Єдиний унікальний номер: 379/218/24
Провадження № 1-кп/379/33/24
УХВАЛА

про застосування примусових заходів медичного характеру

19 березня 2024 рокум.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_4 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_5 ,

захисника адвоката - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7 ,

розглянувши в закритому судовому засіданні в залі суду № 3 клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2024, про вчинення

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с. Лука Таращанського району Київської області, зареєстрованим та проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з повною загальною середньою освітою, особою з інвалідністю не являється, пенсіонером, неодруженим, на утриманні неповнолітніх дітей немає, раніше не судимим,

суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

У С Т А Н О В И В:

26 січня 2024 року о 18 годині 25 хвилин ОСОБА_9 , перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , наніс один удар сокирою по лівій нозі потерпілому ОСОБА_10 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у виді поверхневих ран лівої стопи, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_9 вчинив суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Прокурор звернувся з клопотанням про застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом, посилаючись на те, що ОСОБА_9 під час скоєння інкримінованих йому дій та на теперішній час страждав і страждає на хронічне психічне захворювання хронічний маячний розлад (F 20.00 за МКХ-10). Він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та пояснив, що дізнанням зібрано достатньо доказів на підтвердження того, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч.1 ст. 125 КК України, але під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що він неосудний, а тому просив клопотання задовольнити та застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Законний представник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_11 у судовому засіданні висловилась про необхідність задовольнити клопотання прокурора і застосувати до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Захисник ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_12 у судовому засіданні не оспорював факту скоєння його підзахисним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, і вказав на необхідність застосування до ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру з огляду на його діагноз.

Потерпілий ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що він мешкає по сусідству з ОСОБА_9 на АДРЕСА_2 . Того дня у вечірній час він ішов з ліхтариком в руках по шосейній дорозі. Коли проходив повз домоволодіння сусіда, ОСОБА_9 вийшов йому назустріч, вихопив сокиру, двічі махнув перед ним цією сокирою у повітрі, від чого він (потерпілий) відскочив назад. За третім махом ОСОБА_9 кинув сокиру на ліхтарик, він не встиг ухилитись і сокира в польоті розрубала його ліву ногу стопу ззовні, розрізавши взуття. Після цього він викликав поліцію. Просив задовольнити клопотання прокурора, оскільки ОСОБА_9 потребує лікування.

Особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру - ОСОБА_9 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання прокурора і застосування до нього примусових заходів медичного характеру. Ствердив, що ОСОБА_10 є його сусідом, з яким у нього неприязні відносини. 26.01.2024 вдень він був у місті, після цього повернувся додому і рубав у подвір`ї дрова. Побачив на дорозі ОСОБА_10 , який того дня без дозволу був в його хаті, кинув на дорогу сокиру, але в ОСОБА_10 не попав, бо має поганий зір.

Розглядаючи указане клопотання, суд виходить із положень ст.ст. 93, 94 КК України, ст.ст. 512, 513 КПК України, роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені у постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування».

Статтею 513 КПК України імперативно передбачено, що під час постановлення ухвали щодо застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує, чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення, чи вчинено це діяння певною особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення в стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Обставини вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового розгляду справи з показань ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_13 та на підставі наданих суду доказів, що містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема з:

- витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000017 від 06.02.2024;

- заяви Дігтяра до ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 05.02.2024;

- протоколу огляду місця події від 06.02.2024 з ілюстративною таблицею;

- висновку експерта від 07.02.2024 за № 24Д, складеного за результатами проведення судово-медичної експертизи, з якого вбачається, що при проведенні СМЕ у ОСОБА_10 були виявлені тілесні ушкодження: поверхневі різані рани лівої стопи. Вище описані тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_10 , утворилися від дії гострого предмета і могли утворитись від однократної дії травмуючого предмета (леза сокири) в термін та при обставинах, викладених у постанові, про що свідчить характер та локалізація тілесних ушкоджень. Описані тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_10 , не являються небезпечними для життя в момент заподіяння. За ступенем тяжкості вищеописані тілесні ушкодження, заподіяні ОСОБА_10 , відносяться до легких тілесних ушкоджень;

- показань свідка ОСОБА_13 , яка суду показала, що вона є сусідкою ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , мешкає по АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 завжди поводить себе шумно і голосно кричить, вона до цього звикла. 26.01.2024 у вечірній час, близько 19 години вона була на подвір`ї і почула крик ОСОБА_9 .. Оскільки це була його звична поведінка, вона не відреагувала. Але після їй зателефонувала сусідка і сказала зачинитись у будинку, бо ОСОБА_9 напав із сокирою на ОСОБА_10 .. Наступного дня вже всі сусіди знали, що ОСОБА_9 розрубав сокирою ногу ОСОБА_10 ..

