Єдиний унікальний номер 205/2858/24
Провадження № 1-в/205/156/24
УХВАЛА

Іменем України

16 квітня 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора -ОСОБА_3

адвоката - ОСОБА_4

засудженого - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому виїзному засіданні в приміщенні ДУ «Дніпровська ВК №89» клопотання державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про уточнення початку строку виконання покарань з дати повторного затримання та зарахування у строк відбуття період відбутого покарання,-

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання начальника Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про уточнення початку строку з дати повторного затримання та зарахування у строк відбуття період відбутого покарання.

У клопотанні зазначається, що у державній установі «Дніпровська виправна колонія (№ 89)» з 11.03.2024 року відбуває міру кримінального покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 22.01.2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2, ст.. 185 ч.3,ст.186 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 26.04.2019 року по 22.01.2020року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

За даною справою ОСОБА_5 було взято під варту 27.02.2024 року та поміщено до державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Обставини склались так, що з 24.02.2022 року було окуповано частину Херсонської області в тому числі державну установу «Голопристанська виправна колонія (№7)», де відбував покарання засуджений ОСОБА_5 , пізніше зі слів засудженого 06.11.2022 року його та інших засуджених окупаційною владою було вивезено для подальшого відбування покарання на територію рф у виправний заклад №19 Волгоградської обл., звідки він був звільнений 03.11.2023року, та був депортований міграційною службою рф до Республіки Грузії, звідки до Республіки Молдова, до України повернувся 10.01.2024року.

Керуючись ст. 537, 539 КПК України, враховуючи, що строк відбування покарання переривався та ОСОБА_5 , деякий час перебував поза межами установи виконання покарань, клопотав про винесення відповідного судового рішення щодо уточнення початку строку з дати повторного затримання, зарахувавши у строк відбуття період відбутого покарання.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що дійсно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 22.01.2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2, ст.185 ч. 3,ст.. 186 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 72 КК України йому було зараховано в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 26.04.2019 року по 22.01.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до довідки (про звільнення) № 004874 засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було звільнено 03.11.2023 року з ВК АДРЕСА_1 у зв`язку з фактичним відбуттям покарання, на підставі постанови Урюпинського районного суду від 18.10.2023 року.

03.11.2023року ОСОБА_5 був депортований міграційною службою рф до Республіки Грузії, звідки до Республіки Молдова, до України повернувся 10.01.2024 року.

27.02.2024 року засудженого ОСОБА_5 було затримано та поміщено до державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

26.04.2024 року мав би закінчитись строк ув`язнення ОСОБА_5 , проте, на підставі вищевикладеного прокурор просив зарахувати у строк відбутого покарання із розрахунку один день депортації за один день позбавлення волі, депортацію засудженого ОСОБА_5 , яка відбувалась з 03.11.2023 року по 10.01.2024 року, та не зараховувати до строку відбуття покарання його вільне пересування країною з 10.01.2024 року по дату фактичного затримання засудженого ОСОБА_5 , а саме 27.02.2024 року (48 днів), приєднавши їх до вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року, та кінцевою датою відбування покарання остаточно вважати 12 червня 2024 року.

Засуджений ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він був засуджений 22.01.2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2, ст.185 ч. 3,ст.. 186 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 72 КК України йому було зараховано в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 26.04.2019 року по 22.01.2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Починаючи з 24.02.2022 року було окуповано частину Херсонської області в тому числі державну установу «Голопристанська виправна колонія (№7)», де він відбував покарання.

06.11.2022 року його та інших засуджених окупаційною владою було вивезено для подальшого відбування покарання на територію рф у виправний заклад №19 Волгоградської області, звідки він був звільнений 03.11.2023 року, та був депортований міграційною службою рф до Республіки Грузії, звідки до Республіки ОСОБА_7 , до України повернувся 10.01.2024 року.

Щодо обставин його звільнення та подальшої екстрадиції до України пояснив, що десь наприкінці жовтня 2023 року його помістили до карцеру, звідки 03.11.2023року його було остаточно звільнено з виправного закладу №19 Волгоградської області. У судовому засіданні він участі не приймав, суд відбувався поза його волею, підстави щодо зменшення йому строку відбуття покарання йому невідомі.

