ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2015/24 Справа № 196/1276/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000920 від 28.08.2023 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , уродженця с.Карабинівка Павлоградського району Дніпропетровської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, військовозобов`язаного, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, штукатура 2 будівельного відділення взводу загальнобудівельних робіт роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, у військовому званні «солдат», на підставі ст.89 Кримінального кодексу України (далі- КК) не має судимості, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , -

визнано винним та засуджено за ч.3 ст. 286-1 КК до покарання у виді шести років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк сім років.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислюється з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК зараховано у строк покарання ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення з дня затримання - з 29 серпня 2023 року по дату набрання вироком законної сили включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №213 від 01 серпня 2023 року ОСОБА_8 призначено на посаду штукатура 2 будівельного відділення взводу загальнобудівельних робіт роти інженерної підтримки військової частини НОМЕР_2 .

Згідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №237 від 25 серпня 2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25 серпня 2023 року по 03 вересня 2023 року вибув у частину щорічної основної відпустки.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Згідно ст.ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» (далі - Статуту внутрішньої служби ЗС України) солдат ОСОБА_8 , як військовослужбовець, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, поважати честь і гідність кожної людини, додержуватися правил поведінки військовослужбовців, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, берегти державне майно, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10 грудня 1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Так, 28 серпня 2023 року близько 21 години 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_8 , знаходячись у відпустці, не маючи посвідчення на право керування транспортним засобом та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння (в крові 1,58 ‰, в сечі 2,42 ‰), керуючи технічно справним транспортним засобом - автомобілем «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 17.01.2023 належить ОСОБА_9 , в темний час доби із увімкненим світлом передніх фар рухався по сухому асфальтованому покритті проїжджої частини автодороги «Т-04-13 Царичанка - Магдалинівка - Губиниха», від с.Преображенка у напрямку с.Прядівка, Дніпровського району Дніпропетровської області, перевозячи на передніх пасажирських сидіннях пасажирів ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Надалі, під час руху, ОСОБА_8 проявляючи кримінально-протиправну недбалість, діючи необережно, легковажно розраховуючи на запобігання дорожньо-транспортної пригоди, маючи об`єктивну можливість у межах видимості за напрямком руху спостерігати за дорожньою обстановкою, а також своєчасно реагувати на її зміни, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушуючи Правила дорожнього руху, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, проявляючи неуважність до дорожньої обстановки та ігноруючи її зміни, за відсутності перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, рухаючись автомобільною дорогою «Т-04-13 Царичанка - Магдалинівка - Губиниха» у Дніпровському районі Дніпропетровської області, не врахував дорожню обстановку, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , не обрав у встановлених межах безпечну швидкість руху, внаслідок чого, в районі електроопори № 49 втратив контроль над керуванням автомобіля «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та правими колесами виїхав за межі проїзної частини автодороги праворуч, за напрямком свого руху, після чого в стані бокового занесення повернувся на проїзну частину та виїхав за межі автодороги до лівого кювету, за напрямком свого руху, де відбулося перекидання зазначеного транспортного засобу.

Своїми діями водій автомобіля «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_8 , грубо порушив вимоги п.п. 2.1. а), 2.3. б), 2.9. а) та п. 12.1. Правил дорожнього руху, якими передбачено:

п. 2.1. «Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

а) посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 2.9. «Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»;

п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення водієм ОСОБА_8 п. 12.1. Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої:

- пасажир автомобіля «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_10 , яка перебувала на передньому пасажирському місці справа від пасажира ОСОБА_11 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: сумісної тупої травми тіла: закритої травми грудної клітини, численних переломів ребер грудної клітини з обох сторін, частина яких супроводжувалася пошкодженням пристінкової плеври і пошкодженням легень; крововиливів у плевральні порожнини, інфільтруючих крововиливів у товщі м`яких тканин грудної клітини та в стінку аорти; перелому 5-го грудного хребця; уламкового перелому лівої стегнової кістки; забитої рани голови; крововиливів у м`які покривні тканини голови та в м`які мозкові оболонки; численних саден на тілі.

