ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/733/24 Справа № 233/5105/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м.Кривий Ріг

14.03.2024р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.11.2023р. яким обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Костянтинівка Донецької області зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1

визнано винуватим за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки

за участю захисника ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки.

Із вироком суду першої інстанції не погодився обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації його дій та доведеності винуватості не погодився із вироком в частині призначеного покарання, вважаючи його надто суворим;

- вказує, що хоча і вчинив тяжке кримінальне правопорушення, проте вчинив лише один епізод, свою винуватість визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває, має посередню характеристику та активно сприяв розкриттю злочину, не мав наміру в подальшому вчиняти інші кримінальні правопорушення;

- вказує, що відповідно до висновку пробації можливість його виправлення без ізоляції від суспільства можлива, та суд першої інстанції належним чином не врахував його висновку та не надав можливості на виправлення, не застосував норму ст. 75 КК України;

- прохає оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання, призначити йому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та від відбування покарання звільнити з випробуванням на підставі ст. 75 КК України строком на три роки із покладенням на нього певних обов`язків.

Про дату час та місце судового розгляду обвинувачений повідомлений належним чином, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки не повідомив, його участь у судовому засіданні відповідно до вимог ч. 4 ст. 401 КПК України не є обов`язковою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи захисника, який підтримав подану обвинуваченим апеляційну скаргу, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення поданої обвинуваченим апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги за таких підстав.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 26.06.2023р. приблизно об 11 год. 00 хв. повертаючись додому, та проходячи по АДРЕСА_2 , біля мосту через річку Торець, розташованого поблизу вул. Б. Хмельницького, в траві побачив поліетиленовий пакет білого кольору, в якому знаходились корпус гранати РГН та запал типу УЗД.

В цей час у обвинуваченого виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання вищевказаних вибухової речовини та вибухового пристрою. Негайно реалізуючи свій злочинний умисел, обвинувачений, достовірно знаючи, що виявлені ним предмети є вибуховою речовиною та вибуховим пристроєм, придбання, зберігання і носіння яких без відповідного дозволу є незаконним, діючи умисно, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 вiд 12.10.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного та виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998, підняв пакет в якому знаходились: корпус гранати РГН та запал типу УДЗ, щоб перенести до свого місця проживання, тим самим здійснив незаконне придбання вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу.

Далі, продовжуючи свою злочинну діяльність, у вказаний день та час, обвинувачений, придбані при наведених вище обставинах корпус гранати РГН та запал типу УДЗ у пакеті, діючи незаконно, умисно переніс в руках до місця свого проживання, а саме: до квартири АДРЕСА_3 , тим самим здійснив незаконне носіння вибухової речовини та вибухового пристрою без передбаченого законом дозволу, після чого поклав їх на полицю шафи, яка знаходилась в зальній кімнаті вище вказаної квартири, та став незаконно, умисно зберігати вибухову речовину та вибуховий пристрій без передбаченого законом дозволу до моменту викриття його дій працівниками поліції при проведенні 01.07.2023р., в період часу з 13:01год. по 13:40год. у встановленому законом порядку огляду місця події.

Під час огляду у в приміщенні зали, в шафі на полці, виявлено та вилучено:

- корпус наступальної осколкової ручної гранати типу РГН (1 од), виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною. Корпус гранати РГН до категорії бойових припасів не відноситься, є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці). Конструктивно передбачено спорядження даних корпусів гранат, вибуховою сумішшю на основі гексогену (A-IX-1) масою 112 грамів;

- засобом підриву (засобом детонування) ударно-дистанційним запалом типу УДЗ (1 од), виготовлений промисловим (заводським) способом, який споряджено вибуховою речовиною. Конструктивно передбачено спорядження детонаторів даних запалів вибуховими речовинами групи ініціюючих та групи бризантних.

