Справа № 638/9729/24
Провадження №1-кп/638/1586/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2024 року Дзержинський райсуд м. Харкова у складі : головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши без проведення судового розгляду у судовому засідання в приміщенні суду в м. Харкові, в порядку спрощеного провадження, за відсутності учасників судового провадження кримінальне провадження № 0000053 від 09.02.2024 у відношенні :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народженої у м. Ізюм, Харківської області, громадянки України, українки, з вищою освітою, одруженої, не військовозобов`язаної, працюючої бухгалтером ТОВ «БЕЙКФУД», раніше не судимої, зареєстрованої за адресою : АДРЕСА_1 , яка фактично мешкає за адресою : АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 111-1 ч. 2 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

Підсудна ОСОБА_3 , яка є громадянкою України, перебуваючи на території м. Ізюм Харківської області, добровільно зайняла посаду, не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території - м. Ізюм, Харківської області, а саме в окупаційній адміністрації держави-агресора при наступних обставинах.

22 лютого 2022 року Президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24 лютого 2022 року о 05 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати широкомасштабне вторгнення в Україну.

У подальшому Збройними Силами РФ та іншими військовими формуваннями і підрозділами РФ, здійснено вторгнення на територію суверенної держави України.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому було неодноразово продовжено та який діє і наразі.

За результатом вчинення вказаних дій військовими формуваннями держави-агресора РФ в період з 24 лютого 2022 року по 10 вересня 2022 року було тимчасово окуповано частину територію Харківської області, в тому числі м. Ізюм Харківської області, які в інтересах Російської Федерації створили на вказаних територіях незаконні органи влади - окупаційну адміністрацію держави-агресора РФ, а саме : «Тимчасова окупаційна військово-цивільна адміністрація Ізюмського району Харківської області», метою діяльності якої було завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

20 липня 2022 року, у громадянки України підсудної ОСОБА_3 , яка перебувала на території тимчасового окупованого м. Ізюм Харківської області, виник злочинний протиправний умисел, направлений на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території, а саме : посади головного спеціаліста ліцензійно-дозвільного відділу Тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області, яка її була запропонована представниками окупаційної адміністрації держави-агресора

3 метою реалізації свого протиправного умислу підсудна ОСОБА_3 ,діючи умисно та свідомо, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, направлений на добровільне зайняття посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, створеної на тимчасово окупованій території, 20 липня 2022 року була призначена на вищезазначену посаду, та в період з 20 липня 2022 року до початку вересня 2022 року, більш точну дату під час досудового розслідування та судового провадження встановити не сталось можливим, перебуваючи на посаді головного спеціаліста ліцензійно-дозвільного відділу Тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області, здійснювала діяльність на займаній посаді, не пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій в окупаційній адміністрації держави-агресора, та виконувала розпорядження, надані начальником ліцензійно-дозвільного відділу Тимчасової окупаційної військово-цивільної адміністрації Ізюмського району Харківської області.

В подальшому, 10 вересня 2022 року м. Ізюм Харківської області було звільнено з окупації країни-агресора у зв`язку з чим протиправну діяльність підсудної ОСОБА_3 пов`язану із зайняттям посади в окупаційній адміністрації держави-агресора було припинено.

Вказані обставини встановлені органом досудового розслідування та не оспорюються учасниками судового провадження.

Відповідно до приписів ст. 12 КК України вчинене підсудною ОСОБА_3 кримінальне правопорушення, передбачене ст. 111-1 ч. 2 КК України класифікується як кримінальний проступок.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акті за його відсутності.

Обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні надійшов з клопотанням прокурора ОСОБА_4 про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За змістом письмової заяви, складеної у присутності захисника ОСОБА_5 , що долучена до обвинувального акту на виконання вимог ч.ч. 2, 3 ст. 302 КПК України, обвинувачена ОСОБА_3 беззаперечно та добровільно визнала свою винуватість у скоєнні інкримінованого її кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 111-1 ч. 2 КК України, згодна із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з приписами ч. 2 ст. 302 КПК України та згодна з розглядом обвинувального акту у спрощеному порядку.