Зазначені тілесні ушкодження виникли у короткий проміжок часу від дії тупих твердих предметів та при ударі об такі, виникли за умов дорожньо-транспортної пригоди, при ударі виступаючими частинами салону і кузова автомобіля, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до настання смерті ОСОБА_10 на протязі короткого проміжку часу рахованого в хвилинах, після отримання травми, тобто 28 серпня 2023 року в проміжок часу 21 год. 30 хв. - 22 год. 00 хв.

Смерть ОСОБА_10 настала на місці дорожньо-транспортної пригоди внаслідок сумісної тупої травми тіла: закритої травми грудної клітини, численних переломів ребер грудної клітини з обох сторін, частина яких супроводжувалася пошкодженням пристінкової плеври і пошкодженням легень; крововиливів у плевральні порожнини, інфільтруючих крововиливів у товщі м`яких тканин грудної клітини та в стінку аорти; перелому 5-го грудного хребця; уламкового перелому лівої стегнової кістки; забитої рани голови; крововиливів у м`які покривні тканини голови та в м`які мозкові оболонки; численних саден на тілі.

Згідно даних судово-токсикологічного дослідження крові та сечі ОСОБА_10 , етиловий спирт у концентрації 1,85 ‰ у крові, та 2,14 ‰ у сечі;

- пасажир автомобіля «OPEL VIVARO», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 , яка перебувала на передньому пасажирському місці справа від водія, отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку; перелому нижньої щелепи зі зміщенням; закритого перелому лонної та сідничної кісток зліва; закритого перелому правої лопатки.

Дані тілесні ушкодження могли бути спричинені 28 серпня 2023 року при дії тупим предметом з обмеженою контактуючою поверхнею (яким може бути і деталь салону автомобіля) чи об такий і відносяться в сукупності до категорії середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, так як викликали тривалий розлад здоров`я на термін, більш як 21 день.

В умовах вказаної події, солдат ОСОБА_8 , керуючи вищезазначеним транспортним засобом, мав технічну можливість запобігти настанню даної дорожньо-транспортної пригоди за умови виконання ним вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху.

З огляду на вказане, порушення солдатом ОСОБА_8 вимог п. 12.1. Правил дорожнього руху, знаходилось у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення смерті потерпілої ОСОБА_10 та спричинення потерпілій ОСОБА_11 середньої тяжкості тілесного ушкодження.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.3 ст.286-1 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесні ушкодження та смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, висновків суду щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення та правову кваліфікацію його дій за ч.3 ст.286-1 КК, просить змінити вирок суду першої інстанції у зв`язку із суворістю призначеного покарання. Посилається на встановлені судом пом`якшуючі покарання обставини, а саме - визнання обвинуваченим ОСОБА_8 своєї вини у повному обсязі, його щиросердне розкаяння, активне сприяння слідству у розкриття злочину. При цьому судом не встановлено обставин, які обтяжують покарання.

Також захисник вказує на те, що за час проведення досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_8 вже багаторазово пожалкував про скоєне ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей. Крім того, як зазначає апелянт, обвинувачений фактично примирився з потерпілим, що підтверджується відповідними заявами (а.с.83,84).

Поміж іншого захисник просить врахувати, що обвинувачений ОСОБА_8 є військовослужбовцем ЗСУ та бажає надалі боронити Україну від російської агресії, раніше не судимий, за місцем служби характеризується позитивно, на обліку у наркологічному диспансері та у психіатра не перебуває.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не врахував ту обставину, що на ділянці дороги, де сталося ДТП, взагалі відсутня розмітка та дорожні знаки згідно розділу 33,34 ПДР, що підтверджується пунктами 7 і 11 протоколу огляду місця ДТП від 29.08.2023, що, на думку захисника, також може впливати на реакцію і дії водія під час руху у нічний час та в цілому на ступінь його вини.

