Справа № 521/1844/24
Пр. № 1-кп/521/1289/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 квітня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в присутності обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000482 від 13.11.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Запоріжжя Велико-Олександрівського району Херсонської області, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, згідно ухвали Арзицького районного суду Одеської області від 12.02.2019 року, до якого за ч. 1 ст. 122 КК України були застосовані заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом,

у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в період дії воєнного стану, запровадженого Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від. 24 02.2022 №64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-Х1, який в подальшому неодноразово продовжений, останній раз строк дії воєнного стану продовжено на 90 діб Указом Президента України від 06.11.2023 № 734/2023, затверджений Законом № 3429-ІХ від 08.11.2023, а саме до 14 лютого 2024 року, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану, за наступних обставин.

Так, 12 листопада 2023 року, близько 15 години, у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння чужим майном. В подальшому, реалізуючи вказаний злочинний умисел, ОСОБА_4 прибув за адресою: АДРЕСА_2 , де визначив предметом свого злочинного посягання майно осіб, що знаходилося в будинку за вказаною адресою. Далі, використовуючи заздалегідь підготовлені засоби для приховання зовнішності та недопущення залишення біологічних слідів, а саме тканинну маску та рукавички, одягнув останні собі на обличчя та руки, зайшов до вказаного будинку АДРЕСА_2 , де на той час знаходилася неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 .

В подальшому, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , взяв до рук розкладний ніж, який знаходився при ньому, зайшов до приміщення кухні вказаного будинку, та почав ходити по приміщенню з метою пошуку цінного майна, де помітив неповнолітню потерпілу ОСОБА_7 , яка знаходилася в даному будинку та тримаючи свій розкладний ніж в руках, висловив останній вимогу про передачу йому наявного у неї цінного майна.

Після чого, ОСОБА_7 , знаходячись в стані сильного страху за своє життя та емоційного стресу, реально сприймаючи погрозу для свого життя та здоров`я, зуміла відволікти увагу ОСОБА_4 та закрилася в одній з кімнат будинку. Після чого, через вікно зазначеної кімнати, ОСОБА_7 залишила приміщення даного домоволодіння та пішла кликати інших осіб на допомогу.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на незаконне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 повернувся до приміщення будинку АДРЕСА_2 та заволодів мобільним телефоном чорного кольору марки «Samsung», модель «Galaxy А22», вартість якого складає 3576,66 гривень, який знаходився в будинку та належав потерпілій ОСОБА_7 .

В подальшому, із вказаним майном ОСОБА_4 залишив місце скоєння кримінального правопорушення, розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 3576,66 гривень.

Крім того, згідно висновку судово-психологічної експертизи №793 від 26.12.2023 року, дії ОСОБА_4 для неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 мали психотравмувальний характер, внаслідок яких в останньої погіршився стан життя.

Допитаний в ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні у повному обсязі, щиро розкаявся, повністю підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини, за яких він здійснив напад на потерпілу ОСОБА_7 .

При цьому обвинувачений докладно та детально розповів про те як він готувався до вчинення даного злочину, у повному обсязі підтвердив обставини застосування ним належного йому ножа під час вчинення злочину. Сумнівів під час допиту обвинуваченого, щодо наданих ним показань у суду не виникло.

Окрім повного визнання своєї вини, вина обвинуваченого ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні повністю доказана і підтверджується зібраними в порядку ст. ст. 84-86, 91-93 КПК України доказами, дослідження яких відповідно до ст. 349 ч. 3 КПК України за згодою учасників кримінального провадження судом визнано недоцільним щодо тих обставин, які ніким не оскаржуються і обмежено допитом обвинуваченого та дослідженням обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також предметом дослідження судом доцільним було визначено дослідження матеріалів, які підтверджують наявність судових витрат, речових доказів та застосованих заходів забезпечення кримінального провадження.

Окремо, за згодою всіх учасників кримінального провадження, судом було прийнято рішення щодо дослідження висновків судово-психологічної експертизи № 793 від 26.12.2023 року у відношенні потерпілої та судово-психіатричного експерта №739 від 07.12.2023 року проведеного у відношенні обвинуваченого.

При цьому судом з`ясовано правильність розуміння обвинуваченим та учасниками обставин щодо недоцільності дослідження доказів, добровільність їх позиції, та роз`яснено положення ч. 3 ст. 349 КПК України.

З дослідженого судом висновку судово-психологічної експертизи №793 від 26.12.2023 року вбачаються наступне.

1.У потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рівень інтелектуального розвитку відповідає «низькій» нормі для її вікової групи. З особистісних особливостей слід зазначити прагнення слідувати нормам, прийнятим в суспільстві, високий ступінь ідентифікації з традиційною культурною та соціальною роллю жінки в суспільстві. Психологічне дослідження виявило у випробуваної низьку здатність до витіснення і підвищену увагу до негативних сигналів, підвищену тривожність, застрягаємість, фіксованість на негативних переживаннях.

2.Індивідуально-психологічні особливості потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не могли суттєво вплинути на її поведінку під час скоєння відносно неї протиправних дій.

3.У потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не має індивідуально-психологічних особливостей, що могли суттєво вплинули на характер її свідчень у справі.

4.Ситуація, що досліджується за справою, є психотравмувальною для неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У неї погіршився стан життя.

