"27" лютого 2024 р. Єдиний унікальний № 371/249/24
Номер провадження № 1-кп/371/168/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Миронівка

Миронівськийй районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миронівка кримінальне провадження за № 0000087, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.05.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Зеленьки Миронівського району Київської області, українця, громадянина України, який проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , на посаді солдата стрільця-помічника гранатометника, освіта повна середня, неодруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в :

Солдат ОСОБА_3 з 24.02.2022 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді навідника 1 мотопіхотної роти мотопіхотного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_3 відповідно до ст. ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, бути зразком високої культури і дисципліни, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про дорожній рух», порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюється Правилами дорожнього руху, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1.1. «Правил дорожнього руху», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила), встановлюється єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, відповідно до якого ОСОБА_3 , окрім іншого, зобов`язаний дотримуватись п. 1.5., п. п. б п. 2.3. та п. 12.1. вказаних Правил:

-п. 2.9 а) водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»,

- п. 1.5 дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. п. б п. 2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення проти безпеки руху транспорту за наступних обставин.

Так, водій ОСОБА_3 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, керуючи технічно справним автомобілем марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , в салоні якого на передньому пасажирському місці знаходився ОСОБА_6 , рухаючись проїзною частиною автомобільної дороги Обухівського р-ну Київської обл. сполученням «м. Миронівка смт. Рокитне», на відрізку 3250 м. вказаної дороги у бік с. Пустовіти, у порушення вимог п. п. 1.5, 2.9, п. п. б п. 2.3 та п. 12.1 Правил дорожнього руху, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діючи необережно, 27.05.2022 близько о 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого здійснив виїзд за межі проїзної частини, де допустив наїзд передньою частиною керованого ним, автомобіля марки «Ford Mondeo», реєстраційний номер НОМЕР_2 , на перешкоду у вигляді стовбура дерева, внаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою легень, двобічного гемопневмотораксу, а також тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді перелому тіла лівої лопатки та дзьобоподібного відростку зі зміщенням уламків.

Отже, ОСОБА_3 , порушив правила безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керує транспортним засобом, в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке та середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому злочині визнав повністю, пояснив, що дійсно 27.05.2022 близько о 23 год. 30 хв., перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння сів за кермо свого автомобіля «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 та поїхав до с. Пустовіти. Разом із ним у салоні на місці переднього пасажира перебував його племінник ОСОБА_6 . Приблизно за три кілометри від с. Росава в напрямку с. Пустовіти не впорався із керуванням та здійснив наїзд на дерево. В наслідок вказаного зіткнення з деревом ОСОБА_6 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді забою легень, а також переломи. Сам обвинувачений отримав закриту черепно-мозкову травму.

У вчиненому щиро розкаюється, свою вину повністю визнає та усвідомив, обставини вчинення кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті повністю підтверджує, просив суд суворо не карати та призначити покарання не пов`язане із позбавленням волі аби він і надалі міг виконувати свій конституційний обов`язок захищати Батьківщину.

Потерпілий та законний представник потерпілого у своїй письмовій заяві адресованій суду не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України. Також вказували, що категорично заперечують проти застосування до обвинуваченого покарання у виді реального позбавлення волі, просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України не пов`язане з позбавленням волі, а саме у вигляді штрафу, зазначали, що жодних претензій до обвинуваченого не мають, матеріальні і моральні збитки відшкодовані.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі, окрім допиту обвинуваченого та вивчення доказів, які характеризують його особу.

Суд вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_3 , знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі, а його дії органами досудового розслідування за ч. 2 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому тяжке та середньої тяжкості тілесні ушкодження, кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У ході кримінального провадження суд вважає за можливим визнати у відповідності до ст. 66 КК України - повне визнання своєї вини, щире каяття обвинуваченого у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння у розслідуванні злочину, добровільне відшкодування завданого потерпілому збитку, перебування на утриманні обвинуваченого неповнолітньої дитини, також ті обставини, що обвинувачений являється діючим військовослужбовцем Збройних Сил України за мобілізацією, являється учасником бойових дій, ветераном російсько-Української війни учасником АТО/ООС - обставинами, що пом`якшують покарання за скоєне.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Отже, судом встановлено, цілий ряд обставин, які пом`якшують покарання за скоєне, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та жодної обставини, яка обтяжує покарання (оскільки перебування обвинуваченого у стані алкогольного сп`яніння є кваліфікуючою ознакою ст. 286-1 КК України, а не обтяжуючою). Зважаючи на позиції потерпілого та його законного представника, які висловився, щодо призначення обвинуваченому покарання виключно не пов`язаного з реальним позбавленням волі і просили призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу, суд не може безпідставно ігнорувати таку позицію потерпілого та його представника.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

На переконнання суду, наведені пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Крім того у поданій до суду заяві законний представник потерпілого та потерпілий окремо наголошували, що подія сталася у травні 2022 року за цей час пебування обвинуваченого в лавах Збройних Сил України, він став іншою особою більш відповідальним, добросовісним та свідомим.

Вирішуючи питання про перехід до більш м`якого виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує:

позицію законного представника потерпілого та потерпілого, які просили суд не позбавляти волі обвинуваченого та призначити покарання у виді штрафу;

ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Особу обвинуваченого:

його вік - (28 років);

стан здоров`я, про який відомо, що згідно даних з довідки про обставини травми командира в/ч НОМЕР_1 під час безпосередньої участі у бойових діях під час захисту Батьківщини в результаті штурмових дій з боку противника був поранений 11.02.2023, отримав вогнепальне осколкове дотичне поранення правого передплічча та обличчя. Вогнепальне осколкове сліпе поранення лівого ока;

соціальне становище, а саме те, що обвинувачений має на утриманні неповнолітню дитину 2014 року народження, є діючим військовослужбовцем ЗСУ за мобілізацією;

те, що він раніше не судимий, підтверджується вимогою УІАП ГУНП в Київській області від 31.05.2022 №547/109/1602/02-22;

відсутність даних про перебування на профілактичному обліку у лікаря психіатра та нарколога;

виключно позитивні характеристики за місцем проживання та за місцем проходження військової служби.

Під час судового розгляду детально проаналізовано поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, його щире каяття, наслідки суспільно-небезпечного діяння, зваживши на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності, суд приходить до переконання, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде призначення основне покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України, більш м`яке (більш м`якого виду) ніж передбачено санкцією цієї статті, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу.

Розмір штрафу суд вважає за доцільне визначити виходячи із мінімального розміру штрафу, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Також суд вважає за необхідне застосовувати до обвинуваченого додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, строком на п`ять років.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлено.

Запобіжні заходи обвинуваченому не обиралися.

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні слід стягнути з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, ч. 1 ст. 286, ч. 2 ст.286-1 КК України суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України і призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу у розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області у справі ЄУ№371/391/22, провадження № 1-кс/371/105/22 від 02.06.2022 на майно - «Ford Mondeo» реєстраційний номер AI7267MT скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «Ford Mondeo» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 , жителю АДРЕСА_1 , та який знаходиться на зберіганні на майданчику зберігання транспортних засобів, за адресою: АДРЕСА_2 повернути власнику;

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави Україна процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, у розмірі 3775,60 (три тисячі сімсот сімдесят п`ять) гривень 60 копійки, а саме: 1887,80 грн. за проведення експертизи № СЕ-19/111-22/18247-ІТ від 24.06.2022; 1887,80 грн. за проведення експертизи № СЕ-19/111-23/18243-ІТ від 24.06.2022.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, потерпілому та законному представнику потерпілого.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з частиною другою ст. 394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення зазначеного строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано; у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1