ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 632/931/21 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/279/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Злісна непокора вимогам адміністрації установи виконання покарань
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-захисника ОСОБА_7 ,

-обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області, громадянина України, з базовою середньою освітою, не працюючого, мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , не одруженого, раніше неодноразово судимого, останній раз:

-17 жовтня 2018 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 (п`яти) років і 5 (п`яти) місяців позбавлення волі, звільненого 27 травня 2022 року у зв`язку із відбуттям строку покарання;

визнано винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст.391 КК України.

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

Початок строку відбування покарання обчислювати з дня його затримання після набрання вироку законної сили.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 обчислювати з дня його фактичного затримання, після набрання вироком законної сили.

Міра запобіжного заходу ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили не обиралась.

Як установив суд, ОСОБА_8 , відбуваючи покарання у виді позбавлення волі, будучи злісним порушником встановленого порядку відбування покарання та особою, яка за порушення вимог режиму відбування покарання була піддана протягом року стягненню у виді переведення до приміщення камерного типу, вчинив злісну непокору законним вимогам адміністрації установи виконання покарань, за наступних обставин.

Так, вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року ОСОБА_8 був засуджений за ч. 2 ст. 342, ч. 1 ст. 345, ч. 1, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років і п`ять місяців.

З 22 березня 2021 року, після повернення плановим етапом із Державної установи «Київський слідчий ізолятор», обвинувачений відбував покарання у Державній установі «Первомайська виправна колонія (№117)» (далі ДУ «Первомайська ВК (№117)»), яка розташована в селі Грушине Лозівського району Харківської області, вулиця Первомайська, 132.

Відбуваючи зазначене покарання ОСОБА_8 на шлях виправлення не став, систематично порушував режим відбування покарання, за що мав 31 дисциплінарне стягнення, в тому числі: чотири попередження, п`ятнадцять доган, чотири суворі догани, одне поміщення до карцеру строком на десять діб, шість разів поміщався у дисциплінарний ізолятор.

Крім того, 17 вересня 2020 року, на підставі ухвали Первомайського міськрайонного суду Харківської області від цієї ж дати, за недотримання норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядку дня у дисциплінарному ізоляторі, невиконання покладених обов`язків, порушення встановлених заборон, нетактовну поведінку по відношенню до представників адміністрації установи виконання покарань до засудженого ОСОБА_8 був застосований захід стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу (далі - ПКТ) строком на один місяць.

Разом із цим, рішенням дисциплінарної комісії від 07 квітня 2021 року, за спробу встановлення міжкамерного зв`язку, нетактовну поведінку по відношенню до представника адміністрації, щодо засудженого ОСОБА_8 був застосований захід стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор (далі - ДІЗО) на строк дванадцять діб, до якого він був поміщений, відповідно до постанови начальника ДУ «Первомайська ВК (№117)», 10 квітня 2021 року.

Перебуваючи в ДІЗО засуджений ОСОБА_8 , відповідно до абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28 серпня 2018 року (далі Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань), яким передбачено, що прибирання камер ДІЗО проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком; згідно із графіками чергувань по камерах засуджених, які утримуються в ДІЗО та ПКТ на 19, 20 і 21 квітня 2021 року, затверджених начальником ДУ «Первомайська ВК (№117)», повинен був здійснити прибирання в камері ДІЗО № 1, та відповідно до додатку № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (пункт 2 розділу XVIII), здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки дворику для прогулянок.

