Справа №950/524/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/236/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - стосовно невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 лютого 2024 року, якою ОСОБА_6 відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 лютого 2024 року, у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність відділення поліції № З (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, було відмовлено.

В обгрунтування такого рішення слідчим суддею було зазначено, наведені заявником ОСОБА_6 у заяві від 06 січня 2024 року обставини не містять достатніх підстав вважати наявними будь-яких діянь, які містять склад кримінального правопорушення.

Не погодившись з вказаним судовим рішення, ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати, як незаконну, вказану ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу ВП№3 м. Лебедин внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України по факту незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 .

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує на те, що слідчий суддя встановив те, що жодних доказів на підтвердження вчинення злочину, описаного у заяві від 06 серпня 2024 року надано не було та що він (заявник) не зміг пояснити про яку довіреність ОСОБА_8 іде мова, що конкретно зазначено у такій довіреності, які повноваження надала такою довіреністю остання ОСОБА_7 з метою користування ним транспортним засобом, і копії такої довіреності не надав.

При цьому, слідчий суддя переписав текст листа поліції від 19 жовтня 2024 № 991/К-4/К-5 ВП № 3 (м. Лебедин) про те, що суб`єктом злочину не можуть виступати особи, яким власник видав доручення на управління транспортним засобом та послався на п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» незаконне заволодіння транспортним засобом слід розуміти як умисне, протиправне вилучення його з будь-якою метою у власника або законного користувача всупереч їх волі (з місця стоянки чи під час руху) шляхом запуску двигуна, буксирування, завантажування на інший транспортний засіб, примусового відсторонення зазначених осіб від керування, примушування їх до початку чи продовження руху тощо. Таке заволодіння може бути вчинене таємно або відкрито, шляхом обману чи зловживання довірою, із застосуванням насильства або погроз.

У свою чергу, ОСОБА_8 самостійно передала ОСОБА_7 транспортний засіб ВАЗ 21091, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі доручення, однак, слідчий суддя не надав оцінку тому факту, що строк дії цієї довіреності закінчився 15 червня 2022 року і відповідно у ОСОБА_7 немає прав на керування і володіння цим транспортним засобом, який він відмовляється повернути законному власнику, ігноруючи усні та письмові вимоги ОСОБА_8 .

Апелянт зазначає, що він у судовому засіданні двічі заявляв клопотання та просив слідчого суддю витребувати і дослідити матеріали цивільної справи № 950/700/21 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя Ситників, яку розглянув Лебединський районний суд і рішенням від 28 липня 2022 року визнав об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_9 та ОСОБА_8 автомобіль марки ВАЗ 21091, 1992 року випуску, червоного кольору та виділив ОСОБА_8 у приватну власність цей автомобіль. При цьому, він повідомив слідчому судді про те, що у цій цивільній справі містяться всі докази - копії довіреності, яку ОСОБА_8 видала ОСОБА_7 і свідчення ОСОБА_7 , який був свідком у справі і знав результат судового рішення, але на вимоги ОСОБА_8 повернути автомобіль відмовляється, як після закінчення строку дії довіреності, так і після визнання судом права власності на автомобіль за останньою. Однак, з невідомих причин слідчий суддя відмовився витребувати матеріали цивільної справи та досліджувати докази, які б підтвердили зазначені обставини та його доводи, що відбулося заволодіння транспортним засобом відкрито, шляхом зловживання довірою.

При цьому, він наголошував, що ідентичний цьому випадок був зареєстрований 29 жовтня 2018 року в Голосіївському управлінні поліції ГУНП в м. Києві з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом, внаслідок чого уповноважена особа внесла до ЄРДР запис за №0009985 про кримінальне правопорушення, передбачене ст. 289 КК України та проводилось досудове розслідування. Зазначений факт виключає необґрунтовані вигадки Лебединських поліцейських про те, що нібито наявність ознак цивільно правових відносин виключають вчинення кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що слідчий суддя формально розглянув його скаргу, використав лише доводи працівників поліції та не зважив на його доводи та докази, які доводять вчинення саме злочину, і як наслідок постановив рішення , яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.

Апеляційний розгляд поданої скарги заявник ОСОБА_6 просив розглядати без його участі.

З заявою про розгляд даного кримінального провадження у її відсутність, звернулась, також, і прокурор.

За таких обставин, з врахуванням вищезазначеного, наявні підстави для розгляду даного провадження за відсутності його учасників, що узгоджується з положеннями ч.4 ст. 405 КПК України.

А тому, заслухавши доповідь головуючого судді щодо зміст оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, за змістом положень ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування встановлений Главою 26 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Згідно ч. 2 ст. 214 КПК України досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення затверджуються Офісом Генерального прокурора за погодженням з Міністерством внутрішніх справ України, Службою безпеки України, Національним антикорупційним бюро України, Державним бюро розслідувань, органом, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ч. 5 ст. 214 КПК України передбачено, до Єдиного реєстру досудових розслідувань вносяться відомості, серед іншого, і про обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Вказана частина статті повністю кореспондується із підпунктом 1 пункту 2 Положення про порядок ведення ЄРДР, затвердженого наказом Генеральної Прокуратури України від 06 квітня 2016 року № 139, де зазначено про обов`язок внесення до ЄРДР лише тих відомостей про кримінальне правопорушення, що можуть свідчити про його вчинення.

