Справа №642/1267/20
Провадження №1-кп/642/141/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2024 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників - адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харкові обвинувальні акти за обвинуваченням: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Харкова, з повною середньою освітою, одруженого, пенсіонер, є інвалідом 2 групи з 2008 року, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який раніше судимий 30.03.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, 70 ч.1 КК України, із призначенням покарання у вигляді 4 років позбавлення волі на підставі ст. 75 КК України звільнений від покарання з іспитовим строком 2 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1, ч.4 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

1. ОСОБА_8 , будучи судимим вироком Ленінського районного суду м.Харкова від 30.08.2018 за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, 70 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальний проступок при наступних обставинах. Так, 25 січня 2020 року приблизно о 13-00 годині ОСОБА_8 знаходився на кухні своєї квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де у нього виник словесний конфлікт з його донькою ОСОБА_9 на грутні особистих неприязних відносин. В ході конфлікту, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на спричинення тілесних ушкоджень, переслідуючи мету нанесення тілесних ушкоджень та усвідомлюючи можливість настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень ОСОБА_8 наніс останній один удар кулаком своєї правої руки в обличчя потерпілої, а саме в ділянку губ з права, після чого коли потерпіла ОСОБА_9 присіла, ОСОБА_8 наніс один удар своєю правою ногою в ділянку правого гомілковоступневого суглобу по його верхній поверхні потерпілої. Внаслідок вказаних дій ОСОБА_9 було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на голові та садна на правій нижній кінцівці, які відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 09-466/2020 від 04.02.2020 за ступенем тяжкості викликали незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п.2.3.2 «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

2. Крім того, в порушення вимог ст. 28 «Конституції України», згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», безпричинно, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство по відношенню до своєї доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з якою він проживає в одній квартирі, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршення якості її життя, що виразилось у формі втрати енергійності, втомі, фізичному дискомфорті, втраті повноцінного сну та відпочинку.

Так, 29 травня 2020 року приблизно о 06 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_9 насильницькі дії психологічного характеру, а саме ображав, погрожував та кричав, чим спричинив домашне насилля щодо останньої. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2020 року ОСОБА_8 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім?ї та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 170 грн.

До того ж, 03 липня 2020 року приблизно о 20 годині 30 хвилин ОСОБА_8 за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 вчинив відносно своєї доньки ОСОБА_9 насильницькі дії психологічного характеру, а саме ображав, погрожував та кричав, чим спричинив домашнє насилля повторно. За вказані дії постановою Ленінського районного суду м. Харкова від 21.07.2020 року ОСОБА_8 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП за вчинення психологічного насильства в сім?ї та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 420, 40 грн.

Таким чином, ОСОБА_8 , будучи особою, яка раніше неодноразово притягувалася до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства за ст. 173-2 КУпАП, вчинив умисний злочин проти життя та здоров`я особи за наступних обставин. Так, 18 січня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , знаходячись за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , вчинив психологічне насильство над своєї донькою ОСОБА_9 , яке виражалося в нецензурних висловлюваннях на її адресу та в погрозах застосування фізичного насильства. Внаслідок таких систематичних дій ОСОБА_8 потерпіла ОСОБА_9 постійно перебуває у стані емоційного пригнічення та у неї спостерігається погіршення психологічного самопочуття, зниження самооцінки, втрата позитивних емоцій та жаги до життя.