Оскільки прогулянковий дворик № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому засуджений ОСОБА_8 одноособово здійснював щоденну прогулянку, потребував прибирання, 19 квітня 2021 року між десятою та одинадцятою годинами ОСОБА_8 , який перебував у зазначеному прогулянковому дворику ДУ «Первомайська ВК (№117)», за адресою: Харківська область, Лозівський район, село Грушине, вулиця Первомайська, 132, начальником відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи (далі начальник відділення СПС) майором внутрішньої служби ОСОБА_10 , відповідно до п. 2.5 Посадової інструкції начальника відділення соціально психологічної служби відділу соціально виховної та психологічної роботи від 01 березня 2021 року № 10/5 25 (далі Посадова інструкція), яким передбачено обов`язок вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання, згідно із ч. 3 ст. 107 КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, були висунуті законні вимоги приступити до чергування з прибирання прогулянкового дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, згідно із затвердженим графіком та видано для цього необхідний інвентар, на що ОСОБА_8 , за наведених обставин, діючи умисно, в порушення вимог: ст. 9 КВК України, яка передбачає, що засуджені зобов`язані, окрім іншого, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ч. 3 ст. 107 КВК України, у якій закріплено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, утримувати в чистоті і порядку приміщення, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань; п.п. 5 п. 3 Типових обов`язків старшого днювального, днювального відділення (чергового камери), які визначені додатком № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно із яким черговий камери, окрім іншого, зобов`язаний здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки двориків для прогулянок, відкрито та у категоричній формі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в присутності персоналу колонії та засуджених відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації установи виконання покарань - начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , а саме: здійснити чергування з прибирання у прогулянковому дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому він, ОСОБА_8 , одноособово здійснював щоденну прогулянку підмести підлогу після прогулянки, згідно із графіком чергувань, про який йдеться вище, які, в силу наведених вище норм він як засуджений, був зобов`язаний та міг виконати. Свої відмови останній обґрунтував особистими мотивами, зокрема тим, що виконання такої роботи суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність, що не містили поважних причин.

При цьому, ОСОБА_8 був вдягнений та взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг виконувати зазначений вид робіт.

20 квітня 2021 року між десятою та одинадцятою годинами засудженому ОСОБА_8 , який перебував у прогулянковому дворику № 1 ДІЗО/ПКТ ДУ «Первомайська ВК (№117)», за адресою: АДРЕСА_3 , начальником відділення СПС майором внутрішньої служби ОСОБА_10 , відповідно до п. 2.5 Посадової інструкції, яким передбачено обов`язок останнього вимагати виконання засудженими встановленого в установі розпорядку дня, дотримання режиму відбування покарання, згідно із ч. 3 ст. 107 КВК України та Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, були висунуті законні вимоги приступити до чергування з прибирання зазначеного прогулянкового дворику, згідно із затвердженим графіком, оскільки це приміщення потребувало прибирання, та видано для цього необхідний інвентар, на що ОСОБА_8 , за наведених обставин, діючи умисно, в порушення вимог: ст. 9, ч. 3 ст. 107 КВК України; абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань; п.п. 5 п. 3 Типових обов`язків старшого днювального, днювального відділення (чергового камери), які визначені додатком № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, зміст яких наведений вище, відкрито та у категоричній формі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в присутності персоналу колонії та засуджених відмовився виконувати законні вимоги представника адміністрації установи виконання покарань - начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , а саме: здійснити чергування з прибирання прогулянкового дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому він, ОСОБА_8 , одноособово здійснював щоденну прогулянку підмести підлогу після прогулянки, згідно із графіком чергувань, про який йдеться вище, які, в силу наведених вище норм він як засуджений, був зобов`язаний та міг виконати, пояснивши свої відмови особистими мотивами, що не мали поважних причин, зокрема тим, що така робота суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність.

При цьому, ОСОБА_8 був вдягнений та взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг виконувати зазначений вид робіт.

