КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2024 року,

за участю сторін кримінального провадження

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2024 року, серед інших питань, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 5 квітня 2024 року включно, з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, з визначенням обвинуваченому розміру застави, а саме 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити ОСОБА_7 запобіжний захід з тримання під вартою з можливістю внесення застави на більш м`який запобіжний захід (нічний домашній арешт або особисте зобов`язання) або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму.

Захисник вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням вимог КПК України.

Так, захисник посилається на те, що ухвала постановлена незаконним складом суду, оскільки місце знаходження органу досудового розслідування знаходиться у Шевченківському районі м. Києва, а останній епізод інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень - у Саксаганському районі м. Кривий Ріг, тобто, як наголошує захисник, обвинувальний акт і клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно було розглядатись разом з обвинувальним актом в Саксаганському районному суді м. Кривий Ріг або Шевченківському районному суді м. Києва.

Окрім того, захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 обвинувачуюся у скоєнні кримінальних правопорушень, яких він фактично не вчиняв. Також ОСОБА_7 до затримання працював, мав постійне місце мешкання, мав соціальні зв`язки - дочку та цивільну дружину. Крім того, захисник звертає увагу на те, що ОСОБА_7 хворіє гіпертонічною хворобою, ВІЛ, гепатитом С, і в умовах установи виконання покарання загострились хронічні захворювання, які напряму можуть вплинути на життя та вже негативно впливають на здоров`я ОСОБА_7 , що підтверджується тим, що час розгляду аналогічних клопотань йому неодноразово викликалась бригада лікарів ШМЛ та надавалась медична допомога у зв`язку з підвищеним артеріальним тиском в умовах Київського слідчого ізолятору.

Щодо клопотання прокурора, то захисник вказує, що наведені у прокурора ризики є безпідставними та недоведеними. Так, захисник наголошує, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, можливості і мети виїхати за межі України немає; докази стороною обвинувачення зібрані та відкриті стороні захисту; потерпілі та свідки допитані, будь-яких заяв від вказаних осіб про будь-які погрози з боку ОСОБА_7 не надходили, що свідчить про відсутність наведеним прокурором ризиків.

Крім того, на переконання захисника, в порушення вимог п.2 ч.5 ст.182 КПК України при винесенні спірної ухвали ані прокурором, ані судом взагалі не мотивовано причини збільшення суми застави встановленої законом, а саме, від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.Більше того, незважаючи на відсутність можливості у ОСОБА_7 внести заставу в розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка до 1 січня 2024 року складала 805200грн., судом фактично збільшено розмір застави більше ніж на 100000 грн. з урахуванням прожиткового мінімуму, який змінився. Захисник наголошує, що розмір визначеної судом застави є і був непомірним, а тому, оскільки ОСОБА_7 тривалий час не вніс заставу у зв`язку з відсутністю тих коштів, які зазначені в ухвалі, то в разі продовження дії запобіжного заходу судом, фактичному збільшенні суми застави і відмові в задоволенні апеляційної скарги, є всі підстави для зменшення розміру суми застави.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції: ухвалу про продовження строку тримання під вартою; клопотання про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

На виконання вимог ч. 2 ст. 422-1 КПК України з суду першої інстанції витребувані копії наведених документів.

Заслухавши доповідь судді,

- позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, які додатково вказали про безпідставність висунутого обвинуваченого, оскільки ОСОБА_7 його не вчиняв;

- пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вказавши про те, що судом з`ясовані обставини для вирішення питання продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, перевірені ризики, заявлені у клопотанні прокурора, на даний час у справі не допитані потерпілі, свідки;

- перевіривши наявні матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом оскаржуваної ухвали встановлено, що у провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

За змістом оскаржуваної ухвали під час проведення підготовчого судового засідання прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду та заявив клопотання про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Клопотання прокурора обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин ОСОБА_7 , здобувши особисті дані військовослужбовців Збройних Сил України, які у різній час під час виконання бойового завдання зникли безвісті, з корисливим мотивом, скориставшись даними останніх, отримавши нові сім-картки з їхніми номерами мобільних телефонів, до яких були прив`язані інтернет-додатки банківських карток, пересвідчившись у наявності банківських карток, а також наявності на них власних коштіввказаних осіб, маючи доступ до інтернет-банкінгу, за результатом проведених електронних операцій автоматизованим програмно-технічним комплексом з використанням електронно-обчислювального приладу, маючи доступ до профілю військових, протягом часу з травня 2022 року до листопада 2022 року здійснив частково переказ особистих грошових коштіввійськових на підконтрольний собі банківський рахунок, а частково, замовивши у банківських установах кредитні картки від імені військових, видаючи себе за добросовісного користувача, прийнявши зобов`язання від імені військових по виконанню кредитного договору, заволодів грошовими коштами банків.