Дії обвинуваченого кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання вибухової речовини та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Вирок оскаржений обвинуваченим в частині призначення йому покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржуються, розгляд кримінального провадження провелений в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при призначенні покарання суд першої інстанції, врахував положення ст.ст. 50, 65 КК України, відповідно до яки особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, та керувався принципами справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, яке повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Судом першої інстанції було враховано, що обвинувачений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, раніше неодноразово судимий, останній раз 30.08.2016р. Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 309, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років шість місяців, звільнився 05.11.2020р. умовно-достроково на невідбутий строк один рік два місяці 24 дні, знову вчинив умисний тяжкий злочин за ч. 1 ст. 263 КК України, обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого суд визнав його щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого суд визнав рецидив злочинів, та вважав, що обвинувачений належних висновків для себе не зробив, що свідчить про антисоціальну спрямованість особи обвинуваченого, його схильність до вчинення нових кримінальних правопорушень, та вважав, що виправлення обвинуваченого можливе лише із застосуванням покарання, пов`язаного лише з ізоляцією від суспільства - у виді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч. 1 ст. 263 КК України.

При цьому судом першої інстанції було прийнято до уваги досудову доповідь органу пробації від 03.11.2023р., відповідно до якої орган пробації, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого та його спосіб життя, історію вчинених ним правопорушень, рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення оцінив як високий ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінив як високий, та виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі можливе у винятковому порядку за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення обвинуваченому реальної міри покарання у виді позбавлення волі, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений є особою, яка має шість непогашених судимостей, у тому числі двічі за аналогічний злочин за ч. 1 ст. 263 КК України, та яка відбувала реальне покарання у виді позбавлення волі.

Тобто, суд апеляційної інстанції вважає, що обвинувачений був належним чином обізнаний про наслідки вчинення ним злочину за ч. 1 ст. 263 КК України, проте свідомо знехтував вимогами закону щодо заборони придбання та зберігання вибухової речовини та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого, що хоча він і вчинив тяжке кримінальне правопорушення, проте вчинив лише один епізод, свою винуватість визнав повністю, на обліку у лікарів не перебуває, має посередню характеристику та активно сприяв розкриттю злочину, не мав наміру в подальшому вчиняти інші кримінальні правопорушення, є неспроможними, оскільки злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, більш того, вчинений під час військового стану у період активних бойових дій та у безпосередній близькості до зони їх ведення в АДРЕСА_2 , де вибухонебезпечні речовини становлять більшу небезпеку, як їх використання, так і реальна ймовірність їх заволодіння проросійськи налаштованими особами з подальшим можливим диверсійним використанням.

Щодо визнання обвинуваченим винуватості та сприяння розкриттю злочину, то така поведінка врахована судом при призначенні йому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 263 КК України, з урахуванням відомостей про особу обвинуваченого та його попередні судимості за такими ж статтями.

Доводи апеляційної скарги, що відповідно до висновку пробації можливість його виправлення без ізоляції від суспільства можлива, та суд першої інстанції належним чином не врахував його висновку та не надав можливості на виправлення без реального позбавлення волі, не застосував норму ст. 75 КК України є також безпідставними, оскільки орган пробації оцінив рівень ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення як високий, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінив також як високий, та вважав, що виправлення цієї особи без позбавлення волі або обмеження волі можливе у винятковому порядку, а саме залишив вирішення питання щодо можливості звільнення обвинуваченого від покарання з випробуванням на розсуд суду з урахуванням його дискреційних повноважень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про зміну оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, із призначенням обвинуваченому покарання за ч. 1 ст. 263 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на три роки, та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кк України строком на три роки із покладенням на нього певних обов`язків є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та справедливим судовим рішенням, підстави для його зміни в частині призначеного покарання судом апеляційної інстанції не встановлені.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.11.2023р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки -залишити без задоволення.

Вирок Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 13.11.2023р. яким обвинуваченого ОСОБА_6 визнано винуватим за ч.1 ст. 263 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня отримання ним копії судового рішення.

Судді