Тому апелянт переконаний, що суд першої інстанції, з урахуванням усіх вищенаведених обставин, мав можливість призначити ОСОБА_8 менш суворе покарання в межах санкції статті.

З огляду на викладене просить апеляційний суд вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року змінити та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286-1 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпілі ОСОБА_12 та ОСОБА_11 не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, однак їх неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК України, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі та просив пом`якшити обвинуваченому покарання до 5 років позбавлення волі, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити вирок суду першої інстанції без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація його дій за ч.3 ст.286-1 КК ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються захисником в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що стороною захисту фактично порушується питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 ККта роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Зміст оскаржуваного вироку свідчить про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК, належним чином врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів з необережною формою вини, дані про особу обвинуваченого, який в силу ст.89 КК України не має судимості, позитивно характеризується за місцем проживання та останнім місцем проходження служби, думку потерпілих (із яких ОСОБА_11 не наполягала на суворій мірі покарання, а ОСОБА_12 наполягав на покаранні у виді позбавлення волі), а також наявність обставини, що згідно статі 66 КК пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття у скоєному злочині. Водночас визначених ст.67 КК обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також судом не було встановлено підстав для застосування положень ст.ст.75, 69 КК.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про наявність підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання саме у виді шести років шести місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк сім років, тобто в межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність, за якою обвинуваченого визнано винним. Разом з цим апеляційний суд не вбачає підстав для пом`якшення покарання винному, оскільки воно не є максимально можливим за санкцією ч.3 ст.286-1 КК, а отже - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Тому підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , на чому наполягає сторона захисту, суд апеляційної інстанції не вбачає.

При цьому не заслуговують на увагу апеляційного суду посилання захисника на те, що на ділянці дороги, де сталося ДТП, взагалі відсутня розмітка та дорожні знаки згідно розділу 33,34 ПДР, що підтверджується пунктами 7 і 11 протоколу огляду місця ДТП від 29.08.2023, що, на думку захисника, також може впливати на реакцію і дії водія під час руху у нічний час та в цілому на ступінь його вини, оскільки такі аргументи не спростовують висновків про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч.3 ст.286-1 КК за обставин, встановлених вироком суду.

Щодо бажання обвинуваченого ОСОБА_8 й надалі боронити Україну від російської агресії, на що посилається захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Законом України "Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо запровадження інституту умовно-дострокового звільнення осіб від відбування покарання для безпосередньої їх участі в обороні країни, захисті її незалежності та територіальної цілісності" від 8 травня 2024 року № 3687-IX що набрав чинності з 18 травня 2024 року, внесені зміни до Кримінального кодексу України та доповнено статтею 81-1 КК, яка передбачає, що під час проведення мобілізації та/або дії воєнного стану до осіб, які відбувають покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, судом може бути застосовано умовно-дострокове звільнення для проходження ними військової служби за контрактом.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, передбачене цією статтею, не застосовується до осіб, засуджених за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджених за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджених за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 цього Кодексу, а також до засуджених службових осіб, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 цього Кодексу займали особливо відповідальне становище.

У разі застосування судом умовно-дострокового звільнення на підставі, визначеній цією статтею, така особа звільняється умовно-достроково від відбування лише основного покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом може бути застосовано судом, якщо засуджений виявив бажання проходити військову службу за контрактом та відповідає вимогам проходження військової служби за контрактом, визначеним статтею 21-5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

При ухваленні рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом суд покладає на особу, звільнену від відбування покарання, обов`язок невідкладно, але не пізніше 24 годин після набрання законної сили судовим рішенням про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, прибути у супроводі ІНФОРМАЦІЯ_4 для укладення контракту та проходження військової служби.

Таким чином обвинувачений ОСОБА_8 має можливість реалізувати своє право на проходження військової служби за контрактом в порядку виконання вироку суду, який набрав законної сили.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , - залишити без задоволення, а вирок Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.3 ст. 286-1 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою - в той саме строк з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4