Далі, його та інших засуджених перевезли до якогось розподільника, де примусово утримували протягом строку, точної кількості днів він не пригадує. Йому та іншим засудженим повідомили, що їх будуть депортувати до України коли набереться певна кількість осіб. На запитання, чи зможе він повернутись до рідного міста ОСОБА_8 , де він фактично мешкав до затримання, йому було повідомлено, що його депортують до України примусово, строк депортації складає три роки і в разі його повернення, його буде затримано і він буде нести відповідальність за законами рф.

Так 10.01.2024 року він повернувся до України, пройшовши паспортний та митний контроль, його було затримано працівниками СБУ, проведено його допит, також з використанням детектору брехні, після чого, ознайомившись із його документами йому повідомили, що він може бути вільним.

Протягом місяця ним був відновлений паспорт громадянина України, та у зв`язку з майбутнім працевлаштуванням він мав відновити водійське посвідчення. Прибувши до поліції 27.02.2024 року для відновлення водійського посвідчення його було затримано працівниками поліції та поміщено до державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Не погодився з думкою прокурора, щодо не зараховування до строку відбуття покарання його вільне пересування країною з 10.01.2024 року по дату його фактичного затримання, а саме 27.02.2024 року (48 днів), та приєднання їх до вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року, та кінцевою датою відбування покарання остаточно вважати 12 червня 2024 року, мотивуючи це тим, що усе що відбувалось із ним починаючи з 03.11.2023 року і по дату фактичного затримання відбувалось не за його вини, та він не ухилявся від відбування покарання у призмі того, як це бачить прокурор.

Адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю підтримав свого підзахисного та зазначив, що відповідно до вироку Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року ОСОБА_5 за ст. 185ч.2,185ч.З,186ч.2,70ч.1,71 КК України було засуджено до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 26.04.2019 року по 22.01.2020року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, тобто останнім днем ув`язнення засудженого ОСОБА_5 має бути 26.04.2024 року.

Суд, заслухавши думку прокурора, захисника, засудженого, вивчивши матеріали подання, дійшов висновку про наявність належних правових підстав для задоволення подання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 КВК України, завданнями кримінально-виконавчого законодавства України є визначення принципів виконання кримінальних покарань, правового статусу засуджених, гарантій захисту їхніх прав, законних інтересів та обов`язків.

Згідно ст. 2 КВК України, кримінально-виконавче законодавство України складається з цього Кодексу, інших актів законодавства, а також чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст.55 та ст.124 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом, юрисдикція якого поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 13 Європейської Конвенції з прав людини гарантується право на ефективний засіб правового захисту, згідно якого кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до вимог п.14 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, під час виконання вироків суд, за місцем відбування засудженого, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають під час виконання вироків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та визначені правовідносини.

Як вбачається з матеріалів клопотання та доданих до нього матеріалів особової справи, з 11.03.2024 року відбуває міру кримінального покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджений 22.01.2020 року Токмацьким районним судом Запорізької області за ст. 185 ч.2, ст.185 ч. 3,ст. 186 ч.2, 70 ч.1, 71 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 72 КК України зарахувати в строк відбутого покарання час попереднього ув`язнення з 26.04.2019 року по 22.01.2020року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Згідно відповіді заступника начальника департаменту з виконання покарань від 07.12.2023 року громадянин ОСОБА_5 станом на 24.02.2024 року відбував покарання у «Голопристанській виправній колонії № 7», яка з 24 лютого 2022 року перебуває під окупацією рф.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 27.10.2023 року № 3768/5 «Про окремі питання розміщення засуджених» засуджені, які до 24.02.2022 року відбували покарання в державній установі «Голопристанська виправна колонія №7» та не відбули призначене вироком суду покарання до відновлення функціонування зазначеної установи, розміщуються в державній установі «Снігурівська виправна колонія №5».

