Новосанжарський районний суд Полтавської області
Справа № 542/977/23
Провадження № 1-кп/542/10/24
У Х В А Л А

іменем України

08 липня 2024 року селище Нові Санжари

Новосанжарський районний суд Полтавської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 ,

особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_6 ,

захисника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру адвоката ОСОБА_7 ,

законного представника особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новосанжарського районного суду Полтавської області клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 23 січня 2023 року, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2023 року до Новосанжарського районного суду Полтавської області надійшло клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000022 від 23 січня 2023 року, за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України.

Посилаючись на те, що суспільно-небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, вчинене ОСОБА_6 в стані неосудності, слідчий, за погодженням із прокурором, просять застосувати до нього примусовий захід медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі посилиним наглядом.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про необхідність застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у клопотанні.

Потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні 14 листопада 2023 року підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, просив його задовольнити. В подальшому, в судові засідання потерпілий не з`явився.

Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, просив його задовольнити.

ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання прокурора та застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Законний представник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_8 заперечувала проти задоволення клопотання прокурора та застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Захисник особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру адвокат ОСОБА_7 заперечував проти застосування заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Під час розгляду клопотання судом встановлено, що мало місце суспільно небезпечне діяння, яке має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, що підтверджується дослідженими судом доказами, яке було вчинено ОСОБА_6 у стані неосудності, та за наслідками судового розгляду суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування відносно ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, виходячи з такого.

Так, судом встановлено, що 22.01.2023 приблизно з 14.00 годині ОСОБА_6 прибув до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , поряд з яким перебував ОСОБА_4 . Перебуваючи поряд із ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , руками, пальці яких були стиснуті в кулак, та ногами у взутті умисно наніс не менше 4 ударів ОСОБА_4 в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження, у вигляді: травми лівого ока у вигляді контузії тяжкого ступеня з розривом склери та зипадінням внутрішніх оболонок, тотальної гіфеми (наявність крові в передній камері ока), субкон`юктивного крововиливу та гематоми повік, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що викликали розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більш ніж на одну третину. А також тілесні ушкодження у вигляді травми правого ока у вигляді контузії, субкон`юктиального крововиливу та гематоми повік, підшкірна гематома м`яких тканин правої лобної ділянки, садна волосяної частини голови та обличчя.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вислухавши особу, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, допитавши потерпілого, свідків, дослідивши письмові доказів, висновки експертиз, вважає доведеним вчинення ОСОБА_6 суспільно-небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України.

ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечував факт причетності до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , пояснив, що в день завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_4 - 22.01.2023 року він протягом всього дня був в сел. Нові Санжари. Так вже о 08:30 він був в сел. Нові Санжарах в магазині, випив каву, пішов на базар. Був до вечора, доки не стемніло. Додому повернувся в 20 год. 30 хвил. Та заявив, що потерпілий та свідок ОСОБА_10 дають неправдиві показання, оскільки йому, ОСОБА_6 , відомо, що ОСОБА_4 гвалтував дочку ОСОБА_10 ОСОБА_11 , яка йому це сама розповіла, та з цього приводу він звертався до поліції.

Проте, вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння підтверджуються такими доказами, дослідженими судом в судовому засіданні.

Так, за даними з витягу з кримінального провадження №0000022 про внесення до ЄРДР 22.01.2023 відомостей про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, слідує, що 22.01.2023 близько о 14.00 год. на території, прилеглій до господарства за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді - травма лівого ока, контузії тяжкого ступеня з розривом склери та випадінням внутрішніх оболонок, тотальної гіфеми (наявність крові в передній камері ока), субкон`юктивного крововиливу та гематоми повік. Вищевказана травма лівого ока призвела до повної втрати зору на ліве око (гострота зору лівого ока до травми становила 0,8), що кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження відповідно до висновку судово-медичної експертизи №59 (том 1 а.с.40).

Згідно з даними, що містяться в протоколі огляду місця події від 22.01.2023 року, та фототаблиці до нього (том 1 а.с. 85-88), місцем огляду є територія, прилегла до господарства за адресою: АДРЕСА_1 .

Та обставина, що на території саме даного домогосподарства ОСОБА_6 були завдані ОСОБА_4 тілесні ушкодження, підтверджуються показаннями потерпілого ОСОБА_4 , даними ним в судовому засіданні, а також показаннями свідка ОСОБА_12 , яка була очевидицею таких подій.

