Справа № 697/631/24
Провадження № 1-кп/697/144/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2024 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні у залі суду в місті Каневі Черкаської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000044 від 02.03.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, без зареєстрованого місця проживання, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, тимчасово непрацюючого, неодруженого, групи інвалідності не має, в силу ст. 89 КК України не маючого судимості,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 02.03.2024, близько 15 години 30 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер свого діяння щодо настання суспільно небезпечних наслідків, з метою нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи у правій руці скляну банку об`ємом 0,5 л., замахнувшись, кинув її в область голови потерпілої ОСОБА_4 , яка сиділа на відстані близько одного метра від нього, та тим самим наніс останній тілесні ушкодження у вигляді рани правої тім`яної ділянки, що згідно з висновком експерта №02-01/195 від 12.03.2024 відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень. У зв`язку з тим, що потерпіла являється співмешканкою рідного брата ОСОБА_3 , які проживають спільно в одному будинку, а тому ОСОБА_3 своїми діями, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив кримінальне правопорушення пов`язане із домашнім насильством.

Тим самим, ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_3 в присутності захисника ОСОБА_5 , беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, згідний із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженими правами на апеляційне оскарження, та згідний з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, що підтверджується його заявою від 25.03.2024 на ім`я прокурора щодо визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження та згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Судом шляхом дослідження відповідної заяви встановлено, що обвинувачений обізнаний зі своїми правами, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла ОСОБА_4 під час досудового розслідування надала заяву, згідно якої не заперечувала проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні, згідна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України.

Враховуючи викладене, суд розглянув обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, на підставі вивчення обвинувального акта та доданих до нього матеріалів із ухваленням вироку без зазначення доказів на підтвердження встановлених обставин відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, доведена.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого, особу обвинуваченого, тяжкість скоєного злочину.

Відповідно до ст. 12 КК України, зазначене кримінальне правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінальних проступків.

Обвинувачений вину визнав повністю, негативно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 передбачені ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , передбачені ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Одночасно судом враховується те, що санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено як альтернативні такі види основних покарань: штраф, виправні роботи, громадські роботи.

Оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_3 працює на даний час і має стабільні джерела доходу, які б надавали можливість сплатити штраф у розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, суд вважає призначення покарання у виді штрафу недоцільним.

З цих же підстав недоцільним є призначення покарання у виді виправних робіт.

Враховуючи викладене вище, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке пов`язане з домашнім насильством, обставини вчинення кримінального правопорушення, характер та ступінь тяжкості фактичних наслідків правопорушення, відомості про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому міру покарання у виді громадських робіт та саме ця міра покарання з урахуванням обставин даної справи буде достатньою для його виправлення та перевиховання і попередження вчинення ним нових злочинів та надасть можливість останньому довести розуміння своїх протиправних дій та своє виправлення. Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання виправлення засудженого.

Зазначене узгоджується з положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

У ході досудового розслідування запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 370-374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд протягом 30 днів з моменту його проголошення.

На підставі ч. 1 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1