Згідно до довідки (про звільнення) № 004874, виданої установою виконання покарань системи міністерства юстиції російської федерації (Волгоградська область, м. Урюпинськ) засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було звільнено 03.11.2023 року з ВК АДРЕСА_1 у зв`язку з фактичним відбуттям покарання, на підставі постанови Урюпинського районного суду від 18.10.2023 року.

З матеріалів клопотання вбачається, що згідно відміток посвідчення особи на повернення в Україну протягом доби 10 січня 2024 року ОСОБА_5 перебував у АДРЕСА_2 та повернувся на територію України.

27.02.2024 року засудженого ОСОБА_5 було затримано та поміщено до державної установи «Запорізький слідчий ізолятор».

Відповідно до ст.. 88 КВК України засуджені направляються до місця відбування покарання і переміщуються в разі необхідності з одного місця відбування покарання в інше під вартою , за рахунок держави.

Порядок переміщення засуджених під вартою визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ України відповідно до цього Кодексу.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» В Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: ч.1 п.24 - здійснювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, обов`язкову евакуацію затриманих осіб, що перебувають в ізоляторах тимчасового тримання; підозрюваних, обвинувачених осіб, щодо яких застосовано запобіжний захід - тримання під вартою, що перебувають в слідчих ізоляторах; етапування засуджених осіб, які відбувають такі покарання, як арешт, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк та довічне ув`язнення, з установ виконання покарань, розташованих у місцевостях, наближених до районів, де ведуться бойові дії, до відповідних установ, які розташовані в безпечній місцевості.

Статтею 5 КВК України визначаються фундаментальні принципи кримінально-виконавчого законодавства, виконання відбування покарань, до яких віднесено зокрема : законності, справедливості, гуманізму, демократизму, рівності засуджених перед законом, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого, диференціації та індивідуалізації виконання покарань.

З огляду на законодавчо визначені принципи справедливості, поваги до прав і свобод людини, взаємної відповідальності держави і засудженого суд приходить до висновку, що примусове переведення засудженого ОСОБА_5 окупаційною адміністрацією рф до іншої підконтрольної їй установи виконання покарань, прийняття відповідною посадовою особою країни агресора рішення про звільнення ОСОБА_5 від подальшого відбуття покарання, рішення про його примусову депортацію на територію Грузії, та Республіки Молдова не можуть визнаватись правомірними з точки зору чинного законодавства України, у зв`язку з чим суд вважає, що зазначені обставини не можуть бути підставою до застосування до засудженого ОСОБА_5 процедур у спосіб, що може погіршити його правове становище.

Враховуючи, що компетентним органам України станом на 22 лютого 2022 року було достеменно відомо, що засуджений ОСОБА_5 перебуває у статусі ув`язненого, фактично підконтрольним окупаційній адміністрації країни агресора, невжиття заходів щодо його затримання у період з 10.01.2024 року, під час перетинання засудженим ОСОБА_5 державного кордону України, в порядку процедури депортації до дня фактичного затримання 27.02.2024 року на переконання суду також не може бути підставою для застосування відносно нього процедур, що погіршують його правове становище, оскільки під час розгляду даного клопотання судом не встановлено обставин, які б вказували на навмисне переховування ОСОБА_5 від правоохоронних органів та ухилення від призначеного судом покарання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що період перебування ОСОБА_5 поза межами установи виконання покарань підлягає зарахуванню у загальний строк призначеного йому покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року.

Враховуючи вищевикладене, керуючись вимогами ст. 369-372, 537,539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Дніпровська виправна колонія (№89)» відносно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Визначити ОСОБА_5 початок строку виконання покарання визначеному вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року з дня його повторного затримання, тобто з 27 лютого 2024 року.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання період перебування його за межами установи виконання покарань з 3 листопада 2023 року по 26 лютого 2024 року включно, з розрахунку один день позбавлення волі за один день перебування за межами установи виконання покарань,

Зарахувати ОСОБА_5 у строк покарання фактичну відбуту ним частину покарання за вироком Токмацького районного суду Запорізької області від 22.01.2020 року в установах виконання покарань з 26 квітня 2019 року по 3 листопада 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду, протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1