Справа № 154/3234/23
Провадження № 1-кп/156/16/24
У Х В А Л А

Іменем України

04 липня 2024 року сел.Іваничі

Колегія суддів Іваничівського районного суду Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у сел. Іваничі клопотання прокурора Волинської обласної прокуратури ОСОБА_9 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України у кримінальному провадженні № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а :

У провадженні Іваничівського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000360 від 08 грудня 2021 року про обвинувачення ОСОБА_6 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України.

В судовому засіданні, 04.07.2024 прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів із можливістю внесення застави, визначеної на рівні - 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів вчиненому повторно, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

Згідно з поданим клопотанням, ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, керуючись метою незаконного збуту психотропних речовин та отримання значних незаконних прибутків, посягаючи на порядок обігу психотропних речовин, встановлений Законом України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 та Законом України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів та зловживанню ними» від 15.02.1995, не бажаючи чесно працювати і займатись суспільно-корисною працею, свідомо джерелом свого існування та отримання доходів обрав злочинний шлях та вирішив вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним придбанням, перевезенням, зберіганням з метою збуту, а також незаконним збутом наркотичного засобу, обіг якого обмежено - бупренорфіну.

03.02.2023 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту та збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб.

Ухвалою Іваничівського районного суду від 09.05.2024 ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 07.07.2024.

Обставинами, які дають підстави обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень є встановлення фактичних даних, отриманих у передбаченому КПК порядку, котрі зафіксовані в протоколах слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, на підставі яких доводиться його вина.

На думку прокурора, враховуючи те, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, наявні ризики передбачені ст. 177 КПК України, з урахуванням наведених обставин, які підтверджуються матеріалами кримінального провадження, необхідним є продовжити відносно ОСОБА_7 застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможуть належним чином забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, щодо обвинуваченого існують ризики, передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, це можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За твердженням прокурора, ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисних, корисливих тяжких злочинів, предметом яких були наркотичні засоби. Так, в ході досудового розслідування задокументовано протиправну діяльність ОСОБА_7 , пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом наркотичного засобу за грошові кошти, зокрема задокументовано причетність останнього до трьох епізодів незаконного збуту в м. Нововолинську наркотичного засобу свідку ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) та ОСОБА_11 , а також двох епізодів збуту наркотичного засобу свідку ОСОБА_12 (анкетні дані змінено). За таких обставин, існує ризик, що обвинувачений ОСОБА_7 може впливати на зазначених свідків з метою зміни ними своїх показань або відмови від їх дачі перед судом, оскільки такі ще судом не допитані, а тому необхідно запобігти зазначеному ризику шляхом застосування до обвинуваченого виключно запобіжного заходу.

Зважаючи на достатність доказів вини ОСОБА_7 та тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання підсудного винним у інкримінованих кримінальних правопорушеннях, існування ризиків, що обвинувачений не буде дотримуватися покладених на нього процесуальних обов`язків у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відсутність міцних соціальних зв`язків, прокурор вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, чинитиме тиск та впливатиме на свідків у кримінальному провадженні, з метою запобіганню притягнення його до відповідальності, зможе вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином. Запобігти наявним, зазначеним ризикам неможливо без продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 з підстав викладених у ньому.

Обвинувачений ОСОБА_7 просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки, на його думку, ризики, про які вказує прокурор зменшилися, він має місце проживання та є не судимим.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 , адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні підтримав думку свого підзахисного. Додатково вказав, що ОСОБА_7 є співвласником квартири, має місце проживання, також у квартирі проживає бабуся. Ризики, які були враховані слідчим суддею значно зменшилися. Захисник просив застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Також адвокат ОСОБА_8 надав в підтвердження викладеного відомості про об`єкт нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Просив суд врахувати заяви ОСОБА_13 (баба обвинуваченого ОСОБА_7 ) та ОСОБА_14 (мати обвинуваченого ОСОБА_7 )

Захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_15 в судове засідання не прибула, однак 03.07.2024 року подала клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки адвокат перебуває у запланованій відпустці.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечив проти розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 без участі свого нового захисника ОСОБА_15 , додатково зазначив, що підтримує повністю позицію адвоката ОСОБА_8 .

