Справа № 148/2/24
Провадження №1-кп/148/78/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2024 року Тульчинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження-

з боку обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

з боку захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,розглянувши у відкритому судовому засідання у залі суду м. Тульчина матеріали кримінального провадження №0000446, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Дубове Тячівського району Закарпатської області, громадянина України, українця, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 357 КК України,-

встановив:

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він будучи раніше судимим вироком Тульчинського районного суду Вінницької області від 08.06.2021 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі та відповідно до ст. 75 КК України будучи звільненим від відбування покарання з іспитовим строком па 3 роки, маючи невідбуте покарання та незняту і непогашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став та повторно вчинив повий умисний, корисливий злочин за наступних обставин.

Так, у період дії воєнного стану в Україні, запровадженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 (з подальшим продовженням), ОСОБА_4 , 14.11.2023 близько 14 години 00 хвилин, разом із своїм знайомим ОСОБА_6 , зайшли до відділеня АТ «Райффайзен Банк Аваль», що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де останній поставив належні йому поліетиленові пакети із речами па підлогу та сів поряд спілкуватись із працівником банку, в цей час ОСОБА_4 сів на диван розташований у залі даного відділення банку.

В подальшому ОСОБА_4 помітив, що поставлені на підлогу ОСОБА_6 поліетиленові пакети із речами залишені ним без уваги та достовірно знаючи, що у одному із них наявний паперовий конверт із грошовими коштами, у цей момент у нього виник раптовий злочинний умисел па заволодіння вказаними грошима. Після чого, ОСОБА_4 , реалізовуючи свій протиправний умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, розуміючи, що вчиняє протиправні дії в умовах воєнного стану попередньо переконавшись, що за його злочинними діями піхто не спостерігає, поставив зазначені поліетиленові пакети поряд з собою з метою не привернення уваги оточуючих, та при цьому непомітно витягнув з одного із вказаних пакетів і викрав паперовий конверт білого кольору із грошовими, коштами у сумі 4 200 гри. належні ОСОБА_7 .

Після вчинених дій, ОСОБА_4 залишив місце злочину, а викраденими коштами розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 майнової шкоди на загальну суму 4 200 грн.

Крім того, ОСОБА_4 , 14.11.2023 близько 14 години 15 хвилин за вищевказаних обставин знаходячись у відділенні AT «Райффайзен Банк Аваль», що розташоване за адресою: вул. Незалежності, 7, м. Тульчин, Тульчинський район, Вінницької область та в момент скоєння ним зазначеної крадіжки паперового конверту з грошовими коштами, помітив поряд із ним у поліетиленовому пакеті ОСОБА_8 паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Тульчинським РВ УМВС України у Вінницькій області 12.09.1997 на ім`я ОСОБА_7 , та довідку до акта огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААА №2 564195 від 05.09.2016 на ім`я ОСОБА_7 та відразу в цей час у нього виник умисел па незаконне заволодіння даними особистими документами.

Реалізуючи свій незаконний умисел, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи, що вказані предмети є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнює реалізацію ОСОБА_7 своїх прав, свобод, та законних інтересів, діючи умисно, ОСОБА_4 таємно викрав зазначені вище паспорт громадянина України та довідку до акта огляду МСЕК на ім`я ОСОБА_7 .

Після вказаних дій ОСОБА_4 залишив місце скоєння кримінального правопорушення, а викраденими документами розпорядився на власний розсуд.

Прокурор звернувся в суд з клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що ризики, які стали підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли. Так, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та кримінального проступку, які вчинено в період воєнного стану, перебуваючи на волі зможе переховуватись та ухилитись від явки до суду, впливати на потерпілу, може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки не має стійких соціальних зв`язків. Вказане клопотання прокурор підтримав у судовому засіданні та просив задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просили обрати більш м`який запобіжний захід. Захисник зазначив, що ризики вказані прокурором не є належно мотивованими, а ОСОБА_4 потребує оперативного лікування у звязку з хворобою ніг.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить судовий розгляд даної справи проводити у її відсутність.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши думку учасників щодо нього, дослідивши надані докази, суд доходить наступного.

Так, встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано ухвалою слідчого судді Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.12.2023. Підставою для його застосування стали ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 та обгрунтована підозра у вчиненні тяжкого злочину, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі від 5 до 8 років.

Вказаний запобіжний захід щодо обвинуваченого продовжено згідно ухвали Тульчинського районного суду від 01.02.2024 та строк його спливає 31.03.2024.

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частини першої статті 177 КПК метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 5 Конвенції (правова позиція ЄСПЛ, викладених у п. 60 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України») після спливу певного проміжку часу (досудового розслідування, судового розгляду) навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а тому слідчому судді, суду у разі задоволення клопотання про обрання або продовження терміну застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно чітко зазначити у судовому рішенні про наявність іншої підстави (підстав) або ризику, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (абз.5 п. 18 Листа ВССУ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04.04.2013).

У зв`язку з чим суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», особу обвинуваченого, характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання, яка загрожує обвинуваченому в разі доведеності його винуватості у вчиненні інкримінованого правопорушення у їх взаємозв`язку з можливими ризиками.

Так, хоча потерпіла та свідки в кримінальному проваджені вже надали свої покази суду, на переконання суду, не перестали існувати ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може переховуватися та ухилитись від суду з метою уникнення відповідальності, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину або ж вчинити інше кримінальне правопорушення. Ті обставини, що своєї сім`ї обвинувачений не має, як і постійного офіційного місця роботи, свідчать про нестійкість соціальних зв`язків обвинуваченого. А тому суд вважає, що на даному етапі судового розгляду більш м`які запобіжні заходи, альтернативні триманню під вартою, як такі, що достатні для запобігання вказаним вище ризикам, не зможуть забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Доводи сторони захисту про те, що більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, на думку суду, є непереконливими, адже, ні обвинуваченим, ні його захисником жодних доказів цьому не надано.

З огляду на викладене, суд доходить висновку що клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Разом з тим, враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 також необхідно визначити розмір застави в межах п. 1 ч. 5 ст. 182 КПК України у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 53 680 грн., оскільки саме такий її розмір може забезпечити виконання обвинуваченим на час судового розгляду покладених на нього обов`язків, передбачених п.п.1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України, та є гарантією реалізації його прав, визначених кримінальним процесуальним законодавством.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 183, 197, 331, 350 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, до 19.05.2024 включно.

Визначити розмір застави обвинуваченому ОСОБА_4 у розмірі 53680,00 гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

У разі внесення застави, зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду та покласти наступні обов`язки:

- заборонити залишати межі Тульчинського району Вінницької області без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну місця проживання;

- здати до відповідних державних органів паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з її проголошення, а підозрюваним, який перебуває під вартою, в той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1