Крім того, виходячи зі змісту ст. 214 КПК, повноваженнями щодо оцінки відомостей, наведених у заяві чи повідомлених потерпілим, чи виявлених з іншого джерела, як таких, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення наділені слідчий, прокурор.

Пунктом 1 частини 1 ст. 303 КПК встановлено, що на досудовому провадженні може бути оскаржена, в тому числі, бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів даного провадження, до слідчого судді звернувся ОСОБА_6 зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ВП № 3 (м. Лебедин), яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР про вчинення злочину, передбаченого ст. 289 КК України, відповідно до заяви, яка була подана 06 січня 2024 року, за результатом розгляду якої просив зобов`язати уповноважену особу ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області внести до ЄРДР відомості по факту незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_7 .

Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник вказував, що 06 січня 2024 року він звернувся до начальника ГУНП в Сумській області з заявою про вчинення вказаного злочину , в якій повідомив про привласнення майна ОСОБА_8 . ОСОБА_7 Його заява була розглянута ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області і листом від 19 січня 2024 року № 991/К-4/-5 ВП № 3 (м. Лебедин) повідомив, що відомості про злочин до ЄРДР внесені не були, оскільки у даному випадку наявність цивільно-правові відносини.

Заявник вважав, що працівниками ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області допущено порушення ч.1 ст.214 КПК України, що свідчить про їх бездіяльність.

Перевіряючи доводи поданої скарги, з врахуванням доданих до неї доказів, слідчим суддею було встановлено, що у заяві ОСОБА_6 порушував питання внесення даних до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, що ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , який протиправно приховує вказане майно від власника.

При цьому, слідчим суддею було враховано, що заявник повідомив, що ОСОБА_8 самостійно передала ОСОБА_7 транспортний засіб ВАЗ 21091, 1992 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 на підставі доручення, однак, зміст цього доручення та обсяг прав, які було надано ОСОБА_8 ОСОБА_7 , не зміг пояснити та не надав доказів на підтвердження викладених у своїй заяві від 06 січня 2024 року обставин.

Крім того, слідчим суддею було враховано і те, що фактично, у даному випадку, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , існує спір, який вирішуватися в порядку цивільного судочинства, про що ОСОБА_6 було повідомленоВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській областілистом від 19 січня 2024 року № 991/К-4/-5.

Саме з врахуванням зазначеного, слідчий суддя і дійшов висновку, що підстави для внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_6 від 06 січня 2024 року були відсутні, оскільки повідомлені останнім обставини не містять даних, які б свідчили про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, та відмовив у задоволенні скарги на бездіяльність ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУ НП в Сумській області, з яким колегія суддів погоджується в повному обсязі та ставити під сумнів законність та обґрунтованість такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, правильність такого висновку слідчого судді апелянтом жодним чином не спростовано, оскільки доводів, за яких можливо було б дійти висновку про бездіяльність посадових осіб вказаного відділку поліції, яка безпідставно не була встановлена слідчим суддею, в апеляційній скарзі не наведено.

Крім того, не витребування цивільної справи, в якій наявна довіреність з визначенням строку її дії та обсягу прав, що була видана ОСОБА_8 ОСОБА_7 , про що зазначає апелянт, колегія суддів логічним, з огляду на те, що сам факт видачі такого доручення на управління транспортним засобом ОСОБА_8 , яка є власником автомобіля, ОСОБА_7 , вказує на те, що останній не є суб`єктом злочину, передбаченого ст. 289 КК України, що і було вірно враховано слідчим суддею.

Що стосується посилань апелянта на дії працівників Київського відділку поліції, які за алогічним випадком внесли дані до ЄРДР та розпочали досудове розслідування, то колегія суддів зауважує, що згідно чинного законодавства, внесенню до Єдиного реєстру досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, що містять достатні об`єктивні дані, з яких можливо дізнатись про обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення та дійти висновку про попередню його правову кваліфікацію.

Само по собі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, не має жодних правових наслідків без його належного обґрунтування та доказів на підтвердження незаконності дій будь-яких осіб чи особи, а заява від 06 січня 2024 року достатніх об`єктивних даних, які б свідчили що ОСОБА_7 , умисно, з будь-якою метою протиправно вилучив будь-яким способом транспортний засіб у ОСОБА_8 всупереч її волі, що становить об`єктивну сторону складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.289 КК України, не містить.

Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим суддею за результатом розгляду поданої ОСОБА_6 скарги, прийнято законне та обґрунтоване рішення, підстав для його скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, оскаржувану ухвалу слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,407,418,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Лебединського районного суду Сумської області від 21 лютого 2024 року, якою ОСОБА_6 було відмовлено у задоволенні його скарги на бездіяльність СВ ВП № 3 (м. Лебедин) Сумського РУП ГУНП в Сумській області яка полягає у невнесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4