Провадження №: 1-кс/336/691/2024
УХВАЛА

іменем України

30 червня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 у об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 10.06.2024, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України, стосовно підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника адвоката ОСОБА_8 ,

встановив:

30 червня 2024 року до слідчого судді надійшло клопотання старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 10.06.2024, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у провадженні слідчого відділу перебуває об`єднане кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 10.06.2024, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

ОСОБА_5 підозрюється в двох епізодах незаконного збуту особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено канабісу, 20 червня 2024 року приблизно о 10-40 год., у приміщенні кв. АДРЕСА_2 , та 28 червня 2024 року приблизно о 15-55 год., біля під`їзду буд. АДРЕСА_3 .

В обох випадках оперативну закупку за дорученням слідчого здійснювала ОСОБА_9 . За першим епізодом закупною передано підозрюваному грошові кошти в розмірі 250 грн., а за другим епізодом 300 грн.

Згідно з висновками судового експерта вилучена речовина рослинного походження являється особливо небезпечним наркотичним засобом обіг якого заборонено канабісом.

ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, що виражається у незаконному придбанні та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

28 червня 2024року о 19 годині 00 хвилин слідчим ОСОБА_3 складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину на підставі ч. 2 ст. 208 КПК України, який здійснив затримання особи ОСОБА_5 , безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин. Час фактичного затримання о 18 годині 18 хвилини 28 червня 2024 року.

29 червня 2024 року в даному кримінальному проваджені ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом видачі грошових коштів від 20.06.2024 та 28.06.2024; протоколом огляду від 20.06.2024 та 28.06.2024 в ході яких ОСОБА_9 було видано речовину рослинного походження; постановами про визнання речових доказів від 20.06.2024 та 28.06.2024; висновками судово-хімічних експертиз від 21.06.2024 та 29.06.2024; протоколами допитів свідків від 20.06.2024; протоколами допитів свідків від 28.06.2024; протоколом проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 від 28.06.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 від 28.06.2024.

Крім того, згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ОСОБА_5 може: - вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичного засобу;- знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, у зв`язку із тим, що на теперішній час досудовим розслідуванням не встановлено шляхи придбання та збуту наркотичних речовин; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; - переховуватись від органів досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки, підозрюваний, усвідомлюючи покарання передбачене санкцією вказаної статті може переховуватися від правоохоронних органів.

Під час досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 підозрюється в скоєнні тяжкого злочину, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав: - при обранні особистого зобов`язання та домашнього арешту підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, житла, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого. Враховуючи тяжкість вчиненого злочину є ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та такий запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, також зазначені запобіжні заходи не можуть виключити ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом доступу до мережі інтернет; особи, які заслуговують на довіру та поручаються за виконання підозрюваного ОСОБА_5 обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, відсутні. Застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим у зв`язку із відсутністю у нього постійного джерела доходу, а також, у разі її внесення, неможливості запобігти ризикам зазначеним у клопотанні.

Прокурор в судовому засіданні просив клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 задовольнити, оскільки наявні ризики передбачені п. 1, 2, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження та він обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень.

Підозрюваний ОСОБА_5 при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не погодився з вказаним клопотанням та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, оскільки має постійне місце проживання, при обшуку його особи та за місцем проживання наркотичних речовин не виявлено. Підозрюваний пояснив, що не ухиляється від органів досудового розслідування, телефон він втрати за декілька днів до подій в яких його підозрюють, а тому не може його знищити або сховати. Крім того він є особою, яка має інвалідність ІІІ групи, отримує пенсію та потребує лікування, періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування. В минулому він притягався до кримінальної відповідальності, судимості погашені, до нього зокрема застосувався запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, він його не порушував, був засуджений до покарання у виді позбавлення волі із застосування іспитового строку, який не порушував та був звільнений у зв`язку із закінченням іспитового строку.

