Дата документу 28.03.2024 Справа № 335/5806/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/614/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/5806/22Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ),

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 12.04.2024 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем його реєстрації та проживання. Свої вимоги мотивувала тим, що обраний ОСОБА_7 запобіжний захід є занадто суворим. Обвинувачений не має на меті уникати кримінальної відповідальності, оскільки не визнає вину у вчиненні інкримінованого йому злочину. ОСОБА_7 раніше не судимий, має місце реєстрації та проживання, є особою похилого віку, має постійний дохід у вигляді пенсії. Захисник вказує, що у разі зміни запобіжного заходу обвинувачений не намагатиметься переховуватися від суду та буде дотримуватись належної процесуальної поведінки. Тяжкість вчиненого кримінального правопорушення не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою. Відтак, на переконання захисника, існують підстави для зміни запобіжного заходу.

Прокурор ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення його участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності прокурора.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч.1 ст.115 КК кримінального правопорушення.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, тому необхідно продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого. При цьому, інші більш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленому ризику.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що заявлений ризик переховування від суду об`єктивно існує, і для його запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На підтвердження існування вказаного ризику свідчать ті обставини, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, який становить підвищений ступінь суспільної небезпеки, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений є особою похилого віку, має місце постійного проживання та реєстрації, та джерело доходу у вигляді пенсійного забезпечення. При цьому ОСОБА_7 неодружений та дітей на утриманні не має.

Крім того, апеляційний суд враховує конкретні обставини даного кримінального провадження. Зокрема, відомості про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, які полягають у нанесенні потерпілій не менше 40 ударів, що спричинили численні тілесні ушкодження різних ступенів, одне з яких перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої, а також подальші дії обвинуваченого, спрямовані на приховання слідів злочину.

Вказані обставини, на переконання судової колегії, дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, та з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, опинившись на волі, потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Відтак, колегія суддів вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі за відсутності підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Між тим, апеляційний суд зазначає, що сама по собі тяжкість інкримінованого злочину не є самостійною та достатньою підставою для прийняття такого рішення. Натомість судом першої інстанції було враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника щодо невизнання обвинуваченим вини у вчиненні інкримінованого йому злочину апеляційним судом до уваги не приймаються, оскільки ці питання підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом справи по суті пред`явленого цій особі обвинувачення. Апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків та необхідність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

На переконання колегії суддів, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою відповідає характеру і особливої тяжкості інкримінованого діяння, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Відомості про наявність у обвинуваченого місця проживання та інших обставин, які характеризують його особу, було враховано районним судом. Апеляційний суд зауважує, що вказані обставини не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами для запобігання встановленому ризику у даному провадженні.

При цьому районний суд правильно визначився з тим, що застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, є недостатнім, адже вони не здатні забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі захисника мотивів, не знаходить законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 13 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4