Внаслідок кримінальних правопорушень ОСОБА_7 заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 490 грн., ОСОБА_10 на суму 890 грн. та 1900 грн.; ОСОБА_11 на суму 4053 грн. та 487 грн.; ОСОБА_12 на суму 6750 грн. та від імені ОСОБА_13 грошовими коштами АТ «ТАССКОМБАНК» в сумі 4850 грн.; ОСОБА_14 на суму 1995 грн.; ОСОБА_15 на суму 1793 грн; від імені ОСОБА_16 грошовими коштами АТ «СенсБанк» 88235 грн., ОСОБА_17 на суму 22000 грн.; ОСОБА_18 на суму 95900 грн.; ОСОБА_19 в сумі 300 грн. та від імені останнього грошовими коштами «АТ «Ощадбанк» на суму 4448, 76 грн. ; від імені ОСОБА_20 грошовими коштами ТОВ «Авентус» на суму 15000 грн.; від імені ОСОБА_21 грошовими коштами АТ «А-Банк» в суму 1766, 12 грн. Окрім того, ОСОБА_7 обвинувачується у придбанні та зберіганні без відповідного дозволу гранати Ф-1 та гранати РГ-5. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України.

Прокурор у клопотанні наголошує, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень.

При цьому прокурор вказує, що оскільки судовий розгляд кримінального провадження не розпочато, однак, ризики, передбачені ст.. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу продовжують існувати, а саме: переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, а тому, з метою забезпечення кримінального провадження та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків,виникла необхідність у продовженні раніше обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , який не одружений, на утримані не маємалолітніх та неповнолітніх дітей, раніше судимий 17березня 2014 рокуСаксаганським районним судом м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.309, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді позбавлення волі, на даний час до суду направленіобвинувальні актиу кримінальному провадженні № 0000504 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, тау кримінальному провадженні № 0000186 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 1 ст. 263 КК України.

В обґрунтування наявності ризику переховування від суду прокурор зазначає, що ОСОБА_7 усвідомлює міру покарання, яка йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненні тяжких злочинів (від 3 до 8 років позбавлення волі), тому, не маючи міцних соціальних зв`язків, постійного джерела доходів, може переховуватись від органів досудового розслідування або суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

На переконання прокурора, наявний ризик впливу як на свідків, так і на потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки обвинувачений проживає з ними в одному населеному пункті та має спільне коло друзів та знайомих. Крім того, враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може володіти відомостями компрометуючого характеру щодо потерпілих, або інших їх близьких, родичів, не встановлених в ході досудового розслідування. Враховуючи викладене. а також зважаючи на те, що ОСОБА_7 володіє даними щодо їх місця проживання, номерами телефонів та іншими контактними даними, наявні достатні підстави вважати, що, перебуваючи на волі, ОСОБА_7 матиме можливість впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від наданих показань.

Також, як зазначає прокурор, враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 16 епізодів злочинної діяльності, а, окрім того, відносно обвинуваченого на даний час розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000504 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а також обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 345 та ч. 1 ст. 263 КК України, слід дійти висновку, що у випадку не продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому існує ризик вчинення останнім інших аналогічних кримінальних правопорушень. Отримані в ході досудового розслідування докази, на переконання прокурора, дають достатні підстави вважати, що поведінка ОСОБА_7 є антисоціальною, схильною до систематичного порушення етичних норм, правил поведінки, що склались у суспільстві.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки. ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень (злочинів), за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, тож тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він обвинувачується, є достатньою та співрозмірною для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. З огляду на вік та стан здоров`я обвинуваченого, які дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі, прокурор вважає, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

На переконання прокурора, є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зухвалість вищевказаних кримінальних правопорушень свідчить про відсутність у обвинуваченого будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , розуміючи невідворотність покарання за вчинені ним діяння, знаючи про чисельність вчинених ним інших злочинів, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності.

Ураховуючи характер вчинених обвинуваченим злочинів та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, прокурор наголошує, що є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, або незаконними засобами через залякування впливати па потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначених злочинів, а також продовжуватиме вчиняти злочини проти власності, волі, честі та гідності особи, та може вчинити інші злочини, а тому, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжною заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченою, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки, зважаючи на дані про особу обвинуваченого, він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю.

На думку прокурора, не можливе і застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді особистої поруки, оскільки до суду не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно ОСОБА_7 саме такого запобіжного заходу.

Застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть, з застосуванням електронних засобів контролю та при забороні обвинуваченому цілодобово залишати житло, не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів), що, на переконання прокурора, унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Єдиним запобіжним заходом, який здатний забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків, є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

За змістом оскаржуваної ухвали захисник заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду, заявив клопотання про повернення обвинувального акту прокурору або про направлення обвинувального акту до Київського апеляційного суду для визначення підсудності, посилаючись на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000476 від 1 листопада 2022 року здійснювало СУ ГУНП в Київській області, яке не знаходиться в Святошинському районі, тому обвинувальний акт подано з порушенням територіальної підсудності. Крім того, заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу, посилаючись на відсутність заявлених ризиків, які з часом зникли. Просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту, або визначити мінімальний розмір застави.