При цьому прокурор, в присутності захисника роз`яснив обвинуваченої ОСОБА_3 зміст встановлених досудовим розслідуванням обставин, а також те, що у разі надання згоди на розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку вона буде позбавлена права оскаржувати вирок в апеляційному порядку з підстав розгляду кримінального провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, після чого ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 підтвердила роз`яснення її вказаних положень та надала добровільну згоду на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні.

Враховуючи позицію учасників судового провадження, а також те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення-кримінального проступку, наявні підстави для розгляду вказаного обвинувального акту у спрощеному провадженні у відповідності до положень ст.ст. 381-382 КПК України.

Встановлені органом досудового розслідування обставини не оспорюються учасниками судового провадження і повністю узгоджуються з наданими суду матеріалами досудового розслідування.

Обставини, що встановлені органом досудового розслідування та які не оспорюються учасниками судового провадження, щодо вчинення яких ОСОБА_3 беззаперечно та добровільно визнала свою винуватість, свідчить про те, що своїми умисними діяти підсудна ОСОБА_3 вчинила кримінальне правопорушення-кримінальний проступок, передбачений ст. 111-1 ч. 2 КК України, а саме колабораційну діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, не пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При визначенні підсудної ОСОБА_3 виду та розміру покарання суд враховує суспільну небезпечність та характер вчиненого кримінального правопорушення-кримінального проступку, данні про особу підсудної, яка раніше не судима та до кримінальної відповідальності не притягувалась, не працює, має постійне місце проживання, міцні соціальні та сімейні зв`язки, на диспансерному обліку в ОНД та МПНД не перебуває.

У відповідності до приписів п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання підсудної ОСОБА_3 судом визнається щире каяття.

Обставин, які відповідно до приписів ст. 67 КК України обтяжують покарання підсудної ОСОБА_3 судом не встановлено.

Таким чином, враховуючи приписи ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також данні які характеризують особу підсудної ОСОБА_3 , наявність обставини, яка пом`якшує покарання підсудної, відсутність обставин, які обтяжують покарання підсудної, відношення до скоєного кримінального правопорушення, щире каяття, обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення, враховуючи майновий стан підсудної, суд вважає, що виправлення та перевиховання підсудної можливо з застосуванням до неї міри покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на відповідний строк, а саме - позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, органах місцевого самоврядування та в органах, що надають публічні послуги, на строк ближче до найвищої межі санкції ст. 111-1 ч. 2 КК України, так як підсудна ОСОБА_3 потребує застосування найбільш суворого заходу державного примусу.

Суд вважає, що таке покарання відповідатиме гуманності й справедливості, та не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При призначенні покарання, у відповідності до санкцій ст. 111-1 ч. 2 КК України, передбачена можливість альтернативного застосування додаткового покарання у виді конфіскацією майна засудженого.

Приписами ч. 1 ст. 59 КК України, передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Згідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Оскільки вказане покарання у виді конфіскації майна санкцією ч. 2 ст. 111-1 КК України встановлене як додаткове факультативне покарання, суд приходить до висновку про можливість не застосовувати його відносно підсудної ОСОБА_3 , враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до кримінальних проступків, дані про особу ОСОБА_3 , її матеріальний стан та відношення до вчиненого кримінального правопорушення.

Запобіжний захід у відношенні підсудної ОСОБА_3 не обирався.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Речові докази : зазначені та перелічені у постанові про визнання документів речовими доказами від 30.04.2024 письмові докази, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, - підлягають подальшому зберіганню у матеріалах кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення-кримінального проступку, передбаченого ст. 111-1 ч. 2 КК України та призначити її покарання на підставі цього закону у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, органах, що надають публічні послуги, строком на 14 років, без конфіскації майна.

Запобіжний захід у відношенні засудженої ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази : зазначені та перелічені у постанові про визнання документів речовими доказами від 30.04.2024 письмові докази, - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду, через Дзержинський райсуд м. Харкова, протягом 30 діб з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку ст. 382 КПК України, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченої та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Дзержинському райсуді м. Харкова копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суддя ОСОБА_1