3. Крім того, ОСОБА_8 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану, починаючи з 05-30 год. 24 лютого 2022 року, строк дії якого в подальшому продовжувався у зв?язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015, 07.09.2023, в період часу з 12-00 години до 13-00 години, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, знаходячись за адресою: м.Харків, вул.Чоботарська, 27, побачив сплячого на лавці потерпілого ОСОБА_10 , біля якого на лавці лежав його рюкзак, всередині якого знаходився мобільний телефон марки «SAMSUNG», моделі Galaxy A20 та кошти у сумі 500 грн однією купюрою. В цей час, у ОСОБА_8 раптово виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме рюкзака з майном, що належить потерпілому ОСОБА_10 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, з метою особистого збагачення, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку третіх осіб та тим, що ОСОБА_10 спав, викрав рюкзак з коштами в сумі 500 грн однією купюрою та мобільним телефоном марки «SAMSUNG», моделі Galaxy A20s, з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , згідно з висновком судової товарознавчої експертизи № 23114 від 15.09.2023, вартість якого становить 2 200 грн., після чого з місця скоєння кримінального правопорушення зник, тим самим звернувши на свою користь викрадене майно, яким в подальшому розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми протиправними умисними діями ОСОБА_8 завдав потерпілому ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 2 700 грн.

ІІ. Позиція обвинуваченого щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, фактичні обставини кримінальних правопорушень (дата, час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочинів) та їх правову кваліфікацію не оспорює.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 надав показання, аналогічні викладеним, свою вину у вчиненні інкримінованих йому злочинів визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу вчинення, про які зазначено в обвинувальних актах. Розкаюється у вчиненому та просить суд його суворо не карати, при призначенні йому покарання застосувати положення ст. ст. 69, 75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав свою вину у повному обсязі та не оспорює фактичні обставини скоєних кримінальних правопорушень, як вони встановлені в обвинувальних актах суд, вислухавши думку прокурора, захисника та обвинуваченого, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому судом з`ясовано в учасників судового провадження, чи правильно вони розуміють зміст цих фактичних обставин, чи не має сумнівів у добровільності їх позиції, та на виконання вимог ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено їм, що у такому випадку учасники будуть позбавлені права оскаржити визнані обставини в апеляційному порядку.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за можливе розглянути кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні яких визнається обвинувачений ОСОБА_8 .

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені:

- ч. 1 ст.125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження;

- ст.126-1 КК України - домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань та погіршенні якості життя потерпілої особи;

- ч.4 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану.

ІV. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також мотиви суду при призначенні покарання

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше судимий 30.03.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, 70 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вчинив кримінальні правопорушення, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, згідно довідки КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер» від 14.09.2023 не перебуває на обліку у лікаря-нарколога, відповідно довідки КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР від 22.09.2023, впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР не звертався, пенсіонер, одружений, є інвалідом 2 групи з 2008 року, відповідно характеристики Ст.ДОП Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_11 від 21.01.2021 ОСОБА_8 неодноразово помічений в стані сильного алкогольного сп`яніння, до поліції часто надходять повідомлення та заяви від доньки ОСОБА_9 з приводу вчинення відносно неї домашнього насильства.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Верховний Суд України у постанові від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к (провадження № 51-3612км18) вказав, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.

Так як ОСОБА_8 має незняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, вчинив кримінальні правопорушення в період іспитового строку, суд визнає обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до п.1 ч.1 ст.67 КК України - рецидив злочину.

Згідно з абз.17 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до висновку досудової доповіді Холодногірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 30.04.2021 встановлено високий ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та середній ризик небезпеки обвинуваченого для суспільства. Беручи до уваги інформацію, що характеризує обвинуваченого ОСОБА_8 , його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення цієї особи можливе без позбавлення або обмеження волі. На думку органу пробації, доцільно покласти на ОСОБА_8 обов`язки, передбачені п.2,4 ч.3 ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації та виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вимогами ч. 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Виходячи з засади співмірності призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Згідно з ч.6 ст.368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України та практику Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Так, у постанові ВСУ від 01 лютого 2018 року (справа № 634/609/15-к, провадження № 51-658 км17) зазначено, що підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи».