Зазначені докази є належними та допустимими і доводять, що ОСОБА_9 вчинив суспільно-небезпечне діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто умисне легке тілесне ушкодження.

Водночас, відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 131 від 13.02.2024, ОСОБА_9 на момент скоєння інкримінованих йому дій страждав на хронічне психічне захворювання - хронічний маячний розлад, (F 20.00 за МКХ-10). ОСОБА_9 під час скоєння інкримінованих йому дій не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ОСОБА_9 на момент скоєння інкримінованих йому дій в тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, зміни в його психічному стані обумовлені виключно його психічним захворюванням. ОСОБА_9 страждає в даний час на хронічне психічне захворювання - хронічний маячний розлад (F 20.00 за МКХ-10). ОСОБА_9 на даний час не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги зі звичайним наглядом. За своїм психічним станом ОСОБА_9 не може постати перед слідством, судом та приймати участь у слідчих та процесуальних діях.

Таким чином, установлено неосудність ОСОБА_9 як на момент скоєння ним суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, так і на момент розгляду кримінального провадження, оскільки і під час скоєння інкримінованих йому дій, і в даний час ОСОБА_9 не міг і не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у заявку з чим потребує надання йому психіатричної допомоги з метою інтеграції його в суспільство та запобігання вчиненню ним повторних суспільно небезпечних діянь.

Згідно з вимогами ст. ст. 19, 94 КК України до осіб, визнаних судом неосудними, залежно від характеру і тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння та ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб може бути застосована госпіталізація до психіатричних закладів зі звичайним, посиленим чи суворим наглядом або їм може бути надана у примусовому порядку амбулаторна психіатрична допомога за місцем проживання.

Відповідно до ч. 2 ст. 513 КПК України визнавши доведеним, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, мало місце і вчинене ОСОБА_9 у стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, до нього слід застосувати примусові заходи медичного характеру.

Визначаючи вид примусових заходів медичного характеру відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України та Правил застосування примусових заходів медичного характеру в спеціальному закладі з надання психіатричної допомоги, затверджених наказом МОЗ 31.08.2017 № 992, суд виходить не тільки з психічного стану неосудного (характеру та тяжкості захворювання), а й ураховує тяжкість вчиненого діяння, ступінь небезпечності психічно хворого для себе та інших осіб.

Так, ОСОБА_9 за місцем проживання характеризується органами місцевого самоврядування негативно як неврівноважена особа, яка тривалий час конфліктує з сусідами, поводиться агресивно, провокує громадян, які намагаються його уникати. На обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за допомогою до них не звертався. На військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 не перебуває. Отримує пенсію за віком в ГУ ПФУ у Київській області з 03.08.2014. Раніше не судимий.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2015 року в справі «Берланд проти Франції» щодо природи та мети примусової госпіталізації суд зауважив, що такий захід медичного характеру може бути призначений лише у випадку, коли психіатричним заключенням встановлено наявність у особи психічного розладу, що свідчить про її неосудність та становить ризик для безпеки людей чи дотримання громадського порядку. Проголошення особи неосудною з підстав наявності психічного розладу та вжиття пов`язаних з цим заходів процесуального примусу не є «покаранням» в розумінні п.1 ст.7 Конвенції, проте розглядається як запобіжний (превентивний) захід.

Згідно з рекомендацією експертів, викладеною у висновку судово-психіатричної експертизи № 131 від 13.02.2024, ОСОБА_9 має психічний розлад і потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру саме у виді госпіталізації до психіатричного закладу зі звичайним наглядом.

За таких обставин суд вважає, що за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння ОСОБА_9 потребує госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» суд не визначає лікувальну установу, в якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру, та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Судом установлено, що в цьому кримінальному провадженні запобіжні заходи щодо ОСОБА_9 не застосовувалися та підстав для їх застосування немає.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. Суспільно небезпечним діянням майнової шкоди не завдано. Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 19, 92-94 КК України, ст.ст. 94, 100, 102, 369-372, 376, 392, 395, 512, 513, 516, 532 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора Таращанського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_14 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0000017, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.02.2024, про вчинення ОСОБА_9 суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги зі звичайним наглядом.

Заходи забезпечення кримінального провадження щодо ОСОБА_9 не застосовувати.

Речовий доказ сокиру з дерев`яною рукояткою, упаковану до поліетиленового мішка та опечатану номерною стрічкою з биркою номер D 13416737, яку передано на зберігання в камеру зберігання речових доказів ВП №2 Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області за квитанцією №278, номер журналу 69, - після набрання вироком законної сили знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Таращанський районний суд Київської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію ухвали.

Копію ухвали не пізніше наступного для після постановлення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Повний текст ухвали складено та оголошено 19.03.2024 негайно після виходу суду з нарадчої кімнати.

Головуюча суддя Таращанського районного суду Київської області ОСОБА_15