Справа № 304/2104/23 Провадження № 1-кс/304/17/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 червня 2024 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за №0000203 від 12 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В:

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000203 від 12 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, про накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, яке вилучено 25 жовтня 2023 року у період часу з 12.04 по 14.19 год за адресою: АДРЕСА_1 , а саме мобільні телефони «iPhone» фіолетового кольору у прозорому чохлі із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайф», яким користувався ОСОБА_4 , та синього кольору у прозорому чохлі, ІМЕІ НОМЕР_1 , яким користувалася ОСОБА_5 . Клопотання мотивує тим, що детективами Територіального управління БЕБ у Закарпатській області здійснюється досудове розслідування даного кримінального провадження, в ході якого встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , контрабандним шляхом переміщує на територію України через державний корон, так званий зелений кордон, що межує з Білоруссю у межах Рівненської області, незаконно виготовлені тютюнові вироби. Прокурор вказує, що з метою реалізації таких виробів ОСОБА_4 у додатку «Телеграм» створив відповідну групу « ІНФОРМАЦІЯ_2 », де викладає асортимент вказаної продукції та ціни на неї. Відповідальною за комунікацію з покупцями у вказаній групі щодо наявності товару, ціни на продукцію та зняття коштів з банківських карт є дружина ОСОБА_4 . ОСОБА_5 . Крім цього, як вказує прокурор, до своєї злочинної діяльності ОСОБА_4 залучив ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя АДРЕСА_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_3 , які у свою чергу відповідають за постачання цигарок з Білорусії до кінцевих споживачів. В ході досудового розслідування також встановлено, що на території Закарпатської області розповсюджувачами незаконно виготовлених тютюнових виробів є ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , житель АДРЕСА_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель АДРЕСА_5 . Прокурор зазначає, що з метою викриття та фіксації злочинної діяльності у ОСОБА_4 закуплено ящик (50 блоків по 10 пачок) незаконно виготовлених тютюнових виробів марки «Minsk», виробництва фабрики ОАО «Гродненская табачная фабрика «Нёман», в тому числі з акцизними марками Республіки Білорусь та відсутні спеціальні елементи захисту, які знаходяться в офіційному обігу на території України. Крім цього 25 жовтня 2023 року за місцем проживання ОСОБА_4 проведено санкціонований обшук, в ході якого виявлено та вилучено зазначені у прохальній частині клопотання мобільні телефони, які постановою від 26 жовтня 2023 року були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Прокурор вказує, що вилучені мобільні телефони містять у собі інформацію, що матиме значення для подальшого досудового розслідування, є засобами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому посилаючись на норми кримінального процесуального закону, що визначають поняття речових доказів та арешту майна, просить клопотання задовольнити.

У судове засідання прокурор не з`явився, попередньо подавав заяву про підтримання клопотання та розгляд такого без його участі. Детектив у провадженні направив слідчому судді заяву, в якій просив долучити до матеріалів клопотання додаткові матеріали.

Власники майна у судове засідання також не з`явилися, будучи повідомленими про місце, дату та час розгляду клопотання.

Вивчивши надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Вирішуючи клопотання слідчого/прокурора про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, для ухвалення законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна чи відмови в задоволенні такого клопотання про арешт майна. Вказане рішення має бути вмотивованим.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому цим Кодексом порядку. Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його.

Як зазначено у ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. 173 КПК України, повинен врахувати, зокрема правову підставу для арешту майна.

У клопотанні прокурор такою підставою називає те, що вилучені мобільні телефони містять у собі інформацію, яка матиме значення для подальшого досудового розслідування, є засобами та знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження; метою накладення арешту є забезпечення кримінального провадження у частині збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт з метою збереження речових доказів накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Разом з тим, з додатково наданих детективом матеріалів видно, що огляд мобільних телефонів «iPhone» фіолетового кольору у прозорому чохлі із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», ІМЕІ НОМЕР_2 , яким користувався ОСОБА_4 , та синього кольору у прозорому чохлі із сім карткою оператора мобільного зв`язку «Лайфселл», ІМЕІ НОМЕР_3 , яким користувалася ОСОБА_5 , було проведено органом досудового розслідування ще 30 листопада 2023 року. За наслідками огляду інформації, що має значення для подальшого досудового розслідування встановити не вдалося (а. к. 32, 36).

Доказів проведення з того часу будь яких інших слідчих дій стосовно вказаних мобільних телефонів слідчому судді не надано.

При цьому про обґрунтованість накладеного на майно арешту за п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України буде свідчити, по-перше те, що такий захід забезпечення кримінального провадження передбачений кримінальним процесуальним законом. По-друге, мають існувати факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що майно, на яке накладено арешт, було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Натомість стороною обвинувачення при зверненні з клопотанням про арешт майна не доведено, що відомості, які містяться на мобільних телефонах ОСОБА_4 та ОСОБА_5 могли зберегти сліди вчинення кримінального правопорушення і матимуть суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування. Наразі зазначене спростовується й протоколом огляду вилучених мобільних телефонів від 30 листопада 2023 року.

Відтак клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, крім посилання останнього на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування арешту майна та поняття речових доказів.

При розгляді заяв про втручання держави у здійснення права власності ЄСПЛ спершу розглядає, чи таке втручання здійснювалося для досягнення соціально значущої мети, а також у межах існуючого законодавства. Щодо першого критерію, Суд залишає державі можливість самостійного оцінювання.

Здійснюючи оцінку правомірності та виправданості допустимих обмежень прав і свобод ЄСПЛ послідовно вирішує чотири групи питань: 1) чи було оскаржуване обмеження (втручання) передбачене законом; 2) чи переслідувало воно одну з легітимних цілей, зазначених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод людини; 3) чи було воно «необхідним у демократичному суспільстві»; 4) чи було воно пропорційним до тієї правомірної мети, якої намагалися досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У ч. 1 ст. 173 КПК України передбачено, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Отже, з огляду на викладене, перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що вони не містять достатніх та необхідних даних, які б свідчили про можливість накладення арешту на зазначене у клопотанні майно задля забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку з чим таке задоволено бути не може.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

у задоволенні клопотання прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , поданого на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000203 від 12 жовтня 2022 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204 КК України, про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1