Так, потерпілий ОСОБА_4 в судовому засіданні показав, що 22.01.2023 року він був вдома за адресою: АДРЕСА_1 , та збирався їхати у справах. Вдома також була його доглядальниця ОСОБА_10 . Відкриваючи ворота домогосподарства, він почув кроки. Повернувшись, він одразу отримав удар в область голови, обличчя, лобу. Від удару він одразу упав і як підняв голову, то побачив, що це був ОСОБА_6 . Він намагався піднятися, але ОСОБА_6 почав знову його бити. Він бив його руками і ногами в область голови, обличчя. Всього було більше 10 ударів. При цьому ОСОБА_6 нічого не говорив, конфліктів між ними не було. Цю ситуацію побачила у вікно ОСОБА_13 . Як вона вийшла, ОСОБА_6 ще був біля нього та наніс ще декілька ударів. ОСОБА_10 допомогла йому зайти в будинок і викликала швидку медичну допомогу. У нього було ушкоджено ліве око, з нього йшла кров, йому пропонували їхати в лікарню, він відмовився відразу, а потім його зять відвіз в лікарню. Він лікувався в Полтавській обласній лікарні 12-14 дній. Внаслідок завданих йому ОСОБА_6 ударів, він не бачить на одне око.

Щодо цивільного позову зазначає, що матеріальна шкода полягає у витратах на покупки ліків, які були йому призначені та поїздки в м.Полтаву на лікування. А моральна, в тому, що він не може пересуватися без знеболювального, він не бачить на одне око, через що змінився його звичайний уклад життя та емоційний і фізичний стан.

Показання потерпілого щодо механізму нанесення йому ударів ОСОБА_6 об`єктивно підтверджуються даними протоколу слідчого експерименту від 12 квітня 2023 року, під час якого потерпілий ОСОБА_4 продемонстрував положення, в якому він стояв, як відкривав ворота, коли до нього підійшов ОСОБА_6 та наніс удар кулаком правої руки в область лівого ока, продемонстрував місце, де відбувалися такі події по АДРЕСА_1 , продемонстрував положення, в якому він лежав на землі після нанесеного першого удару зі сторони ОСОБА_6 кулаком правої руки, розташування ОСОБА_6 по відношенню до нього; механізм нанесення йому ударів ОСОБА_6 ногами та руками в область обличчя, в той час, коли він лежав на землі. (том 1 а.с.104-114).

За висновком експерта за даними слідчого експерименту №85 від 13.04.2023 року, показання потерпілого ОСОБА_4 дані ним, зокрема, на слідчому експерименті не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо локалізації, кількості та механізму утворення, встановлених у нього тілесних ушкоджень першої умовної групи (том 2 а.с.101-103).

Також показання потерпілого узгоджуються за змістом і хронологією подій з письмовими матеріалами кримінального провадження, зокрема протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 22.01.2023, згідно якого ОСОБА_4 заявив, що 22.01.2023 року ОСОБА_6 наніс йому тілесні ушкодження (том 1 а.с. 81).

Показання потерпілого підтверджуються об`єктивними даними висновку №59 судово-медичної експертизи (том 1 а.с. 91-94), згідно якого у ОСОБА_4 встановлені такі тілесні ушкодженя:

-травма лівого ока у вигляді контузії тяжкого ступеня з розривом склери та випадінням внутрішніх оболонок, тотальної гіфеми (наявності крові в передній камері ока), субкон`юктивального крововиливу та гематоми повік, яка утворилась від не менш як однократної дії тупого твердого предмету з обмеженою контактною поверхнею, вектор дії якого був направлений переважно спереду-назад, з місцем прикладання сили в ділянці лівого ока, тобто не характерна для утворення при падінні на площині «з висоти власного зросту».

Вищевказана травма лівого ока призвела до повної втрати зору на ліве око (гострота зору лівого ока до травми становила 0,8, після травми - 0 (нуль)), тобто викликала розлад здоров`я, поєднаний зі стійкою втратою загальної працездатності більше ніж на одну третину, тому за цією ознакою, за ступенем тяжкості кваліфікується як тяжке тілесне ушкодження.

- травма правого ока у вигляді контузії, субкон`юктивального крововиливу та гематоми повік, підшкірна гематома м`яких тканин правої лобної ділянки, садна волосяної частини голови та обличчя, які утворились від не менш як чотирьохкратної дії тупого твердого предмету (предметів) з обмеженою контактною поверхнею, вектор дії якого (яких) був різнонаправлений, тобто не характерні для утворення в сукупності при падінні на площині «з висоти власного зросту», які за ступенем тяжкості кваліфікуються наступним чином: травма правого ока, як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, а підшкірна гематома м`яких тканин правої лобної ділянки, садна волосяної частини голови та обличчя, кожне окремо, як легкі тілесні ушкодження.