Крім того, 21 квітня 2021 року між десятою та одинадцятою годинами ОСОБА_8 , перебуваючи у прогулянковому дворику № ІНФОРМАЦІЯ_3 (№117), за адресою: АДРЕСА_3 , будучи черговим по камері ДІЗО № 1, згідно із затвердженим начальником виправної колонії графіком чергувань по камерах засуджених, які утримуються в ДІЗО та ПКТ, маючи відповідні обов`язки чергового по камері, діючи умисно, в порушення вимог: ст. 9 КВК України, згідно з якою засуджені зобов`язані, окрім іншого, неухильно додержуватися правил поведінки, які передбачені для засуджених, виконувати встановлені законодавством вимоги адміністрації органів і установ виконання покарань; ч. 3 ст. 107 КВК України у якій закріплено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, утримувати в чистоті і порядку приміщення, виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; абзацу 12 пункту 6 розділу ХХІ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, яким передбачено, що прибирання камер ДІЗО проводиться засудженими, які в них тримаються, почергово за графіком; п.п. 5 п. 3 Типових обов`язків старшого днювального, днювального відділення (чергового камери), які визначені додатком № 20 до Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, згідно із яким черговий камери, окрім іншого, зобов`язаний здійснювати прибирання камерного санвузла, а після закінчення прогулянки двориків для прогулянок, відкрито та у категоричній формі, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 391 КК України, в присутності персоналу колонії та засуджених відмовився виконати законні вимоги представника адміністрації колонії - начальника відділення СПС майора внутрішньої служби ОСОБА_10 , висунуті останнім на підставі п. 2.5 Посадової інструкції, ч. 3 ст. 107 КВК України та Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, а саме: здійснити згідно із затвердженим графіком, про який йдеться вище, чергування з прибирання у прогулянковому дворику № 1 ДІЗО/ПКТ, в якому він, засуджений ОСОБА_8 , одноособово здійснював щоденну прогулянку та який потребував прибирання підмести підлогу після прогулянки, які, в силу наведених вище норм він, засуджений, був зобов`язаний і міг виконати, пояснивши свої відмови особистими мотивами - тим, що така робота суперечить його життєвим переконанням та принижує його людську гідність, що не містили поважних причин.

При цьому, ОСОБА_8 був вдягнений і взутий за сезоном, забезпечений необхідним інвентарем та за станом здоров`я міг виконувати такий вид робіт.

11.04.2023 року згідно ухвали Харківського апеляційного суду вказаний вирок залишено без змін.

Згідно постанови Верховного Суду від 27.09.2023 року, ухвала Харківського апеляційного суду скасована, а справа направлена на новий розгляд в суд апеляційної інстанції.

В своїй апеляційній скарзі захисник з урахуванням доповнень просить вирок суду скасувати та ухвалити відносно його підзахисного виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що усі отримані докази по справі є недопустимими, а оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим і підлягає скасуванню з підстав передбачених п.2,3 ч.1 ст.409 КПК України.

Вказує, що судді, який розглядав обвинувальний акт, було заявлено відвід, з огляду в тому числі на обставини розгляду суддею ОСОБА_1 справи щодо ОСОБА_8 в порядку виконання вироку і було прийнято рішення про переведення ОСОБА_8 доприміщення камерного типу на 1 місяць.

Таким чином, захисник вважає, що неупередженість судді в такому випадку під питанням, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст. 391 КК України.

Також захисник зазначає, що з обов`язками обвинуваченого в колонії ознайомили лише 19.04.2021 року, напередодні подій, при цьому даних про ознайомленні інших засуджених відомості відсутні, що є дивним.

В матеріалах справи відсутні відомості про залучення документів як доказів, зокрема графік чергувань, розписка про ознайомлення з обов`язками, акт про відмову здійснити прибирання.

Відео пристрій фіксації відеозапису не встановлено.

При цьому, відео файл було перенесено на флешку 04.11.2021 року, а протокол доступу було складено 17.11.2021 року згідно ухвали суду від 05.11.2021 року.

Також, після судових дебатів, суд повернувся з нарадчої кімнати, відновив судовий розгляд та надав стороні обвинувачення дозвіл на отримання документів, зокрема витяг з наказу про призначення ОСОБА_10 , посадову інструкцію, графік прогулянок засуджених, розпорядок дня засуджених.

Захисник наголошує, що такі докази є недопустимими, оскільки прокурор не довів, що слідчі дії не могли бути проведеними під час досудового розслідування.

Всі клопотання сторони захисту були залишені без задоволення.

Все це, на думку апелянта, викликає сумнів у неупередженості суду.

Також поза увагою суду залишились показання обвинуваченого, щодо жорстокого поводження з ним в Бердянській виправній колонії № 77, а також обставини визнання його потерпілим в рамках кримінального провадження.

Обвинувачений вважає, що це і стало підставою упередженого ставлення до нього адміністрації Первомайської виправної колонії № 117.

Крім того, в апеляційній скарзі містяться посилання, як на думку захисника, на притягнення ОСОБА_8 адміністрацією установи за одне й теж діяння двічі, а тому є сумніви у законності знаходження обвинуваеченого у ДІЗО на момент інкримінованого діяння.