Інші учасники кримінального провадження не заперечили щодо проведення судового засідання в частині розгляду поданого прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою ОСОБА_7 .

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника обвинуваченого ОСОБА_6 , дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла до такого висновку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегією суддів встановлено, що 07.07.2024 року спливає строк дії попередньої ухвали Іваничівського районного суду Волинської області про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Оцінюючи наведені підстави у даній конкретній справі відносно ОСОБА_7 , колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону). Ст. 29 Конституції України гарантується право кожної людини на свободу та особисту недоторканність.

Згідно зі ст. 9 Основного Закону чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Україною 17.07.1997 року ратифікована Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), яка набрала чинності для України 11.09.1997 року. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканність, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини. Саме така правова позиція висловлена у п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.04.2013 року № 511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України».

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення, наведеного у п.175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04) від 21.04.2011 року, де зазначено, що обґрунтована підозра - це існування фактів і інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти і інформація, якими сторона обвинувачення обґрунтовує причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, кваліфікованого за ч. ч. 2, 3 ст. 307 КК України, в обвинувальному акті та реєстрі матеріалів досудового розслідування відображені з достатньою мірою для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 28.10.1994 року у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (Murray v. the United Kingdom), заява № 14310/88, зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження, що є завданням наступних етапів кримінального процесу. Як вбачається із додатків до обвинувального акта, стороною обвинувачення зібрані певні докази у кримінальному провадженні, які перелічені у реєстрі матеріалів досудового розслідування № 0000360 від 08.12.2021. Однак ці докази мають бути досліджені на більш пізніх етапах судового розгляду справи.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_7 органом досудового розслідування пред`явлені обвинувачення у скоєнні кількох тяжких та особливо тяжких умисних кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за найтяжче з яких санкція відповідної частини статті КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Однак Європейський суд з прав людини у п.74 рішення від 01.06.2006 року у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia), заява № 7064/05, зазначив, що «… хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину… продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі…».

Аналізуючи у своїй правозастосовній практиці питання застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути певні ризики, при цьому обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (рішення у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011 року, заява № 40107/02, п. 80).

В даній конкретній справі, оцінюючи існування ризику з боку ОСОБА_7 переховуватися від суду, колегія суддів звертає увагу на те, що з плином часу ризик переховуватися від правосуддя котрий існував з боку ОСОБА_7 істотно зменшився, обвинувачений тривалий час перебував в умовах ізоляції від суспільства, в майбутньому не є доцільним застосовувати найбільш суворий з передбачених законом запобіжних заходів, цілком достатнього застосувати до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Європейський суд в рішенні по справі «В. проти Швейцарії», заява № 14379/88, від 26.01.1993 року, п.33, з цього приводу вказав, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання; її треба визначати з врахуванням низки інших релевантних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою … При цьому треба враховувати характер обвинувачуваного, його моральні якості, його кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, і його міжнародні контакти.

В цьому контексті колегія суддів враховує наявність у обвинуваченого власної родини (матері та баби), місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у його власності. Ризик переховуватись від суду може бути цілком нівельований застосуванням до обвинуваченого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та застосуванням електронних засобів контролю за обвинуваченим.

Водночас стороною обвинувачення не надано до суду жодних доказів, котрі дозволяли б поза розумним сумнівом припускати можливість впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні, про наявність протиправного тиску на них з боку обвинуваченого (звернень з цього приводу до правоохоронних органів тощо). Доказів наявності соціальних зв`язків обвинуваченого зі свідками стороною обвинувачення також не надано.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Летельє проти Франції» (Letellier v. France), заява № 12369/86, від 26.06.1991, п. 39, визнав, що реальна небезпека чинення тиску на свідків може таки бути на початку справи, але з часом вона значно зменшується й врешті зникає зовсім. Таким чином, прокурором не було доведено існування з боку ОСОБА_7 ризику здійснення протиправного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Мамедова проти Росії» (Mamedova v. Russia), заява № 7064/05, від 01.06.2006, п.79, вказав, що на початкових стадіях розслідування ризик втручання особи у здійснення правосуддя міг виправдовувати її тримання під вартою, однак після того, як докази були зібрані, ця підстава своє значення втратила.

