ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1883/24 Справа № 178/1748/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Єгорівка Криничанського району Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, не працюючого, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , раніше судимого:

11 жовтня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років і 1 місяця позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року ОСОБА_8 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяць.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання з покаранням, визначеним йому вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року, ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року, якими ОСОБА_8 був засуджений за ч. 1 ст. 162, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років і 1 місяця позбавлення волі і ухвалено вважати ОСОБА_8 засудженим до позбавлення волі на строк 5 років і 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено обраховувати з дня набрання законної сили ухвалою Дніпровського апеляційного суду стосовно ОСОБА_8 , тобто з 13 грудня 2023 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КПК України зараховано в строк призначеного ОСОБА_8 покарання термін його попереднього ув`язнення з 12 квітня 2023 року по 13 грудня 2023 року із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом, ОСОБА_8 18 вересня 2022 року приблизно об 11 год. 30 хв. знаходячись в приміщенні літньої кухні на території належного ОСОБА_9 домоволодіння по АДРЕСА_1 з дозволу ОСОБА_10 і дізнавшись, що ОСОБА_10 в обідній час відлучиться з дому, маючи умисел на викрадення чужого майна з приміщення житлового будинку, скориставшись відсутністю ОСОБА_10 , з метою подальшого проникнення в будинок таємно викрав ключі від вхідних дверей будинку, після чого вийшов з приміщення.

Продовжуючи здійснення свого умислу на викрадення чужого майна обвинувачений ОСОБА_11 18 вересня 2022 року приблизно о 13 годині 20 хвилин з боку городу зайшов на територію належного ОСОБА_9 . домоволодіння по АДРЕСА_1 , де скориставшись раніше викраденими ключами через вхідні двері проник в приміщення житлового будинку, звідки в умовах воєнного стану умисно, з корисливих мотивів таємно викрав належні ОСОБА_10 планшет HUAWEI BG2-U01, вартістю 940 грн., та мобільний телефон IPhone 6, вартістю 2450 грн., після чого з викраденим з місця події зник.

Таким чином, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло, вчиненого в умовах воєнного стану.

09 грудня 2022 року 0 09 годині обвинувачений ОСОБА_8 прийшов в гості до ОСОБА_12 , проживаючого по АДРЕСА_2 , але після того, як зрозумів, що ОСОБА_12 . вдома відсутній, ОСОБА_13 з метою реалізації раптово виникшого в нього умислу на повторне викрадення чужого майна шляхом вільного доступу проник в приміщення гаража, звідки в умовах воєнного стну умисно, з корисних мотивів повторно таємно викрав належну ОСОБА_12 електричну пилу Dnipro-M DSE -24, вартістю 3759,06 грн., після чого з з викраденим з місця події зник.

Таким чином, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

27 грудня 2022 року обвинувачений ОСОБА_8 приблизно об 11 годині, проходячи повз територію належного ОСОБА_14 домоволодіння по АДРЕСА_3 помітив відчинені ворота в приміщення гаража, після чого з метою реалізації раптово виникшого умислу на повторне викрадення чужого майна через відчинені ворота шляхом вільного доступу проник у вказане приміщення гаража, звідки в умовах воєнного стану умисно, з корисливих мотивів повторно таємно викрав належну ОСОБА_14 акумуляторну пилу VITALS AKZ 3604, вартістю 5571,75 грн., після чого з місця події з викраденим зник.

Таким чином, ОСОБА_8 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за ознаками таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просить вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року відносно нього за ч. 4 ст. 185 КК України в частині призначеного покарання - змінити та призначити більш м`яке покарання, аніж обрано судом першої інстанції, мотивуючи такі вимоги тим, що судом першої інстанції не було враховано те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, а також те, що при допиті обвинуваченого не був присутній адвокат і в матеріалах справи відсутні прямі докази на підтвердження вчинення ОСОБА_8 злочинів.

Позиції учасників судового провадження.

Перед початком розгляду справи по суді, головуючим суддею було поставлено на обговорення питання щодо можливості розгляду апеляційної скарги ОСОБА_8 за його відсутності, оскільки як було встановлено судом апеляційної інстанції обвинуваченого переведено до виправної установи №80.

Прокурор та захисник обвинуваченого висловили позицію, відповідно до якої вважають за можливе здійснювати розгляд апеляційної скарги ОСОБА_8 за його відсутності.