Крім того, нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 . ОСОБА_6 підтверджуються й показаннями свідка ОСОБА_10 .

Так, свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що з 2020 року вона фактично проживає в будинку ОСОБА_4 , а доглядає його з 2019 року. 22.01.2023 року близько 14 год. ОСОБА_4 збирався їхати у справах та пішов відкривати ворота. Вона в той час була в будинку, на кухні, допомагала йому по господарству. Почула галас на дворі, розмову на підвищених тонах, виглянула у вікно та побачила, як ОСОБА_6 наніс удар рукою в обличчя ОСОБА_4 і той упав на землю. Вийшовши на вулицю, вона побачила, як ОСОБА_4 лежить на землі, а ОСОБА_6 наносить йому удари ногами по обличчю, таких ударів було три. Побачивши її, ОСОБА_6 пішов у невідомому напрямку. Потім вона завела ОСОБА_4 до хати. У нього все обличчя було в крові і вона викликала швидку медичну допомогу. Після того, як ОСОБА_4 надали допомогу, вона запитала чому відбувся конфлікт, на що він відповів, що через її малу. Вона дійсно має дочку ОСОБА_11 , однак заперечила щодо її розбещення ОСОБА_4 .

Також підтвердила, що приймала участь в слідчих діях, зокрема, слідчому експерименті, під час якого показувала як все відбувалось.

Так, під час проведення слідчого експерименту від 12.04.2023 року (том 1 а.с.116- 125), ОСОБА_10 . Вказала у якому положенні ОСОБА_4 лежав на землі та поряд з ним стояв ОСОБА_6 , коли наносив удари кулаком правої руки та правою ногою в область обличчя. Продемонструвала механізм нанесення ОСОБА_6 удару кулаком правої руки ОСОБА_4 , який на той час лежав на землі. Вказала, в яку саме частину обличчя ОСОБА_6 наніс удар кулаком правої руки ОСОБА_4 . Показала, де вона знаходилася на теритрії господарства в АДРЕСА_1 , коли ОСОБА_6 наносив удари ОСОБА_4 , який лежав на землі.

При цьому, даними висновку експерта №85 від 13.04.2023 року стверджується, що показання свідка ОСОБА_10 дані нею, зокрема, на слідчому експерименті, в цілому не протирічать об`єктивним судово-медичним даним щодо локалізації, кількості та механізму утворення встановлених у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень першої умовної групи (том 1 а.с.101-103).

Так показання свідка ОСОБА_10 , надані нею в судовому засіданні, а також відомості, що були отримані в ході слідчого експерименту за її участю, підтверджують показання потерпілого щодо часу та місця вчинення суспільно небезпечного діяння, обставин та механізму нанесення ударів ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 .

Таким чином, факт вчинення ОСОБА_6 суспільно небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, підтверджений сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Щодо пояснень ОСОБА_6 проте що, він не завдавав тілесних ушкоджень ОСОБА_4 та перебував в день нанесення таких ушкоджень в сел.Нові Санжари, суд зазначає, що вони спростовуюся показаннями потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 .

При цьому твердження законного представника ОСОБА_6 . ОСОБА_8 про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_10 обмовляють ОСОБА_6 через корисливі мотиви, так як вони є співмешканцями, ОСОБА_10 має скрутне майнове становище та є в залежності від ОСОБА_4 , суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не мають будь-якого підтвердження та носять характер припущення.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , потерпілий ОСОБА_4 та свідок ОСОБА_10 , є мешканцями одного села, з ОСОБА_6 будь-яких стосунків не підтримують, в неприязних відносинах з ним не знаходились.

Посилання на те, що ОСОБА_10 багато разів притягалась до адміністративної відповідальності, що ставить її в залежність від органу поліції, що вона зловживає спиртними напоями, що, на думку законного представника, ставить під сумнів її показання, суд вважає безпідставними. Оскільки притягнення особи до адміністративної відповідальності переважно за ст.184 КУпАП, наявність у неї кредитних зобов`язань, не свідчать про те, що покази такої особи є неправдивими та про те, що така особа обмовила ОСОБА_6 , враховуючи, що будь-якої її зацікавленності у наслідках розгляду вказаного провадження, судом встановлено не було, як й того, щоб свідок ОСОБА_10 22.01.2023 року перебувала в стані алкогольного сп`яніння або зловживає алкогольними напоями.