Обвинувачений заявив письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більший м`який запобіжний захід, обґрунтовуючи це тим, що в нього загострилися хронічні захворювання, що унеможливлює його перебування під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Потерпіла ОСОБА_22 та представник потерпілого ОСОБА_23 підтримали думку прокурора.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При цьому, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до положень ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь встановлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин, тобто, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції наведені вимоги закону дотримано.

За результатами розгляду поданих клопотань судом задоволено клопотання прокурора та відмовлено у задоволенні клопотання обвинуваченого.

Ухвала обґрунтована тим, що, проаналізувавши доводи, наведені сторонами кримінального провадження, дослідивши наявні у розпорядженні суду матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку про те, що на даний час продовжують існувати ризики, які були підставою для застосування та подальшого продовження запобіжного заходу обвинуваченому, а саме: зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставин тих злочинів, які інкриміновані обвинуваченому та які мають значний ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а і для суспільства в цілому; те, що обвинувачений, перебуваючи на волі зможе вчинити спроби переховуватися від суду, про наявність даного ризику свідчить те, що ОСОБА_7 усвідомлює міру покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини у вчиненні тяжких злочинів; незаконно впливати на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні, які на даний час не допитані судом, крім того, проживає з ними в одному населеному пункті та має спільне коло друзів та знайомих. Крім того, враховуючи характер інкримінованих кримінальних правопорушень, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може володіти відомостями компрометуючого характеру щодо потерпілих та свідків; ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 16 епізодів злочинної діяльності, так як відносно нього на даний момент розглядається обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000504 за ч. 1 ст. 263 КК України, а також обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000186 за ч. 1 ст. 345, ч. 1 ст. 263 КК України, а отже, у випадку не продовження строку дії запобіжного заходу існує ризик вчинення останнім інших аналогічних кримінальних правопорушень.

Також судом взято до уваги дані про особу обвинуваченого, а саме: його вік, стан здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, те, що він неодружений, не має постійного джерела доходів, зареєстрований та проживає у м. Кривий Ріг , раніше не судимий. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що вказане не зменшує перелічених вище істотних ризиків та не є підставою для зміни чи скасування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Достатніх обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням до обвинуваченого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, суддею на даний час не встановлено, а стороною захисту та обвинуваченим не наведено.

Водночас, суд, керуючись правилами ч. 5 ст. 182 та ст. 183 КПК України, визначив обвинуваченому розмір застави, достатній для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За встановлених обставин суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а клопотання обвинуваченого не підлягає до задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та враховує таке.

За змістом оскаржуваної ухвали судом перевірялись доводи сторони захисту щодо порушення правил підсудності вказаного кримінального провадження, що знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі, а саме, зазначено про те, що ухвалою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2023 року відмовлено в задоволенні подання Київського апеляційного суду про направлення кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 відмовлено у задоволенні подання голови Святошинського районного суду міста Києва про направлення кримінального провадження за № 0000476 від 1 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 до іншого суду.

За встановлених обставин доводи сторони захисту про те, що внаслідок порушення правил підсудності ухвала постановлена незаконним складом суду є безпідставними.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то, на переконання колегії суддів, вони є необґрунтованими.

Так, колегія суддів враховує, що з наявних матеріалів встановлено, що питання продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вирішено на стадії підготовчого судового засідання, тобто, органом досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлені обставини, які, на думку сторони обвинувачення, свідчать, що обвинувачений вчинив певні злочини, а прокурором у цьому кримінальному провадженні визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта та прийнято рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, який був переданий у порядку ст. 291 КПК України, отже, ОСОБА_7 набув статусу обвинуваченого. Обґрунтованість висунутого обвинувачення підлягає перевірці судом першої інстанції під час судового розгляду шляхом дослідження наданих сторонами доказів.

Зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного перегляду судового рішення даної категорії справ, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку доводам захисника в частині доведеності або недоведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому злочинів, а також перевірити позицію захисника про те, що обвинувачений вказаних злочинів не вчиняв. Не вправі давати таку оцінку на даній стадії судового провадження і суд першої інстанції, оскільки оцінка доказам може бути надана у нарадчій кімнаті під час прийняття рішення за наслідками розгляду кримінального провадження по суті.

За змістом оскаржуваної ухвали, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд, врахувавши обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх наслідки, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі доведеності його винуватості у вчиненні вказаних злочинів,дані про особу обвинуваченого, а саме, міцність соціальних зв`язків, вік та стан його здоров`я, щодо якого на даний час в розпорядженні суду відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, виходив з наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам, з чим погоджується й колегія суддів, і наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника.

