ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 629/2766/22

провадження № 51-5593км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 , спільну касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 на вирок Харківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000582, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Миколаївка Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 3 ст. 286-1 КК України і засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до обвинуваченого ОСОБА_7 , ПАТ «СК» АСКО - Донбас Північний» про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо арешту, речових доказів та процесуальних витрат.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

30 вересня 2022 року приблизно о 17:00 ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, керуючи автомобілем «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , рухаючись по вул. Яремчука у с. Нова Іванівка Лозівського району Харківської області зі сторони м. Лозова Харківської області, з невстановленою на досудовому слідстві швидкістю, проїжджаючи в районі будинку № 28 у зазначеному вище населеному пункті, діючи необережно, не переконавшись у безпеці своїх дій, обрав такі прийоми керування транспортним засобом, при яких допустив втрату контролю над керуванням, чим грубо порушив вимоги підпункту «а» пункту 2.9 та пункту 12.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР).

Внаслідок дорожньо-транспортної події (далі - ДТП) водій мопеду «Delta», без р.н. ОСОБА_11 згідно з висновком судово-медичної експертизи від 30 листопада 2022 року N° 12-17/646- Л3т/22 отримав тяжкі тілесні ушкодження та від отриманих травм помер на місці.

Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи від 12 грудня 2022 року № CE-19/121-22/16584-IT дії водія автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 не відповідали вимогам пункту 12.1 ПДР та знаходились з технічної точки зору у причинному зв?язку з виникненням даної ДТП.

Вироком Харківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, в частині призначеного покарання скасовано та постановлено новий вирок у цій частині. Призначено ОСОБА_7 , обвинуваченому за ч. 3 ст. 286-1 КК України, покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 8 років. У решті вирок суду залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 просить вирок апеляційного суду від 15 червня 2023 року змінити у частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом апеляційної інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого: вважати ОСОБА_7 засудженим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. З ст. 286-1 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років. Вважає, що апеляційний суд, скасовуючи вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та ухвалюючи в цій частині новий вирок, не навів належних для цього підстав та безпідставно не залишив ОСОБА_7 покарання, призначене вироком суду першої інстанції. Вважає, що призначене апеляційним судом покарання ОСОБА_7 є явно несправедливим внаслідок суворості. Стверджує, що ОСОБА_7 під час судового розгляду визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, сприяв розкриттю злочину та з`ясуванню обставин кримінального правопорушення, злочин вчинив з необережності, щиро розкаявся, усвідомив протиправність своїх дій, частково добровільно відшкодував шкоду, завдану потерпілому, одружений, проходив військову службу у військовій частині на посаді старшого водія телефоніста, сержанта, має зареєстроване місце проживання, раніше не судимий, тобто має міцні соціальні зв`язки та до ДТП вів нормальний спосіб життя. Вважає, що зазначені обставини не взяті апеляційним судом до уваги, тому призначене ОСОБА_7 апеляційним судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок суворості. Зазначає, що стан алкогольного сп`яніння обвинуваченого на момент вчинення кримінального правопорушення не можна враховувати як обтяжуючу покарання обставину згідно зі ст. 67 КК України, оскільки перебування особи у стані алкогольного сп`яніння є кваліфікуючою обставиною диспозиції ч. 3 ст. 286-1 КК України. Стверджує, що травмування чи загибель особи малолітнього віку в результаті ДТП не охоплювались і не могли охоплюватись умислом засудженого, а тому відсутні правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання.

У спільній касаційній скарзі потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 останні просять вирок Харківського апеляційного суду від 15 червня 2023 стосовно ОСОБА_7 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості. Вважають, що ОСОБА_7 за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, має бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 10 років. Вважають, що щирість каяття ОСОБА_7 не є реальною та переконливою. Стверджують, що протиправна поведінка ОСОБА_7 в минулому та чергове грубе порушення ПДР останнім, посткримінальна поведінка обвинуваченого, відсутність свідомого та щирого каяття, не вчинення жодних дій, які б свідчили про наміри останнього хоч якось компенсувати забране життя малолітньої дитини у своїй сукупності вказують на необхідність застосування найсуворішого покарання, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України. Вважають, що покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, призначене ОСОБА_7 апеляційним судом з порушенням вимог статей 2, 50, 65, 67 КК України, без повного та об`єктивного аналізу обставин, які у своїй сукупності свідчать про необхідність призначення більш суворого покарання.

У заяві на адресу Верховного Суду представник потерпілого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_9 просить провести розгляд кримінального провадження без участі її і потерпілого ОСОБА_8 , просить спільну скаргу її та потерпілого задовольнити, а у задоволенні касаційної скаргизахисника ОСОБА_6 просить відмовити.

Позиції учасників судового провадження

Захисник ОСОБА_6 підтримав свою касаційну скаргу, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 просив залишити без задоволення, надавши суду письмові заперечення на касаційну скаргу потерпілого та його представника, у яких він підтримав свою позицію.

Прокурор ОСОБА_5 просив у задоволенні касаційної скарги захисника відмовити, а касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 просив задовольнити частково.

Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а касаційна скарга потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви Суду

Відповідно до вимог ст. 433 Кримінального процесуального Кодексу України (далі - КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень у межах касаційної скарги.

У статті 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Як убачається з касаційної скарги, доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та кваліфікація його дій у скаргах не оспорюються.

Доводи сторони захисту та потерпілої сторони про невідповідність призначеного засудженому покарання внаслідок суворості та м`якості і можливість призначення відповідно менш чи більш суворого покарання є необґрунтованими, виходячи з нижчезазначеного.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Суд апеляційної інстанції зазначених вимог закону про кримінальну відповідальність дотримався.