Крім цього, суд зазначає, що як потерпілий ОСОБА_4 , так й свідок ОСОБА_10 були попередженими про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Показання цих осіб, як встановлено матеріалами кримінального провадження, є сталими і послідовними, суперечностей у них не виявлено; такі показання узгоджуються між собою та іншими доказами у кримінальному провадженні.

Також, перевіряючи доводи про наявність у потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 . підстав обмовляти ОСОБА_6 через те, що нібито ОСОБА_6 , відомо, що ОСОБА_4 гвалтував дочку ОСОБА_10 Маргариту, яка йому це сама розповіла, та з цього приводу він звертався до поліції, суд зазначає, що вони не знайшли свого підтвердження, оскільки відсутні відповідні звернення до органу поліції з цього приводу, що виключає й мотиви для помсти, тощо.

Дані про будь-які конфлікти у ОСОБА_4 з іншими особами в вказаний період матеріали справи також не містять.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту, суд зазначає, що в ході судового розгляду даного кримінального провадження, суд встановив відсутність підстав для визнання доказів недопустимими.

Так, згідно з положеннями статей 86, 87 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може послатися суд при ухваленні судового рішення. Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, в тому числі, внаслідок порушення права особи на захист та шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених КПК України, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Критеріями допустимості доказів є, зокрема, належні: джерело, суб`єкт, процесуальна форма, фіксація та належні процедура й вид способу формування доказової основи. Тобто, надаючи оцінку доказам, суд перевіряє дотримання, передбаченого кримінальним процесуальним законом, порядку їх отримання.

Так, щодо доводів захисника про проведення слідчих та процесуальних дій 12.04.2023 року неуповноваженою особою слідчим ОСОБА_14 , так як постанова про його призначення була винесена лише 17.04.2023 року, суд зазначає таке.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було порушено сектором дізнання ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (том 1 а.с. 82).

Постановою начальника Новосанжарського відділу Решетилівської окружної прокуратури Полтавської області від 11.04.2023 року в зв`язку зі зміною правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч.1 ст.125 КК України на ч.1 ст.121 КК України, було визначено підсліднісь даного криміналного провадження за слідчим відділом ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (том 1 а.с. 40, 96).

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_14 показав, що ним проводилось досудове розслідування в рамках кримінального провадження за фактом спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , що мало місце в с.Варварівка Полтавського району. В ході проведення досудового розслідування були проведені слідчі дії, зокрема, допитано свідків, проведено за їх участю слідчі експерименти, призначені відповідні судово-медичні експертизи і при зібранні повних матеріалів було винесено повідомлення про підозру ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення за ч.1 ст.121 КК України.

З приводу руху кримінального провадження зазначив, що дане кримінальне провадження порушено сектором дізнання. В подальшому, при встановленні ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому, процесуальним керівником було встановлено підслідність та визначено проведення досудового розслідування за слідчим відділом ВП №3. Так, як було змінено підслідність 11.04.2023 року, в той же день - 11.04.2023 року ним прийнято кримінальне провадження до свого провадження і він призначив себе слідчим, про що ним була винесена відповідна постанова. Таку постанову він виносив, оскільки на той час начальник слідчого відділу ОСОБА_15 була на лікарняному і він був призначений тимчасово виконуючим обов`язки начальника СВ. Вказану постанову він направив до процесуального керівника для долучення до матеріалів кримінального провадження.

17.04.2023 року при формуванні справи він виявив відсутність такої постанови від 11.04.2023 року. Та 17.04.2023 року була винесена дублююча постанова про призначення слідчого та доручення досудового розслідування.

Такі обставини підтверджуються наявними в матеріалах кримінального провадження двох постанов про призначення слідчого у кримінальному провадженні №0000022: від 11.04.2023 року за підписом ОСОБА_14 як тимчасово виконуючого обов`язки начальника СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області (том 1 а.с. 178) та від 17.04.2023 року за підписом заступника начальника СВ ВП №3 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_15 (том 1 а.с. 95).

При цьому призначення слідчого ОСОБА_14 саме 11.04.2023 року об`єктивно підтверджується витягом з ЄРДР, в якому наявні дані про призначення слідчого ОСОБА_14 саме 11.04.2023 року (том 1 а.с. 179,180), що спростовує доводи захисника про відсутність повноважень у слідчого ОСОБА_14 станом на 12.04.2023 року при призначенні ним судово-медичної експертизи, проведення слідчих експериментів за участю потерпілого ОСОБА_4 та свідка ОСОБА_10 .

