Справа № 333/7050/21
Єдиний унікальний номер 333/7050/21
Провадження № 1-кп/333//24
ВИРОК

Іменем України

09 травня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , законного представника потерпілого ОСОБА_5 - ОСОБА_6 ,представника потерпілого - захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , захисниці обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя матеріали кримінального провадження відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, не одруженого, має на утриманні малолітню дитину, маючого середню освіту, офіційно працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

08 липня 2021 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись на території парку «Гагаріна» біля кафе « Франс.уа » за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А , діючи умисно, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, із застосуванням фізичної сили схопив правою рукою за одяг зі спини останнього, та різко потягнув до лавочки, на якій батько з сином сиділи, в результаті чого малолітній потерпілий отримав удар в область спини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 малолітній потерпілий ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №1415/п від 04 серпня 2021 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Своїми умисними діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

Показання обвинуваченого ОСОБА_8 .

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України не визнав та пояснив суду, що 08.07.2021 він зустрівся з колишньою дружиною ОСОБА_6 для того щоб погуляти з їхнім спільним сином ОСОБА_5 , доки в цей час сходить скупитися до магазину. Хлопчик був на самокаті, але сам їхати на ньому не хотів. Оскільки дитина вже доросла для того щоб їхати самотужки, катати його він не захотів. Щоб не викликати «небажаної поведінки» дитини колишня дружина вирішила забрати самокат додому. А він разом з дитиною пішли в парк в сторону «Варуса». Вважає, що колишня дружина його оговорює, оскільки в стані алкогольного сп`яніння він не перебував, та за 15 хвилин її відсутності напитися б не встиг. Перші п`ять хвилин після того, як мати пішла все було гаразд, вони гралися з ним, він катав його на плечах, дитина сміялася, тільки коли сину відмовили в іграшках в магазині - настрій різко зіпсувався, він взяв його на руки. Вони зайшли з сином в магазин, але алкоголь він не придбавав, купив літр квасу. Дитина почала хапати предмети з підлоги, а саме Кіндер сюрпризи, іграшки, він відповідно забрав їх та поклав на місце. Хлопчик почав кричати та падати на підлогу, він його підняв, взяв до себе на руки. Дитина почала його товкти руками в обличчя та бити ногами. Це із плачу переросло в істерику. Він поставив його на землю для того, щоб зупинити цю церемонію, а дитина впала і почав лежати та горлати на всю. Він взяв його під пахву та поніс, всадив на лавку. Але дитина з`їхала з неї на землю. Перший раз він його підняв та всадив, але він з`їхав другий раз. Він почав нервувати, оскільки хлопчик кричав, при цьому кричав захльобуючись, впадаючи в істерію. Дістав телефон для того щоб зателефонувати колишній дружині, щоб вона прийшла та забрала дитину, оскільки з такою поведінкою він не знав як справитися. Доки шукав у телефоні номер, підійшли незнайомі жінки і сказали йому: «Як можна гратися в телефоні, доки дитина так істерично плаче? Зараз почнемо тебе знімати та викличемо поліцію». Але він не «залізний», а тому відповів їм, щоб вони йшли далі та займалися своїми справами, а він сам тут розбереться. Дитину він намагався усадити на лавку, хапав його за одяг та намагався утримати хоч якимось чином, зателефонував колишній дружині. Вона прийшла через деякий час, забрала дитину і на цьому все закінчилося. Свідка ОСОБА_11 він на місці він не бачив, перший раз побачив у судовому засіданні, чому вона його в чомусь звинувачує йому не відомо.

З колишньою дружиною під час досудового розслідування та судового розгляду не намагався примиритися, пробачення не просив, винним себе не вважає. На момент їхнього розлучення він навіть не знав що у дитини такий діагноз. Коли розлучилися дитині було приблизно три роки, він погано розмовляв, але розвивався нормально, був життєрадісним. Що колишня дружина зробила з ним він не має уявлення, оскільки доступу до дитини він не мав. Він судився з колишньою дружиною, щоб мати можливість спілкуватися з сином, оскільки вона обмежувала їхнє спілкування. Він намагався дзвонити їй з різних номерів, щоб зустрічатися з сином, але вона ігнорувала його, заблокувала в телефонній книжці, також його заблокували її батьки. П`ять років вона прожила на його утриманні. Колишня дружина оговорює його, розповідаючи, що він вчиняв стосовно неї психологічне насилля, створював фінансову залежність, ображав їхню спільну дитину, щипав її. Стверджує, що це неправда, оскільки зараз він проживає з іншою жінкою, ростить її дитину, свого пасинка, у них народилася ще одна спільна дитина. З нею сімейні відносини нормальні. На теперішній час упродовж трьох років між ними тривають цивільно-правові спори з приводу позбавлення батьківських прав та розподілу майна. Звідки у дитини тілесні ушкодження не знає, можливо ударився об підлогу в магазині, можливо перед цим катаючись на качелях. Звідки на голові та на спині у нього з`явились синці не знає, оскільки не має уявлення чим він займається упродовж дня. Це не його вина, що дитина так вихована, що хапає все підряд у магазині і при цьому кричить та плаче.

Цивільний позов не визнав.