5.Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням її емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, і давати про них відповідні показання.

6.Неповнолітня потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на момент скоєння протиправних дій відносно неї знаходилась в стані сильного страху за своє життя та емоційного стресу, що суттєво вплинуло на її поведінку та свідомість при вчиненні відносно неї розбійного нападу.

З дослідженого судом висновку судово-психіатричного експерта №739 від 07.12.2023 року вбачаються наступне.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не страждає на хронічне психічне захворювання, недоумство. Виявляє клінічні ознаки «Емоційно нестабільного розладу особистості, імпульсивний ти» ( що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F60.30» за «Міжнародною класифікацією хвороб» 10-го перегляду), здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

На підставі вищевикладеного, суд вважає, що вина ОСОБА_4 у скоєному кримінальному правопорушенні повністю доказана та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 187 КК України, за кваліфікуючими ознаками: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій) поєднаний з проникненням у житло, вчинений в умовах воєнного стану.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його соціальне та матеріальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, позитивну поведінку обвинуваченого як після скоєного злочину, так і в ході досудового слідства та розгляду справи в суді, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає обставинами які пом`якшують покарання ОСОБА_4 - щире каяття, повне визнання своєї вини у вчиненому злочину.

Відповідно до ст. 67 КК України, суд визнає обставинами які обтяжують покарання ОСОБА_4 рецидив кримінального правопорушення.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд також враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, які вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації.

Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч. 1 ст. 1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

При обранні виду та міри покарання, судом також враховані обставини нападу ОСОБА_4 ,внаслідок якого у неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 погіршився стан життя, що підтверджується висновком судово-психологічної експертизи № 793 від 26.12.2023 року.

Щодо особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує зокрема те, що обвинувачений, повністю визнав свою винуватість, виявляє щире каяття, на диспансерних обліках в наркологічному та психоневрологічному диспансері не значиться.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання, особи обвинуваченого, його ставлення до вчиненого діяння, зокрема, що обвинувачений визнав свою вину, усвідомив протиправну поведінку, жалкує з приводу вчиненого злочину, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд приходить до переконання про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у нижніх межах санкції осудної статті з конфіскацією майна.

Відповідно до правового висновку Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловленого в ухвалі від 24.11.2015 року, підставами для судового розсуду (судової дискреції) при призначенні покарання виступають: кримінально-правові відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК), при визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК тощо; індивідуалізація покарання - конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у рішенні в справі «Довженко проти України» зазначає про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_4 зазначене вище покарання за ч. 4 ст. 187 КК України, суд виходить із того, що воно є достатнім для виправлення обвинуваченого, для запобігання вчиненню ним нових злочинів, та таким, що відповідає його особі, справедливим, а також достатнім для досягнення передбачених ч.2 ст.50 КК України цілей покарання, та відповідає принципу верховенства права.

Враховуючи викладене, суд вважає неможливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання в умовах ізоляції від суспільства і не знаходить підстав для застосування ст. ст. 69, 75, 76 КК України при призначенні покарання.

При цьому, суд вважає таке рішення справедливим та достатнім для досягнення мети покарання таким, що відповідає принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Цивільний позов по справі відсутній.

Питання речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язанні із залученням експерта, підлягають відшкодуванню відповідно до вимог ст. ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 349, 373, 374, 376, 615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 8 (вісім) років з конфіскацією майна.

До набрання вироком законної сили, обрати у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 вираховувати з моменту його фактичного затримання, а саме з 15.11.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у сумі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривень 84 (вісімдесят чотири) копійок.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 22.11.2023 року (справа № 521/25760/23, пр. № 1-кс/521/3996/23) скасувати.

Арешт, накладений згідно ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року (справа № 521/25760/23, пр. № 1-кс/521/4002/23) скасувати.

Речові докази по справі:

-Носій інформації, у вигляді DVD-R диску на якому містяться записи з камер відеоспостереження, що розміщені по АДРЕСА_2 , Носій інформації, у вигляді DVD-R диску з написом «Му Media», на якому містяться записи з нагрудних камер відеоспостереження працівників поліції, які виїздили на повідомлення «102» - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

-Мобільний телефон марки «Samsung», модель Galaxy А22, чорного кольору з чохлом чорного кольору, який поміщено до сейф-пакету №0562500 повернути законному власнику, а саме потерпілій ОСОБА_7 або її представнику у встановленому законом порядку після набрання вироком законної сили;

-швейцарський ніж, коричневого кольору, який було вилучено та упаковано до спеціального сейф - пакету НПУ №РSР3237172, дверну ручку, білого кольору, яка була вилучена та упакована до спеціального сейф - пакету НПУ №РSР2251243, шматок ганчірки, рожевого кольору, яка була вилучена та упакована до спеціального сейф - пакету НПУ №РSР1236024, поліетиленове пакування, залишки ізоленти синього кольору, які поміщено до сейф-пакету №WAR1550366; пару рукавичок чорного кольору, які поміщені до сейф-пакету №WAR1550365, шматок тканини рожевого кольору, який поміщений до сейф-пакету №WAR1550379 знищити після набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подачі апеляційної скарги, яка може бути подана до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - з дня отримання його копії.

Обмеження права оскарження даного вироку визначені ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суддя: ОСОБА_8