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які згідно зі ст. 12 КК України є проступками та тяжким умисним злочином, наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання, та які істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та обставину, яка обтяжує покарання, а також відомості про особу обвинуваченого,у зв`язку з чим суд вважає можливим призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі, яке є необхідним та достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України суд призначає обвинуваченому ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Крім того, відповідно до ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Виходячи з того, що ОСОБА_8 засуджений 30.03.2018 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 185, 70 ч.1, 75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки, вчинив кримінальні правопорушення, маючи не зняту та непогашену в установленому законом порядку судимість, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків у відповідності до ст.71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробування у відповідності до вимог ст.75 КК України та призначення покарання з врахуванням ст.69 КК України суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю для цього передумов, а застосування таких положень Закону буде явно несправедливим через м`якість покарання, так як виходячи зі змісту ст.75 КК України, її положення застосовуються лише в тому випадку, коли суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, має обґрунтовані підстави для висновку про можливість досягти мети заходу примусу без його відбування. Інститут умовного звільнення не є імперативним і прийняття відповідного рішення належить до дискреційних повноважень суду, який їх реалізує у кожному конкретному випадку, беручи до уваги встановлені у справі факти, які свідчать про суспільну небезпечність діяння та характеризують засуджену особу.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі за правилами передбаченими у частині першій цієї статті.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м.Харкова від 28.11.2023 ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою з 28.11.2023.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного суду, якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21.06.2017 (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону № 2046-VIII).

Таким чином, відповідно до ч.5 ст.72 КК України, строк попереднього ув`язнення зараховується судом у разі засудження до позбавлення волі з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тому суд вважає за необхідне врахувати це в своєму рішенні, тобто у строк відбування покарання, призначеного за цим вироком, зарахувати ОСОБА_8 строк перебування під вартою з дня фактичного затримання - 28.11.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

V. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

В ході досудового розслідування по кримінальному провадженню ОСОБА_8 обирався запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який продовжувався в ході розгляду в суді при розгляді даного кримінального провадження, а тому з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, суд вважає доцільним запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у вигліді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення судово-товарознавчу експертизу № 23114 від 15.09.2023 у розмірі 2 389,80 грн.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373-376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.125, ст.126-1, ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) гривень на користь держави;

- за ст.126-1 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;

- за ч.4 ст.185 КК Україниу вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Ні підставі ст.71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Ленінського районного суду м. Харкова від 30.03.2018 у вигляді 1 місяця позбавлення волі, та остаточно призначити ОСОБА_8 до відбування покарання у виді 5 (п`ять) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Покарання за ч.1 ст.125 КК України у вигляді штрафу в розмірі 30 (тридцяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п`ятсот десять) грн. - виконувати самостійно.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без змін.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 28 листопада 2023 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобтоз 28.11.2023.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати за проведену судово-товарознавчу експертизу № 23114 від 15.09.2023 у розмірі 2 389,80 (дві тисячі триста вісімдесят дев`ять грн. 80 коп.) грн.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- банка кави скляна, опечатана заводською плівкою з написом «Tchibo Family», вагою 100 гр.;

- довідка про звільнення з установи Державної кримінально-виконавчої служби серії НОМЕР_3, видана ОСОБА_10 , 1971 р.н.;

-мобільний телефон марки «SAMSUNG», моделі Galaxy A20s, з IMEI 1: НОМЕР_1 та IMEI 2: НОМЕР_2 , без сім карти;

- зарядний пристрій чорного кольору ТМ «Bravis»;

- кошти в сумі 450 грн., купюри номіналом 200 грн. з номером ТВ 9604897, номіналом 100 грн. АД 2216072, номіналом 11 грн. з номером УЙ 7130768, номіналом 50 грн. з номером АБ 2285705;

-чек з ТОВ «АТБ-Маркет»;

- ліхтарик чорно-червоного кольору в непрацюючому вигляді;

- пляшка 0,6 л. з написом «Оболонь KYIЇV», які перебувають на відповідальному зберіганні ОСОБА_10 , після набрання вироком законної сили - вважати повернутими власникуОСОБА_10 ;

-диск DVD-R, який містить відеозапис з назвою «СН06-0240-00000000», вилучений під час зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції відеозапису в магазині «Продукти-457», що належить ТОВ «АТБ-Маркет» і знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Різдвяна, 29 А, який зберігається в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1