Щодо посилання захисника про визнання недопустимими доказами судово-медичної експертизи потерпілого та судово-психіатричної експертизи ОСОБА_6 через відмову у задоволенні клопотання слідчим під час досудового розслідування та порушення права сторони захисту на ознайомлення з усіма матеріалами кримінального провадження, суд зазначає таке.

Так, постановою слідчого від 15.06.2023 року в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 в частині наданні для ознайомлення оригіналів медичних документів ОСОБА_4 та ОСОБА_16 , на підставі яких були проведені судово-медична експертиза потерпілого та судово-психіатрична експертиза ОСОБА_6 , було відмовлено (том 1 а.с. 148-149).

Однак, такі медичні документи були витребувані судом, за клопотанням захисника, ухвалою суду від 22.02.2024 року (том 1 а.с. 207-208).

Та зі всіма медичними документами сторона захисту була ознайомлена, після чого будь-яких клопотань про призначення у справі повторної чи додаткової тієй чи іншої експертизи, заявлено не було.

Отже суд констатує, що право сторони захисту на ознайомлення зі всіма матеріалами кримінального провадження, а також документами, на підставі яких проводились судові експертизи, було реалізовано.

Крім того, захисник стверджує про недопустимість як доказів причетності ОСОБА_16 висновків експертів з тих підстав, що медична документація, на підставі якої такі експертизи проводились, отримана органом досудового розслідування не на підставі ухвали слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів. Тобто вважає, що медична документація отримана слідчим не у визначеному законом порядку.

Так, положеннями ст. 93 КПК України передбачено право сторони обвинувачення на збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування й отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок; проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до вимог ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий, прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи окрім іншого і щодо встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень, визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

З матеріалів провадження слідує, що слідчим постановами від 12 квітня 2023 року та 19.04.2023 року було призначено судово-медичну експертизу по факту спричинення тілесних ушкоджень та судово-психіатричну експертизу щодо психічного стану ОСОБА_6 .

Медичні карти для їх проведення надавались медичними установами на запит дізнавача (том 1 а.с.129, 157).

Враховуючи, що витребування такої документації стороною обвинувачення узгоджується з положеннями вищевказаних норм закону, то підстав вважати, що вказані медичні документи отримані не у визначений законом порядок відсутні, що узгоджується з висновком Верховного Суду про те, що отримання слідчим медичної карти з медичної установи на підставі запиту, а не ухвали слідчого судді, не суперечить вимогам КПК України, викладеним у Постанові від 06.06.2023 року у справі № 293/1947/20.

При цьому, судом встановлено, що згідно з повідомленням Комунального некомерційного підприємства «Новосанжарська центральна районна лікарня Новосанжарської районної ради Полтавської області» №102/31-03 від 25.01.2023, ОСОБА_6 перебуває під наглядом у лікаря психіатра з 2004 року (том 1 а.с. 150).

А відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 188 від 05 травня 2023 року ОСОБА_6 на даний час виявляє ознаки хронічного психічного захворювання у вигляді шизофренії, параноїдної форми, параноїдний синдром, загострення і страждав ним в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння.

Наявне у ОСОБА_6 хронічне психічне захворювання позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними в період часу, що відноситься до інкримінованого протиправного діяння і позбавляє такої здатності на даний час.

ОСОБА_6 за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом (том 1 а.с.158-163).

Вивченням особи ОСОБА_6 встановлено, що він зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується посередньо, неодноразово проявлявся стан загострення психічних розладів (том 1 а.с. 151,154), не перебуває під наглядом у лікаря нарколога, а у лікаря психіатра перебуває під наглядом з 2004 року (том 1 а.с.150), раніше не судимий в силу ст.89 КК України (том 1 а.с.156)

Відповідно до ч.2 ст.19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно зі ст.92 КК України примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

У відповідності до ст.93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч.1 ст.94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, зокрема, госпіталізація до закладу з наданням психіатричної допомоги із посилиним наглядом.

Відповідно до ч.4 ст.94 КК України госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду

Частинами 1 та 2 ст.512 КПК України передбачено, що судовий розгляд здійснюється одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, її законного представника та захисника згідно із загальними правилами цього Кодексу.

Судовий розгляд завершується постановленням ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру або про відмову в їх застосуванні.