Вважає, що відсутні докази ознайомлення обвинуваченого з графіками чергувань від 19.04.2021, 20.04.2021, 21.04.2021 року.

Також незрозумілим залишилось, чому у прогулянковому дворику, де можна палити, не встановлено смітника.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти апеляційної скарги сторони захисту, думку обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити свою апеляційну скарги, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінальним процесуальним законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог кримінально-процесуального закону.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Вимагаючи скасувати оскаржуваний вирок захисник виходить з того, що вирок було ухвалено на підставі недопустимих доказів, а суд першої інстанції допустив істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, зокрема був упереджений та під час судового розгляду надав перевагу стороні обвинувачення, чим порушив принцип змагальності сторін кримінального провадження.

Поряд з цим, обвинувачений в суді першої інстанції висував свою версію подій, вказував, що дійсно він відмовився від виконання вимог представника адміністрації установи за наведених у обвинувальному акті обставин, проте не вважає таку свою поведінку злісною непокорою.

В суді апеляційної інстанції, обвинувачений надав аналогічні пояснення та додав, що вважає взагалі існування такої статті в Кримінальному Кодексі України незаконним, оскільки в інших країнах, зокрема в країнах Європейського Союзу відсутня відповідальність за такі дії.

Також обвинувачений наголошував на тому, що таке ставлення представників адміністрації колонії було визвано необ`єктивним ставленням до нього, з огляду на події, які відбувалися в Бердянській колонії, де розслідувалося кримінальне провадження за фактом певних незаконних дій з боку адміністрації до засуджених.

Однак, на думку колегії суддів, доводи апеляційної скарги сторони захисту не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, точному змісті норм кримінального процесуального закону.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини ОСОБА_8 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України, підтверджується сукупністю доказів, зібраних у встановленому порядку і безпосередньо досліджених судом, яким дана належна оцінка, зокрема показами свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 .

Покази зазначених одинадцяти свідків є логічними, послідовними та несуперечливими.

Вказані свідки підтвердили в тій чи іншій частині обставини за яких ОСОБА_8 відбував покарання, режим його відбуття, обставини доведення до засудженого його прав та обов`язків, також обставини ознайомлення засудженого з правилами тримання у ДІЗО.

Також свідки надали покази, щодо обставин відмови ОСОБА_8 від виконання обов`язків щодо прибирання прогулянкового дворика, події відбувалися 19, 20 та 21 квітня 2021 року та фіксувалися на відеозапис, який також був досліджений судом першої інстанції.

Вказані події, щодо відмови від виконання своїх обов`язків фактично підтвердив і сам обвинувачений.

При цьому в суді апеляційної інстанції обвинувачений повідомив, що можливо він би і виконав ці обов`язки, проте його дії б фіксувалися на відеозапис у присутності персоналу колонії та інших засуджених, а тому він відмовився.

На думку колегії суддів, з огляду на вказане суб`єктивна сторона складу злочину, передбаченого ст. 391 КК України, з урахуванням вказаного доведена в повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_8 розумів режим в якому він відбував покарання, був ознайомлений з правами та обов`язками, попереджався про кримінальну відповідальність за відмову виконувати законну вимогу представника колонії і відповідно діючи умисно у категоричній формі тричі відмовився від виконання законних вимог.

Поряд з цим, Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2020 року, за поданням начальника ДУ «Первомайська ВК (№117)», на підставі рішення дисциплінарної комісії від 15 вересня 2020 року, до ОСОБА_8 за невиконання останнім обов`язків засудженого та порушення встановлених заборон, яке мало місце 14 вересня 2020 року, під час відбування ним дисциплінарного стягнення у виді поміщення у ДІЗО, було застосоване дисциплінарне стягнення у виді переведення до приміщення камерного типу строком на один місяць.

Таким чином, обвинувачений був підданий стягненню та протягом року вчинив злісну непокору.

Що стосується посилання захисника на наявність чисельних порушень допущених судом першої інстанції та посилання на недопустимість доказів у справі, колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, дійсно Ухвала Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 17 вересня 2020 року була постановлена під головуванням судді ОСОБА_1

11 листопада 2021 року обвинувачений ОСОБА_8 заявив головуючому судді відвід, мотивував його тим, що вказаний суддя вже розглядав його справу та задовольнив подання начальника установи про його переведення до приміщення камерного типу.

