та зміст відповідають вимогам КПК та КК України, умови угоди не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін, угода укладена добровільно, а також наявний суспільний інтерес у забезпеченні швидкого судового провадження щодо ОСОБА_9 .

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Відтак дослідивши умови угоди та заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, суд вважає, що вказана угода може бути затверджена.

В судовому засіданні прокурор вважав за необхідне до вступу вироку в законну силу продовжити щодо обвинуваченого строк запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання.

Так відповідно до ухвали слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09.02.2024 стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням обов`язків прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю (слідчого, прокурора чи суду залежно від стадії кримінального провадження); не відлучатись із населеного пункту, в якому вона зареєстрована чи перебуває без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання. Строк дії ухвали до 26.03.2024.

За викладених обставин, суд вважає за необхідне продовжити стосовно обвинуваченої запобіжний захід у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці.

Долю документів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314, 368, 370, 373, 374, 394, 474, 475 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 22.03.2024, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 та обвинуваченою ОСОБА_3 у присутності її захисника - адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

за ч. 1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_3 визначити узгоджене сторонами угоди остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 в період іспитового строку обов`язки: з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.1 ст.165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Документи: платіжну карту червоного кольору АТ «КредоБанк» № НОМЕР_1 , після набрання вироком законної сили зберігати при матеріалах кримінального провадження, що перебувають у прокурора.

Речові докази та процесуальні витрати у справі відсутні. Цивільний позов не заявлено.

Продовжити рашіне обраний стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці.

Покласти на обвинувачену ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, але не більше як на два місяці, передбачені ч. 5 ст.194 КПК України обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися без дозволу суду із населеного пункту у якому проживає; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 , що в разі невиконання покладених на неї обов`язків, до неї може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на неї може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених ч.4 ст.394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення:

- обвинуваченим та захисником виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст.469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після проголошення.

Суддя ОСОБА_10