Апеляційний суд зазначив, що при призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , місцевий суд врахував ступінь тяжкості скоєного ним злочину, а саме те, що ОСОБА_7 скоїв тяжкий злочин, з необережності. Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття обвинуваченого ОСОБА_7 та часткове відшкодування ним шкоди, а також сприяння розкриттю злочину. При цьому, судом не встановлено обставин, які згідно ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

З урахуванням обставин справи, а саме того, що злочин вчинено у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок ДТП загинула малолітня дитина, а тяжкість наслідків у виді смерті малолітньої дитини є невиправною і не може бути компенсованою відшкодуванням збитків у матеріальному виразі, беручи до уваги думку потерпілого, який наполягав на призначенні найсуворішого покарання, особи обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, одружений, є військовослужбовцем, суд дійшов висновку про те, що призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України не буде сприяти досягненню мети покарання, та не буде справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, а призначення покарання із застосуванням ст. 75 КК України суперечитиме чинному законодавству, у зв`язку з чим не вбачав підстав для застосування статей 69, 75, 76 КК України.

Місцевий суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 можливе тільки в реальній ізоляції від суспільства, із застосуванням до нього покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років, та вважав дане покарання необхідним, достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З таким висновком суду апеляційний суд не погодився з огляду на те, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України суд першої інстанції у повній мірі не врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, конкретних обставин його вчинення, які носять підвищений суспільно небезпечний характер, зокрема, не враховано наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме вчинення ним кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, яке відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України є обставиною, яка обтяжує покарання.

Крім того, апеляційний суд визнав, що місцевим судом не враховано відомості щодо особи обвинуваченого, зокрема, що він раніше притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння на підставі ухвали Балаклійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2017 року (справа № 207/3603/17).

Водночас суд апеляційної інстанції послався на роз`яснення, що містяться у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Як зазначено в п. 22 вищезазначеної Постанови, у разі вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних чи інших одурманюючих засобів, суд повинен обговорити питання про визнання цієї обставини відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України такою, яка обтяжує покарання винного.

Апеляційний суд вказав, що при призначенні покарання судом першої інстанції формально було зазначено про вчинення обвинуваченим злочину у стані алкогольного сп`яніння, проте не було визнано обставиною, яка відповідно до вимог ст. 67 КК України обтяжує покарання. Апеляційний суд не погодився з тим, що, ухвалюючи рішення про призначення обвинуваченому покарання, наближеного до мінімальної межі, встановленої санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, послався на обставини, які він врахував при призначенні покарання, належним чином не мотивував і не навів переконливих доводів про доцільність призначення саме такого розміру покарання.

Крім того, апеляційний суд зазначив, що посилання у вироку на те, що, призначаючи покарання ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, також є формальним і фактично не враховує характеру вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, ОСОБА_7 на шлях виправлення не став та в подальшому в черговий раз допустив протиправну поведінку, що спричинило смерть малолітнього ОСОБА_11 . При цьому, потерпілий у кримінальному провадженні під час розгляду справи наполягав на призначенні ОСОБА_7 найбільш суворого покарання, передбаченого санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України, чого судом також не було враховано при призначенні ОСОБА_7 покарання. Також, суд першої інстанції не врахував двох обтяжуючих покарання обставин, зокрема, вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини (п. 6 ч. 1 ст.67 КК України) та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння (п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України), а також не в достатній мірі врахував ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, зокрема те, що внаслідок вживання ним алкоголю та подальшого халатного відношення до вимог ПДР, призвело до заподіяння смерті малолітнього потерпілого.

З урахуванням наведеного, колегія суддів апеляційного суду вважала, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, колегія суддів апеляційного суду врахувала характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, його наслідки, дані про особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують покарання, зокрема щире каяття обвинуваченого у вчиненому, та обставини, що обтяжують покарання, передбачені пунктами 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме - вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості чи м`якості в суді касаційної інстанції не встановлено, а тому скарга захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 у цій частині та спільна касаційна скарга потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 задоволенню не підлягають.

Разом з тим, доводи захисника про безпідставне визнання судом апеляційної інстанціїобставин, що обтяжують покарання, які передбачені пунктами 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, є слушними.

Як убачається з вироку апеляційного суду, ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 286-1 КК України, за порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого, тобто перебування особи у стані алкогольного сп`яніння є кваліфікуючою ознакою ч. 3 ст. 286-1 КК України. А тому така обставина не може бути визнана обставиною, яка обтяжує покарання на підставі п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, та підлягає виключенню із судового рішення.

Щодо визнання судом апеляційної інстанції згідно з п. 6 ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , - вчинення злочину щодо малолітньої особи, колегія суддів Верховного Суду зазначає таке.

Кримінальний кодекс України відносить статтю 286-1 до категорії злочинів, вчинених з необережності. Як убачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 не було і не могло бути відомо, що потерпілий є малолітньою особою. Тобто, засуджений не мав і не міг мати умислу завдання шкоди малолітній особі, оскільки вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке характеризується такою обов`язковою юридичною ознакою, як необережна форма вини. Отже, травмування чи загибель особи малолітнього віку в результаті ДТП не охоплювались і не могло охоплюватись умислом засудженого, а тому правові підстави для врахування передбаченої п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України обставини, яка обтяжує покарання, відсутні. Посилання на таку обставину підлягає виключенню із судового рішення.

Допущене апеляційним судом порушення можливо усунути в касаційному порядку шляхом зміни судових рішень на підставі п. 2 ч. 1 ст. 438 КПК.

Враховуючи викладене, вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_7 необхідно змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на обставини, що обтяжують покарання, передбачені пунктами 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Спільну касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_8 та його представника - адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Харківського апеляційного суду від 15 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 змінити: виключити з мотивувальної частини рішення посилання на обставини, що обтяжують покарання, передбачені пунктами 6, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме: вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

У решті вирок апеляційного суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3