Такі обставини у обвинуваченого викликали сумнів у неупередженості судді ОСОБА_1

22 листопада 2021 року під головуванням судді ОСОБА_21 було постановлено ухвалу про відмову у задоволенні відводу.

Своє рішення суд мотивував тим, що це питання не має жодного відношення до кримінального провадження за ст. 391 КК України і було розглянуте в порядку виконання вироку та стосувалось виключно поведінки обвинуваченого.

В подальшому захисник ОСОБА_9 скористався своїм правом на звернення з відводом до складу суду і 23 лютого 2022 року суддя ОСОБА_22 відмовив захиснику у задоволенні його заяви.

Свою заяву про відвід захисник мотивував тим, що суддя ОСОБА_1 ігнорує сторону захисту, при цьому задовольняє клопотання сторони обвинувачення, відновив судове слідство та надав стороні обвинувачення можливість надати нові докази.

Норми чинного КПК України містять вичерпний перелік обставини, що виключають участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні.

Що стосується обставин, що можуть викликати сумнів у неупередженості судді, то таких переконливих відомостей сторона захисту у своїх відводах не навела, а тому колегія суддів приходить до висновку про законність складу суду під головуванням судді ОСОБА_1 у даному кримінальному провадженні.

Жодних нових відомостей, які б ставили під сумнів неупередженість суду, сторона захисту не надала.

Доводи сторони захисту щодо порушення судом принципу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості також не знайшли свого підтвердження за результатом судового розгляд в суді апеляційної інстанції.

З огляду на вивчені матеріали справи, колегія суддів такого порушення не вбачає, а навпаки з матеріалівв справи вбачається використання судом першої інстанції всіх передбачених законом інструментів для встановлення істини у справі.

Дійсно суд видалився до нарадчої кімнати для ухвалення остаточного судового рішення проте потім судове слідство було продовжено.

Після виходу з нарадчої кімнати, суд дійшов до висновку про необхідність більш детально з`ясувати ряд обставин, які мають істотне значення, зокрема і дослідити обставини про які заявила сторона захисту, щодо статусу службової особи співробітника установи виконання покарань та її повноважень на пред`явлення вимог особі, яка відбуває покарання.

Також суд прийшов до висновку про необхідність повторного допиту свідка ОСОБА_10 .

Така процесуальна позиція суду є законною і як раз мала на меті забезпечити принцип змагальності сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Окрім інших доводів сторони захисту, захисник у свої апеляційній скарзі вказує на недопустимість відеозапису, оскільки на думку захисника відеозапис здійснювався на невідомий пристрій.

Статтею 103 КВК України передбачено, що адміністрація колонії має право використовувати аудіовізуальні, електронні й інші технічні засоби для попередження втеч та інших кримінальних правопорушень, порушення встановленого законодавством порядку відбування покарання, отримання необхідної інформації про поведінку засудженого.

Адміністрація колонії зобов`язана повідомити засуджених про застосування технічних засобів нагляду і контролю.

У відповідності до наведеної норми ДУ «Первомайська ВК (№117)» забезпечена технічними засобами відеозапису - відеоспостерегачами марки «SJCam SJ4000 Black», у кількості чотирьох штук, які 29 червня 2016 року були введені в експлуатацію, що підтверджується видатковою накладною від 01 квітня 2016 року, документами обліку та актом (т. 1 а.с. 190 - 193).

Згідно із показаннями свідків, витягами, розписками та повідомленнями ОСОБА_8 19, 20 та 21 квітня 2021 року був ознайомлений із положеннями ст. ст. 102, 103 КВК України та повідомлений співробітником ДУ «Первомайська ВК (№117)» ОСОБА_20 про застосування у відповідності до вимог цих статей технічних засобів нагляду і контролю - відеоспостерегача марки «SJCam SJ4000 Black», для фіксування подій, що мали місце за вказаних обстави за його участі (т. 1 а.с. 121-127, 134, 135, 138 144, 150, 151, 155 160, 162).