Захисник апеляційну скаргу обвинуваченого підтримав, просив її задовольнити з підстав та мотивів, викладених в ній.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали справи в межах поданої апеляційної скарги, обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволення, виходячи з наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, що передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду повно та всебічно переглянути справу і ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Статтею 374 КПК України визначено, що у мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою, крім іншого, зазначаються формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений, докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вимоги вищевказаних норм закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Суд першої інстанції, із дотриманням закладених у зазначеній нормі закону завдань, провів стосовно ОСОБА_8 повний та неупереджений судовий розгляд, вимог кримінального процесуального законодавства України дотримався.

Так, суд першої інстанції на підтвердження доведеності вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України посилався на досліджені в ході судового провадження докази, а саме: протоколи оглядів місць події, якими зафіксовано обстановку на місцях скоєння кримінальних правопорушень /а.с. 10-23 т.1, 8-14, 45-51 т.2/, протоколи оглядів викрадених речей /а.с. 35-39, 43-49, 63-64, 68-72 т.1, 71-75 т.2/, протоколи пред`явлення речей для впізнання, якими зафіксовано впізнання викрадених речей /а.с. 58-61, 65-68, 73-76 т.1/, протокол пред`явлення особи для впізнання, яким зафіксовано впізнання обвинуваченого як особи, здавшої викрадені речі в ломбард /а.с. 87-89 т. 2/, висновки судово-товарознавчих експертиз №2568 від 17 жовтня 2022 року та №360 від 23 січня 2023 року, якими встановлено ринкову вартість викраденого майна /а.с. 81-86 т. 1, 92-98 т. 2/; протоколи проведення слідчих експериментів, якими зафіксовано як обвинувачений показав місце і спосіб вчинення ним кримінального правопорушення /а.с. 112-118 т.1, 121-139 т.2/, висновок судово-психіатричної експертизи №108 від 23 лютого 2023 року щодо психічного стану здоров`я обвинуваченого на момент вчинення злочину /а.с. 144-147 т.2/, а також на речові докази серед яких планшет HUAWEI BG2-U01, мобільний телефон IPhone 6, акумуляторна пила VITALS AKZ 3604 / а.с. 50 т.1, 78 т. 2/.

Крім того, в ході судового провадження судом першої інстанції було допитано обвинуваченого, який повністю визнав свою вину вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та показав місцевому суду, що восени 2022 року був у гостях у ОСОБА_10 і зрозумів, що вона в обідній час поїде доїти корову і вдома нікого не буде. Тоді він таємно взяв на холодильнику ключ від будинку, а коли побачив що її дома нема зайшов до будинку і викрав звідти планшет і мобільний телефон. Взимку 2022 року він прийшов до ОСОБА_12 , якого вдома не виявилось. Тоді він зайшов у гараж і викрав звідти електричну пилу, яку потім здав в ломбард. Також взимку 2022 року він був в с. Промінь і побачив, що ворота гаража на подвір`ї ОСОБА_14 відчинені. Він зайшов в гараж і викрав звідти акумуляторну пилу. Все викрадене він брав для власного вжитку і повернув, крім електропили, яку ломбард вже продав.

Дослідивши безпосередньо під час судового провадження вищевказані докази та покази обвинуваченого щодо повного визнання вини, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність і допустимість, та оцінивши їх за своїми внутрішніми переконаннями дійшов обґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_8 18 вересня 2022 року дійсно знаходячись в приміщенні літньої кухні на території належного ОСОБА_9 домоволодіння по АДРЕСА_1 , скориставшись відсутністю ОСОБА_10 , таємно викрав ключі від вхідних дверей даного будинку, після чого в подальшому скориставшись раніше викраденими ключами проник до будинку ОСОБА_9 , звідки з корисливих мотивів таємно викрав належні ОСОБА_10 планшет HUAWEI BG2-U01, та мобільний телефон IPhone 6, після чого з викраденим з місця події зник, тобто, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням в інше приміщення, вчиненого повторно в умовах воєнного стану.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, вважає, що при ухваленні вироку судом першої інстанції дотримані вимоги кримінального та кримінального процесуального закону України, суд першої інстанції всебічно перевірив обставини кримінального провадження, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вмотивувавши своє рішення всебічно дослідженими, оціненими у своїй сукупності з точки зору належності, допустимості й достовірності письмовими доказами, а тому, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи ОСОБА_8 щодо відсутності в матеріалах кримінального провадження прямих доказів на підтвердження його вини у вчиненні крадіжки.