Захисник адвокат ОСОБА_8 в судовому засіданні не погодився з вказаним клопотанням та просив застосувати більш м`який запобіжний захід, домашній арешт в період доби, вважає підозру необґрунтованою, оскільки має місце провокація, так як закупним була одна і та ж особа. Зазначені прокурором ризики є недоведеними, оскільки підозрюваний має постійне місце проживання, за межі міста Запоріжжя не виїжджав та наміру не має, підозрюваний має стабільний дохід отримує пенсію по інвалідності, потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Слідчий суддя, розглянувши клопотання, заслухавши пояснення прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши додані до клопотання матеріали, дійшов до такого висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан його здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність постійного місця роботи або навчання; репутацію; майновий стан; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Згідно з ч.1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000873 від 10.06.2024, за попередньою правовою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч.2 КК України.

Згідно з положеннями ст. 12 КК України злочин передбачений, ч. 2 ст. 307 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів за санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

29 червня 2024 року в даному кримінальному проваджені ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу з метою збуту та збуті особливо небезпечного наркотичного засобу.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: протоколом видачі грошових коштів від 20.06.2024 та 28.06.2024; протоколом огляду від 20.06.2024 та 28.06.2024 в ході яких ОСОБА_9 було видано речовину рослинного походження; постановами про визнання речових доказів від 20.06.2024 та 28.06.2024; висновками судово-хімічних експертиз від 21.06.2024 та 29.06.2024; протоколами допитів свідків від 20.06.2024; протоколами допитів свідків від 28.06.2024; протоколом проведення обшуку за адресою АДРЕСА_1 від 28.06.2024; протоколом затримання ОСОБА_5 від 28.06.2024.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року N 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Як слідує із матеріалів клопотання, у розпорядженні слідчого по даному кримінальному провадженню є достатні дані, що свідчать про обґрунтовану підозру ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого правопорушення.

Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочинів, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.

Враховуючи наведене, слідчий суддя дійшов до висновку, що повідомлена підозра є обґрунтованою (не є явно необґрунтованою) і може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, суд враховує також вимоги п.п.3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Доказами на обґрунтування ризику можуть бути, зокрема:

- документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку;

- інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи;

- перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином підтверджене документально;

- необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю;

- вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

В обґрунтування зазначених в клопотанні ризиків прокурор посилається на те, що підозрюваний офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичного засобу, підозрюваний скоїв тяжкий злочин, за який Кримінальним кодексом України передбачено покарання, у вигляді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна. Прокурор припускає, що підозрюваний усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та невідворотності покарання за його вчинення, перебуваючи на волі, буде переховуватись від органів досудового розслідування та суду, чим перешкоджатиме встановленню істини по справі. Прокурор вважає, що слід обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та захисник вважають наведені прокурором ризики не доведеними.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні не довела наявності підстав вважати, що існує ризик того, що підозрюваний ОСОБА_5 буде переховуватися від органів досудового розслідування чи суду, з огляду на таке.

Так злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 є тяжким злочином. Санкцією ч.2 ст. 307 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).

В даному випадку слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний був затриманий, як слідує з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_5 було затримано 28 червня 2024 року о 18 годині 18 хвилини, підставою затримання зазначено, що цю особу застали під час вчинення злочину, тобто особа не вчиняла явних дій, спрямованих на переховування від правоохоронних органів.

Прокурор вказує, що підозрюваний є раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, проте в матеріалах справи відсутні відомості про поведінку ОСОБА_5 під час попереднього випадку його притягнення до кримінальної відповідальності, яка б свідчила про його схильність до ухилення від органу досудового розслідування.

Доказів, які б свідчили про схильність підозрюваного до ухилення від органу досудового розслідування, прокурором не надано.

В судовому засіданні було з`ясовано, що ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 186 КК України до нього застосовувався запобіжний захід підписка про невиїзд. Вказаний запобіжний захід він не порушував, в подальшому його призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнено з іспитовим строком 2 роки. ОСОБА_5 покладені на нього обов`язки не порушував та був звільнений від відбування покарання по закінченню іспитового строку. Ці відомості повідомив в судовому засіданні підозрюваний та вони узгоджуються з відомостями, які містяться у вимозі щодо судимості особи.

Запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.

Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни тощо, проте таких доказів прокурором не надано.

Вчинення інших кримінальних правопорушень, про це, наприклад, може свідчити те, що підозрюваний, обвинувачений раніше неодноразово засуджувався за вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів доданих до клопотання слідує, що ОСОБА_5 раніше не судимий, судимості погашені.

Відтак, твердження сторони обвинувачення ґрунтується виключено на припущенні, і не підтверджується жодними об`єктивними доказами.

Слідчий суддя вважає, що тяжкість скоєного злочину не може бути підставою для обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у вигляді взяття під варту (рішення ЄСПЛ у справі «Ніколова проти Болгарії»).

Крім того, у рішенні ЄСПЛ по справі «Ноймайстер проти Австрії», викладена позиція відповідно до якої позбавлення волі особи (тримання під вартою) не повинно перетворюватися на своєрідну прелюдію до завчасного відбування можливого у майбутньому вироку про позбавлення волі.

Так, міра запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може бути виправдана очікуваним покаранням у вигляді позбавлення волі.

Підозрюваний та захисник пояснили, що ОСОБА_5 перешкод слідству не чинив.

В клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під варту необхідність застосування такого запобіжного заходу обґрунтовується тим, що підозрюваний перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, на думку слідчого судді, це твердження наповнено формальним змістом, оскільки, заявляючи про наявність зазначеного ризику, прокурор не доводить ці обставини належними засобами.

Слідчий суддя вважає, що у ході розгляду клопотання прокурором не доведено, що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Так, матеріалами клопотання підтверджується, що ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

Крім того, підозрюваний є особою, яка має інвалідність ІІІ групи, отримує пенсію, потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Доводи прокурора про те, що підозрюваний не працевлаштований, не має постійного джерела доходів, грошові кошти заробляє шляхом збуту наркотичних засобів, є необґрунтованими. Сторона обвинувачення не перевірила чи отримує особа дохід тощо.

Наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та особисті обставини ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про відсутність підстав для застосування такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 176 КПК України такий запобіжний захід як тримання під вартою, є найбільш суворим запобіжним заходом і застосовується лише тоді, коли прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів передбачених частиною першою цієї статі не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

Прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, але прокурором не доведено що до підозрюваного не може бути застосований більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою для запобігання наведеному ризику, слідчий суддя дійшов до висновку що з метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження до ОСОБА_5 доцільно застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт, який забезпечить дотримання ним процесуальних обов`язків під час досудового слідства.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначаючи адресу, за якою обирається домашній арешт, слідчий суддя виходить із того, що згідно матеріалів клопотання та показань підозрюваного ОСОБА_5 він проживає адресою: АДРЕСА_1 . Підозрюваний є особою, яка має інвалідність ІІІ групи, потребує лікування та періодичного обстеження в медичному закладі для отримання підтримуючого лікування.

Отже, наведені вище фактичні дані цього кримінального провадження та матеріали, які характеризують підозрюваного ОСОБА_5 у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином здатний запобігти запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби.

Разом з цим, при обранні запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язки, визначені п.п. 1-3 ч.5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 29, 55, 63, 129 Конституції України, ст. ст. 131-132, 176-178, 181, 183, 193-194, 196, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

В клопотанні старшого слідчого відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області капітан поліції ОСОБА_3 , погодженому прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби, за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 (два) місяці, в межах строку досудового розслідування в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000873 від 10.06.2024, а саме до 26 серпня 2024 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі процесуальні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою;

2) не залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , в період часу з 20-00 години до 06.00 години наступного дня.

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання.

Встановити строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, який не може перевищувати двох місяців, тобто до 26 серпня 2024 року.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про те, що у разі ухилення від виконання цієї ухвали слідчим суддею, судом може бути вирішено питання про зміну запобіжного заходу щодо нього на більш суворий.

Припинити затримання ОСОБА_5 негайно в залі суду після оголошення цієї ухвали.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Контроль за виконанням ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_5 покласти на відділ поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали для контролю за поведінкою ОСОБА_5 направити до відділу поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області.

Копію ухвали про застосування запобіжного заходу вручити ОСОБА_5 після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Слідчий суддя: ОСОБА_1