Вказані докази були досліджені судом першої інстанції, їм надана належна оцінка.

Крім того, обвинувачений не заперечував проти того, що на відеозаписі зафіксовано саме його та інших осіб, цей факт обвинуваченим не оспорюється.

За таких обставин, колегія суддів відкидає доводи сторони захисту з приводу недопустимості вказаних доказів.

Щодо доводів захисника про визнання недопустимими доказами інформаційних повідомлень, медичних довідок, витягів із нормативно правових актів, розписок про ознайомлення, повідомлень, актів, графіків чергувань, довідки про заохочення і стягнення оскільки, на його думку, не зрозуміло, яким чином сторона обвинувачення їх отримала.

Визнаючи такі доводи захисника безпідставними, апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів, окрім іншого, шляхом отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Із витягу з ЄРДР за даним кримінальним провадженням та показань свідка ОСОБА_20 вбачається, що матеріали складені за фактами відмов ОСОБА_8 від виконання законних вимог представника адміністрації виправної колонії, до яких входили: відеозаписи, інформаційні повідомлення, медичні довідки, витяги із нормативно правових актів, розписки про ознайомлення, повідомлення, акти, графіки чергувань, довідка про заохочення та стягнення, були направлені органу досудового розслідування ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, на підставі яких й були внесені відомості до ЄРДР за ст. 391 КК України, та розпочато досудове слідство.

З урахуванням наведеного, ці документи, які були досліджені безпосередньо під час судового розгляду в суді першої інстанції, отримані органом досудового розслідування у порядку, передбаченому наведеною нормою КПК України, а отже, є допустимими доказами.

Показання ОСОБА_8 та доводи захисника про упереджене ставлення до нього з боку представників адміністрації установи у зв`язку із вчиненням ним дії з викриття протиправної діяльності персоналу ДУ «Бердянська виправна колонія (№77)», не тільки не ґрунтуються на доказах, оскільки на підтвердження цього ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано жодних об`єктивних даних, але й спростовуються сукупністю доказів, взятих в основу вироку, згідно із якими під час перебування ОСОБА_8 у ДУ «Первомайська ВК (№117)» жодні заходи психологічного чи фізичного впливу до нього не застосовувалися, а заходи стягнення застосовувалися правомірно, за конкретно вчинені проступки, та ОСОБА_8 не оскаржувалися.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що відповідно підпункту 3 пункту 2 розділу ІІІ Правил внутрішнього розпорядку слідчих ізоляторів Державної кримінальної виконавчої служби України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1769/5 від 14 червня 2019 року, який є єдиним нормативно правовим актом, що передбачає обладнання прогулянкових двориків в установах виконання покарань, для проведення прогулянок ув`язнених і засуджених, на території режимної зони або на даху будинку режимного корпусу розташовуються прогулянкові дворики.

У прогулянкових двориках встановлюється спортивний інвентар для занять фізичними вправами (перекладина, бруси), а також за можливості їх розміщення стіл для гри в настільний теніс, велотренажер, кардіотренажер, силовий тренажер.

У кожному прогулянковому дворику встановлюється лавка, яка надійно кріпиться до підлоги.

Таким чином, наведений нормативно правовий акт не передбачає обладнання прогулянкового дворику смітником, а обов`язок щодо його прибирання черговим камери після закінчення прогулянки не має альтернативного характеру.

З урахуванням наведеного, доводи захисника з приводу навмисного невстановлення смітника у прогулянковому дворику з метою спровокувати засудженого на вчинення незаконних дій є надуманими та не відповідають фактичним обставинам справи.

Підсумовуючи викладене, колегія судді зазначає. що наведені в апеляційній скарзі сторони захисту мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині доведеності вини обвинуваченого, а також щодо незгоди з наданою судом оцінкою окремих доказів, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Весь об`єм доказів, досліджений судом першої інстанції, повністю підтверджує наявність в діях обвинуваченого ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 391 КК України.

При цьому судом першої інстанції сторонам були створені належні та рівні умови для реалізації своїх прав.

Також колегія суддів наголошує на тому, що жодних клопотань про повторне дослідження доказів сторона захисту не заявляла.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 14 жовтня 2022 року відносно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді