Справа №577/4320/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/849/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання чи збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми, у режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває на розгляді кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 311, ч. 1 ст. 313 КК України.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтував тим, що строк дії попередньої ухвали, якою обвинуваченому було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою закінчується 10 травня 2023 року, а ризики, передбачені п.п.1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які існували на час застосування вказаного запобіжного заходу, не зменшились та існують.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2024 року дане клопотання прокурора було задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 раніше встановлений запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 02 місяці, тобто, до 12 березня 2024 року до 24 год.00 хв., з раніше визначеними умовами та розміром застави.

Не погодившись з таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурор у задоволенні клопотання про продовження ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування своїх вимог, захисник посилається на те, що ОСОБА_6 невиправдано було позбавлено права на свободу та особисту недоторканість, шляхом обрання занадто обтяжливого запобіжного заходу, крім того, останньому не надано можливість реалізувати право на апеляційне оскарження судових рішень щодо застосування та продовження відносно нього такого запобіжного заходу у передбачуваному законом порядку, оскільки майже усі апеляційні скарги, які були подані, розглянуті після спливу строку оскаржуваних ухвал.

Також, апелянт вказує, що в оскаржуваній ухвалі зазначено, щожодних підстав для зміни обраного обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, на даний час немає і учасниками процесу докази на підтвердження цих підстав суду надані не були, при цьому, суд дійшов висновку, що ризики того, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню та вчиняти інші кримінальні правопорушення, були встановлені з врахуванням тяжкості інкримінованих останньому кримінальних правопорушень та суворості покарання, відсутності постійного місця роботи, репутації, майнового стану, наркотичної залежності, з приводу якої він тривалий час перебуває на обліку у лікаря нарколога, на даний час не зменшились.

Разом з тим, як вказує захисник, у поданому клопотанні існування зазначених ризиків прокурором жодним чином доведено не було.

Так, щодо ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, то стороною обвинувачення не було підтверджено небезпеки переховування обвинуваченого чи взагалі наявності в нього таких можливостей, а твердження про те, що обвинувачений ОСОБА_6 ніде не працював, не має постійного місця проживання, періодично змінював житло, яке винаймає, не підтверджують планів обвинуваченого переховуватись від суду. При цьому, протягом тривалого часу досудового розслідування та суду відносно ОСОБА_6 не було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, спочатку було обрано домашній арешт на певний час доби, згодом, строк дії запобіжного заходу не було продовжено, та відмовлено у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і ОСОБА_6 не переховувався від суду, відвідував судові засідання, захищався від обвинувачення, та мав намір довести, що не вчиняв злочинів у яких обвинувачується, не дивлячись на те, що не перебував під вартою, що є підтвердженням його належної процесуальної поведінки та відсутності наміру переховуватись від суду.

Щодо ризиків незаконного впливу на свідка чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, то як вказує апелянт, вони не існують у зв`язку з тим, що досудове розслідування вже завершено,всі докази зібрано, тобто, у ОСОБА_6 відсутня така можливість взагалі. Крім того, свідок ОСОБА_8 здійснив завідомо неправдиве повідомлення про вчинення кримінального правопорушення та ввів в оману суд і про неправдивість інформації наданої свідком, вже було повідомлено правоохоронні органи.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, то у клопотанні відсутні обґрунтування готування чи планування обвинуваченого до вчинення інших кримінальних правопорушень, при цьому, є не зрозумілим, який майновий стан та яку репутацію ОСОБА_6 було враховано при встановленні ризиків, крім того, останній тривалий час перебуває під вартою, а тому і не може знайти роботу, як, відповідно, і не може вживати наркотичні засоби.

Крім того, апелянт зазначає, що навіть за умови доведення вищезазначених ризиків, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту міг повністю їм запобігти, оскільки не залишаючи житло цілодобово або у певний час доби, ОСОБА_6 не міг би фізично вчинити будь-які дії, спрямовані на реалізацію ризиків, враховуючи, також, що в основу обвинувачення останнього у вчиненні незаконного збуту наркотичних засобів покладено виключно твердження ОСОБА_8 , однак, жодних доказів передачі ОСОБА_6 . ОСОБА_8 амфетаміну, в матеріалах справи немає, моменту передачі коштів від ОСОБА_8 до ОСОБА_6 зафіксовано не було, грошових коштів у обвинуваченого, переданих свідком, не виявлено, і як вбачається з обвинувального акту, 200 грн. ОСОБА_8 пообіцяв сплатити, тобто не передав, а контрольована та оперативна закупка не були здійснені.

Таким чином, як вказує, апелянт, з врахуванням зазначеного, вважати ухвалу суду законною та обґрунтованою підстави відсутні, а тому, вказане рішення підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Про призначення даного провадження до розгляду його учасники були повідомлені завчасно у передбачений законом спосіб.

Від захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 надійшла заява, в якій останній просив розглядати вказане провадження без його участі, та без участі його підзахисного.

У поданій до суду заяві прокурор також просив здійснювати апеляційний розгляд поданої захисником апеляційної скарги за його відсутності.

Враховуючи наявність вказаних заяв, а також, що про дату час і місце учасники кримінального провадження повідомлені належним чином, керуючись ч.4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником апеляційної скарги за їх відсутності, а тому, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі та врахував усталену практику ЄСПЛ та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора.

З наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що у провадженні Конотопського міськрайонного суду Сумської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.2 ст.311, ч.1 ст.313 КК України.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії раніше застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор посилався на те, що попередньою ухвалою строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено до 17 січня 2024 року, і до цього часу закінчити розгляд кримінального провадження буде неможливо.

Також, прокурор зазначав і про те, що ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні вказаних злочинів та що ризики, передбачені п.п. 1,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не зменшили та існують і запобігти зазначеним ризикам шляхом застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, неможливо.

Перевіряючи доводи поданого прокурором клопотання на предмет існування заявлених ризиків, суд дійшов висновку про актуальність ризиків, передбачених п.п. 1,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились на є актуальними, з врахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження.

Так, на спростовування доводів апелянта щодо недоведеності доводами клопотання наявності ризиків, колегія суддів зауважує, що ризики можливого переховування від органу досудового розслідування або суду, а також що обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом чи вчинити інше кримінальне правопорушення, судом було встановлено з врахуванням тяжкості вчинених злочинів та майбутнього покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винним, відсутності у нього постійного місця роботи, його репутації, майнового стану, наркотичної залежності, перебування на обліку у лікаря-нарколога.

Що стосується ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то суд зазначив про те, що він у клопотанні лише декларується і фактично відсутній, оскільки свідки у даному кримінальному провадженні вже допитані.

Саме зазначені обставини і стали підставою для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі і ставити під сумнів правильність такого висновку підстав не вбачає.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, колегія суддів зауважує, що для встановлення ризику можливого вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, не потрібні відомості щодо готування чи планування таких дій, для цього достатньо даних щодо відсутності роботи та доходу, а також репутації особи, що в даному випадку, було вірно враховано судом та знайшло своє відображення в оскаржуваній ухвалі.

Що стосується доводів апелянта про те, що ОСОБА_6 невиправдано було позбавлено права на свободу та особисту недоторканість, шляхом обрання занадто обтяжливого запобіжного заходу, крім того, останньому не надано можливість реалізувати право на апеляційне оскарження судових рішень щодо застосування та продовження відносно нього такого запобіжного заходу у передбачуваному законом порядку, оскільки майже усі апеляційні скарги, які були подані, розглянуті після спливу строку оскаржуваних ухвал, токолегія суддів зазначає наступне.

Так, згідно ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення судового провадження у розумні строки забезпечується судом. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Колегія суддів зауважує, що відкладення апеляційного розгляду поданої в інтересах обвинуваченого його захисником ОСОБА_7 апеляційної скарги у зв`язку з неможливістю сформувати колегію суддів, оголошенням повітряних тривог, під час яких не здійснюється судовий розгляд, з метою запобігання загрози життю та здоров`я суддів та учасників судового процесу в період воєнного стану, не свідчать про те, що ОСОБА_6 був позбавлений можливості своєчасно реалізувати свої права обвинуваченого на апеляційне оскарження.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що ні захисник, ні обвинувачений не були позбавлені можливості, відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, звернутись до суду з заявами про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, що б не потребувало проведення судового засідання за участю всіх учасників даного провадження.

Що стосується доводів апелянта про відсутність доказів передачі ОСОБА_6 . ОСОБА_8 амфетаміну та інших доказів, якими б доводилась вина його підзахисного, то вказаним обставинам колегія суддів оцінки не надає, враховуючи, що питання наявності чи відсутності доказів винуватості, їх належність та допустимість є предметом перевірки та розгляду суду, який вирішує дану справу по суті та буде приймати остаточне у ній рішення.

Таким чином, правильність висновків суду щодо задоволення клопотання прокурора та необхідності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою доводами апеляційної скарги жодним чином не спростовано, а обставин, за яких до останнього можливо було б застосувати більш м`який запобіжний захід - домашній арешт, про що просив захисник, під час апеляційного розгляду не встановлено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до ст. 182 КПК України, судом було визначено розмір застави, у разі сплати якої обвинувачений ОСОБА_6 буде звільнений з під варти та перебуватиме на волі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстави для її скасування відсутні, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404,405,407,419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 січня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4