А частиною 2 ст.513 КПК України передбачено, що визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Виходячи з роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має іншій психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК) - висновку судово-медичної експертизи.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, мало місце та є доведеним дослідженими у судовому засіданні доказами, що воно вчинене ОСОБА_6 , який в момент вчинення такого суспільно небезпечного діяння знаходився в стані неосудності, в якому перебуває й на даний час, тому клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, а також тяжкість вчиненого суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості захворювання ОСОБА_6 , ступеня небезпечності психічного хворого, суд доходить висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 примусових заходів медичного характеру, які вказані у висновку експертизи, а саме: у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

05.09.2023 року представником потерпілого ОСОБА_4 адвокатом ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні пред`явлено цивільний позов, в якому він просить стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 3751,52 грн., моральну шкоду у розмірі 500000,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Законним представником особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_6 , ОСОБА_8 було надано відзив на позовну заяву (том 1 а.с.78-80), в якому вона просить відмовити в задоволенні цивільного позову ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, оскільки вважає позов необґрунтованим.

Зазначає, що в позові відсутні міркування позивача з яких він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди та докази, які підтверджують нанесення моральної шкоди в розмірі 500 000 грн. Також не взято до уваги те, що ОСОБА_6 є особою з інвалідністю 3 групи, не працює.

ОСОБА_6 заперечує вчинення ним суспільно-небезпечного діяння.

Також до позову не додано призначення лікаря. Копія рецепту №758619 не містить прізвище та ім`я потерпілого, дату складання рецепту, підпис та особисту печатку лікаря, що позбавляє можливості встановити кому саме, ким та коли виписувався рецепт та об`єктивно встановити суму матеріального збитку, нанесеного потерпілому.

Також вважає необґрунтованою заявлену суму витрат на правничу допомогу, оскільки не додано розрахунок витрат, що позбавляє можливості об`єктивно визначити обсяг витраченого адвокатом часу на складання позовної заяви.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову суд виходить з такого.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні (ч. 2 ст. 127 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану кримінально протиправними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Ст. 1186 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичною особою, яка в момент її завдання не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, не відшкодовується. Якщо шкоди було завдано особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними у зв`язку з психічним розладом або недоумством, суд може постановити рішення про відшкодування цієї шкоди її чоловіком (дружиною), батьками, повнолітніми дітьми, якщо вони проживали разом з цією особою, знали про її психічний розлад або недоумство, але не вжили заходів щодо запобігання шкоді.

Тлумачення застосування вказаного положення ЦК України у межах кримінального провадження, наведене у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду від 25 лютого 2020 року у справі № 594/996/18.

Разом з тим, як встановлено судом, цивільний позов у даному провадженні пред`явлений безпосередньо до ОСОБА_6 (цивільний відповідач).

В залежності від встановлення стану неосудності особи щодо якої розглядається кримінальне провадження судом також вирішується питання цивільного позову.

Відшкодування шкоди завданої суспільно небезпечним діянням може бути покладено на законних представників у випадку визнання особи недієздатною або обмежено дієздатною. У разі вчинення особою кримінального правопорушення цивільний позов залишається без розгляду до видужування такої особи і відновлення кримінального провадження у порядку ст. 515 КПК України. Від встановлення факту осудності чи неосудності особи залежить не тільки обрання належної процедури кримінального провадження, а й вирішення долі цивільного позову, якщо такий заявлено.

Судом встановлено, що цивільний позов представника потерпілого у даному кримінальному провадженні, пред`явлений до ОСОБА_6 , якого визнано неосудним у зв`язку з психічним захворюванням, внаслідок якого останній не усвідомлював своїх дій і не міг керувати ними під час вчинення суспільно-небезпечного діяння й на даний час, та який за своїм психічним станом потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом а, відтак, не несе відповідальності за спричинену ним шкоду.

За таких обставин, за відсутності клопотань цивільного позивача про заміну первісного відповідача належним відповідачем, та за відсутності, відповідно до ст. 51 ЦПК України, відповідних повноважень у суду, то цивільний позов підлягає залишенню без розгляду для можливості звернення з позовною заявою до належного відповідача або до видужання ОСОБА_6 (аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі № 165/1610/20).

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_6 під час судового розгляду не обирався, підстав для обрання запобіжного заходу до набрання ухвалою законної сили не вбачається. Відповідних клопотань стороною обвинувачення не заявлено.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 92 - 94 КК України та, керуючись, ст.ст. 369-372, 512, 513, 516 КПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженню, внесеному 23 січня 2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000022, відносно ОСОБА_6 за вчинення суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом.

Цивільний позову представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди залишити без розгляду.

Ухвала суду у кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів медичного характеру може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області ОСОБА_1