Колегія суддів враховує, що відповідно до положень згідно з п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

З наявних в розпорядження апеляційного суду даних встановлено, що ОСОБА_7 раніше судимий вироком Саксаганського районного суду м. Кривий Ріг Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України до позбавлення волі, і відомостей про те, що судимість погашена або знята у встановленому законом порядку матеріали справи не містять і стороною захисту не надано.

На даний час ОСОБА_7 висунуто обвинувачення у вчиненні, відповідно до ст. 12 КК України, нетяжкого та тяжкого кримінальних правопорушень, за вчинення яких передбачено покарання: за ч. 3 ст. 190 КК України у виді штрафу від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років; за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі від трьох до семи років.

З огляду на характер та обставини інкримінованих обвинуваченому злочинів, тяжкість покарання, яке може бути призначене обвинуваченому у разі доведення його винуватості у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність міцних соціальних зв`язків, місця роботи, джерел доходів, наявності інших кримінальних проваджень, які є предметом розгляду інших судів, на переконання колегії суддів, є небезпідставним ризик як переховування обвинуваченого від суду, так і вчинення інших кримінальних правопорушень, про що обґрунтовано вказав суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі.

Наведене спростовує доводи захисника про відсутність вказаних ризиків.

Окрім того, колегія суддів враховує, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від потерпілого, свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

З урахуванням вимог закону, ризик впливу на потерпілих та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому колегія суддів вважає, що з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків та потерпілих лише актуалізується, оскільки у результаті ознайомлення з матеріалами кримінального провадження обвинуваченим стає відомо про всіх осіб, які допитувалися у даному кримінальному провадженні, та зміст наданих ними показань, про що обґрунтовано вказав суд в оскаржуваній ухвалі.

Враховуючи, що станом на час розгляду заявлених прокурором та обвинуваченим клопотань у даному кримінальному провадженні ще не допитані потерпілі та свідки, колегія суддів вважає, що до моменту безпосереднього отримання судом показань вказаних осіб та дослідження їх судом на даному етапі судового розгляду кримінального провадження наявний ризик впливу з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні з метою зміни останніми показань на його користь.

З огляду на стадію судового розгляду та висунутого обвинувачення, на переконання колегії суддів, на даному етапі суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на потерпілих та свідків не зменшився, і наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги захисника.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, з урахуванням стадії судового розгляду, на даному етапі судового провадження не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Даних, які б підтверджували неможливість подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у тому числі за станом здоров`я, сторонами не надано.

Водночас, за наявності встановлених ризиків, судом обвинуваченому визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

У відповідності до положень п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України за вчинення тяжкого злочину визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

За змістом оскаржуваної ухвали та доводів апеляційної скарги встановлено, що суд першої інстанції встановив заставу 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Посилання сторони захисту на непомірність розміру застави обвинуваченому, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки, колегія суддів вважає, що розмір застави, визначений судом, з урахуванням встановлених ризиків, кількості епізодів злочинної діяльності, обставин кримінальних правопорушень, даних про особу обвинуваченого, вимог ст. 182 КПК України, позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, якесь бажання сховатись, дійшов правильного висновку про те, що обвинуваченому слід визначити розмір застави 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, враховуючи, що застава саме у такому розмірі буде належною гарантією того, що у разі сплати визначеного розміру застави, обвинувачений вирішить не зникати та дотримуватись належної процесуальної поведінки через побоювання втратити заставу.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, з урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, а тому підстав вважати його завідомо непомірним колегія суддів не вбачає.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до положень ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду захисник та обвинувачений посилались на те, що ОСОБА_7 до затримання працював, мав постійне місце мешкання, мав соціальні зв`язки - дочку та цивільну дружину; хворіє гіпертонічною хворобою, ВІЛ, гепатитом С, і в умовах установи виконання покарання загострились хронічні захворювання, які напряму можуть вплинути на життя та вже негативно впливають на здоров`я ОСОБА_7 , що підтверджується тим, що час розгляду аналогічних клопотань йому неодноразово викликалась бригада лікарів ШМЛ та надавалась медична допомога у зв`язку з підвищеним артеріальним тиском в умовах Київського слідчого ізолятору; що можливості і мети виїхати за межі України немає, проте, будь-яких доказів на підтвердження наведених обставин та спростування доводів прокурора в цій частині стороною захисту не надано.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що на даному етапі судового розгляду застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів, а саме: запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження, частина яких хоча і зменшилась, проте, продовжують існувати, та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, у тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 6 лютого 2024 року, якою обвинуваченому за ч. 3 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України ОСОБА_7 продовженозапобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто, до 5 квітня 2024 року включно, з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор», з визначенням обвинуваченому розміру застави, а саме 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4