Крім того, відхиляючи такі доводи обвинуваченого, суд апеляційної інстанції приймає до уваги той факт, що ОСОБА_8 в ході судового провадження добровільно повністю визнав свою вину у вчиненні крадіжки майна потерпілої ОСОБА_10 та надав покази щодо обставин викрадення ним майна, які повністю узгодились із дослідженими судом першої інстанції в ході судового провадження протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_8 , протоколом пред`явлення особи для впізнання, відповідно до якого працівник ломбарду впізнав ОСОБА_8 як особу, що задала йому речі потерпілої та оглядом речових доказів, вилучених безпосередньо з ломбарду.

Щодо доводів обвинуваченого про порушення права на захист та розгляд кримінального провадження за відсутності адвоката, то колегія суддів оцінює критично такі доводи ОСОБА_8 та не вбачає з боку суду першої інстанції істотних процесуальних порушень, які відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України були б підставою для скасування судового рішення.

Так, нормами ст. 412 КПК України передбачено, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою.

Відповідно до ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні: щодо осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення у віці до 18 років, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів виховного характеру, - з моменту встановлення факту неповноліття або виникнення будь-яких сумнівів у тому, що особа є повнолітньою; щодо осіб, які внаслідок психічних чи фізичних вад (німі, глухі, сліпі тощо) не здатні повною мірою реалізувати свої права, - з моменту встановлення цих вад; щодо осіб, які не володіють мовою, якою ведеться кримінальне провадження, - з моменту встановлення цього факту; щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності; щодо реабілітації померлої особи - з моменту виникнення права на реабілітацію померлої особи; щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, - з моменту прийняття відповідного процесуального рішення; у разі укладення угоди між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості - з моменту ініціювання укладення такої угоди.

Як вбачається із матеріалів справи, як в ході проведення підготовчого судового засідання, так і під час здійснення судового провадження, судом першої інстанції було роз`яснено ОСОБА_8 його процесуальні права та обов`язки, в тому числі судом було роз`яснено право обвинуваченого мати захисника. Окрім того, що обвинуваченому було судом першої інстанції роз`яснено весь обсяг його процесуальних прав та обов`язків, судом, також, було вручено ОСОБА_8 пам`ятку про права та обов`язки і з`ясовано чи зрозуміло обвинуваченому зміст роз`яснених прав та обов`язків, в тому числі право мати захисника. Жодних клопотань в ході судового провадження про необхідність призначення захисника, або про відкладення розгляду справи з метою надання часу на пошук адвоката від ОСОБА_8 до суду не надходило. В свою чергу, оскільки в даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, а не особливо тяжкий, то у відповідності до ст. 52 КПК України участь захисника в цьому провадженні є необов`язковою, і його залучення відбувається лише у випадку, якщо обвинувачений виявить таке бажання та подасть відповідне клопотання до суду, чого ОСОБА_8 зроблено не було, а відтак судом на підставі ухвали безоплатний захисник не залучався. Оскільки участь захисника в даному провадженні не є обов`язковою, і відбувається лише за бажанням обвинуваченого, який із клопотаннями про призначення захисника до суду не звертався, то підстав для скасування вироку суду першої інстанції у відповідності до ст. 412 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що при призначенні покарання судом першої інстанції не було надано належної оцінки даним про особу обвинуваченого, а саме відсутність в нього попередніх судимостей, і як наслідок призначено занадто суворе покарання, то колегія суддів відхиляє такі доводи ОСОБА_8 , з огляду на наступне.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочин, характер кримінального правопорушення, яке пов`язано із злочинами проти власності та яке виразилось у таємному викраденні чужого майна, поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно в умовах воєнного стану та правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_8 , який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, суспільно-корисною працею не займається, не працює, що свідчить про відсутність в обвинуваченого бажання мати законне джерело доходу та забезпечувати власні потреби за рахунок отримання заробітної плати, а не за рахунок вчинення крадіжок та реалізації викраденого майна через ломбард, дітей на утриманні не має, не одружений.

Також, судом враховано конкретні обставини кримінального провадження, а саме обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, відсутність майнових претензій з боку потерпілої та призначив ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців, із зарахуванням у відповідності до ст. 72 КК України строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи, даним про особу обвинуваченого. Обране судом першої інстанції покарання, на думку колегії суддів, сприятиме меті покарання, буде достатнім для подальшого виправлення ОСОБА_8 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог обвинуваченого щодо зменшення призначеного судом першої інстанції покарання.

Отже, на підставі викладеного та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2024 року відносно ОСОБА_8 , за ч. 4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4