Оцінюючи існування з боку ОСОБА_7 ризику вчинити інше кримінальне правопорушення суд враховує, що інкриміноване особі діяння на теперішній час припинилось зовсім, твердження сторони обвинувачення про можливість вчинити інше правопорушення є абстрактним, не було підтверджене певними доказами у підготовчому та судових засіданнях, а ґрунтується лише на припущеннях сторони обвинувачення.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пп. 1 та 2 ч.1 ст. 194 КПК, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 ст. 194 КПК, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст. 194 КПК, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Прокурором в судовому засіданні, на думку колегії суду, не доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та не доведено наявність підстав, які б надавали можливість вважати, що обов`язки передбачені ст.194 КПК України обвинуваченим виконані не будуть.

Отже, колегія суддів вважає за можливе застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю за обвинуваченим, який в свою чергу буде співмірним і доцільним задля забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

Колегія суддів бере до уваги, що ОСОБА_7 є чоловіком молодого віку, не є працевлаштованим, має на території м. Нововолинськ Волинської області місце проживання, де мешкає разом з матір`ю та бабою, є власником житла у м.Нововолинськ, мати обвинуваченого не заперечила проти проживання обвинуваченого у її житловому приміщенні під час застосування до нього запобіжного заходу.

Водночас, зважаючи на серйозність висунутих обвинувачень, суд встановлює для обвинуваченого ОСОБА_7 заборону тривалістю два місяці цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 .

Водночас, колегія суддів вважає за необхідне покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України та зобов`язати його - не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований та проживає, без дозволу суду; - повідомляти суд про зміну свого місця проживання; - негайно прибувати до суду за першим викликом; - утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні, носити електронний засіб контролю.

Колегія суддів вважає необхідним застосування електронних засобів контролю за обвинуваченим.

Відповідно до ст. 195 КПК України застосування електронних засобів контролю полягає у закріпленні на тілі підозрюваного, обвинуваченого пристрою, який дає змогу відслідковувати та фіксувати його місцезнаходження. Такий пристрій має бути захищений від самостійного знімання, пошкодження або іншого втручання в його роботу з метою ухилення від контролю та сигналізувати про спроби особи здійснити такі дії.

Згідно зі ст. 202 КПК України у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підозрюваний, обвинувачений, який був затриманий, негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

Ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення (ст. 205 КПК України).

Частинами 1 - 2 ст. 318 КПК України передбачено, що судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Судовий розгляд відбувається безперервно, крім часу, призначеного для відпочинку (ч. 1 ст. 322 КПК України).

У клопотанні адвокат ОСОБА_15 просила відкласти розгляд справи, оскільки вона перебуває у запланованій відпустці. Присутні учасники провадження не заперечили щодо клопотання, заявленого захисником обвинуваченого ОСОБА_6 .

Частиною 4 ст. 46 КПК України передбачено, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим і не може бути доручена захиснику, з моменту надання документів, передбачених статтею 50 цього Кодексу, слідчому, прокурору, слідчому судді, суду.

Враховуючи клопотання захисника, думку інших учасників кримінального провадження, з метою недопущення порушення права на захист обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за необхідне задоволити клопотання захисника обвинуваченого та відкласти судове засідання з повідомленням учасників кримінального провадження про наступну дату слухання.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 181, 193, 194, 197, 318, 331, 372, 376 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 задовольнити частково.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 на строк два місяці тобто до 04.09.2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_7 , на строк два місяці тобто до 04.09.2024 року включно, такі обов`язки:

- не відлучатися із населеного пункту з АДРЕСА_2 , в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- негайно прибувати до суду за першим викликом;

- утримуватися від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

Під час дії запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту застосувати відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , електронні засоби контролю за обвинуваченим.

Обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити до місця його проживання і звільнити з-під варти.

Судове засідання щодо розгляду кримінального провадження № 154/3234/23 відкласти на 05.08.2024 на 13:00 год.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику, направити начальнику ДУ "Луцький слідчий ізолятор" та до Відділення поліції № 1 (м. Нововолинськ) Володимирського РВП ГУНП у Волинській області, для відома та виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду підлягає оскарженню протягом п"яти днів з моменту її проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та проголошено 04.07.2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

судді ОСОБА_2

ОСОБА_3