Крім не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_8 його вина у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, які зібрані в порядку, передбаченому процесуальним законом, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду потерпілого та свідків:

- показаннями свідка ОСОБА_6 , яка в судовому засіданні пояснила, що її сина ОСОБА_5 поставлений діагноз F 06.8, РАС, F80.1 (розлад аутистичного спектру, інші уточнені психічні розлади, зумовлені пошкодженням та дисфункцією головного мозку або соматичною хворобою, розлад експресивної мови). Дитина не розмовляє, її можна зрозуміти за жестами та звукосприйманням. Також повідомила, що з чоловіком ОСОБА_8 вони розлучені з 30.10.2019. Боялася що в черговий раз чоловік прийде в алкогольному сп`янінні, влаштує сварку, тому просто пішла від нього. За рішенням суду встановлено, що колишній чоловік має право спілкуватися з дитиною. Але у вихованні та лікуванні сина колишній чоловік участі не брав. За час спільного проживання колишній чоловік виявляв агресію на її адресу та на адресу дитини, звинувачував у тому що дитина народилася хвора, що і стало причиною розлучення.

05.07.2021 їй зателефонував колишній чоловік і повідомив, що хоче побачитися з дитиною, на що вона погодилася, і домовилися про зустріч о 17:00 08.07.2021 на перехресті вулиць Магара та Олександра Говорухи у місті Запоріжжя.

Так, 08.07.2021 приблизно о 17:10 годині вони зустрілися, як і домовлялися. У дитини був самокат, і син потребував певної уваги і попросив батька покатати його на самокаті. Він був дуже роздратований і катати на самокаті не хотів. Щоб не викликати «небажаної поведінки» дитини вона вирішила забрати самокат додому. А колишній чоловік разом з дитиною пішли в парк.

Дорогою вирішила зайти до магазину « Єва », який знаходиться у ТЦ « Варус » за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А . Як тільки зайшла в магазин, приблизно о 17:40 годині їй зателефонував колишній чоловік, вона відповіла на телефонний дзвінок, але що він говорив вона не почула, тому що було чути тільки істеричний крик дитини, вереск, який не характерний при звичайних примхах дитини. Вона зрозуміла, що щось трапилося, і швидко пішла до парку «Гагаріна» їх шукати, бо, вийшовши з торговельного центру, вже було чути крики людей та дитини.

Коли підійшла до них, то побачила, що дитина валялася на землі за лавкою, плакала, кричала, жестами показувала, що в нього щось болить. При цьому колишній чоловік, побачивши її сів на лавочку, у руках у нього була пляшка з якимось алкогольним напоєм. Він перебував у стані сп`яніння, а до цього він лаявся з жінками (їх було троє), які робили йому зауваження, при цьому одна з них знімала його на відео. При цьому він сказав, що вона погано виховує їхню дитину, і вона не хоче стати героєм "пабліків» і одразу пішов у невідомому напрямку. Після чого вона забрала дитину і намагалася її заспокоїти. Також повідомила, що записала дані однієї з жінок, яка була свідком даної події. Контакти решти двох жінок, які перебували на той момент у парку, та бачили, як її колишній чоловік завдав тілесних ушкоджень синові на жаль записати не встигла, так як вони швидко пішли. Також звернулася до поліції та швидкої медичної допомоги, але на виклик ніхто не з`явився.

Коли з дитиною прийшли додому, то вона зняла одяг, щоб покупати сина та вона виявила на тілі дитини синці на спині та садна на обличчі, а саме на обох щоках та сліди рук на обличчі дитини.

Після цього вона звернулася до поліції з заявою з відповідною заявою.

Після цього її колишній чоловік кілька разів телефонував і повідомив, що хоче побачитися з дитиною, але вона повідомила, що почувається погано і залишити його з дитиною не може, через її поведінку та інцидент, який стався напередодні. Вона поклала слухавку, після чого він їй написав повідомлення, про те, що є певне проведення часу з дитиною, яке встановлено судом, що жодних витівок не було, і що вона винна в тому, що дитина погано вихована. Після того, як він дізнався, що вона звернулася до поліції, то почав з нею спілкуватися інакше. Сказав, що вона все вигадала, все це нісенітниця, вона його оговорює, ображав її, звинувачував у хворобі дитини та поганому вихованні.

Наполягала на призначенні суворого покарання для обвинуваченого, оскільки вважає що за скоєне треба відповідати, роки йдуть, а його поведінка не змінюється, ОСОБА_8 не вибачився за свій вчинок.

- показаннями свідка ОСОБА_11 , яка у судовому засіданні пояснила, що приблизно влітку у липні 2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин вона знаходилась на літній площадці в кафе «Франсуа» біля «Варусу» за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, біля парку «Гагаріна».

Так, вона помітила, як поряд, метрів за 20, на крайній лавочці сидів молодий чоловік у стані алкогольного сп`яніння, з пляшкою розливного пива і поряд з ним дитина, хлопчик, віком приблизно 3-4 роки, дуже плакала, буквально розривалася, а батько ніяким чином не реагував. У свою чергу батько хлопчика хватав, шарпав його, «швиряв» кілька разів об лавочку. У один з моментів батько рукою, ззаду схопив хлопчика за одяг та різко потягнув до лавочки, результаті чого хлопчик вдарився спиною об лавочку на якій вони сиділи. Після чого хлопчик впав на землю та не вставав, істерично плакав.

До нього підійшли дві незнайомі жінки та зробили йому зауваження. Одна з них почала знімати на відео, проте ніякого реагування не було і вони пішли. Після, чого підійшла вона. Потім прийшла мати хлопчика, яка заспокоїла свою дитину, а чоловік пішов у невідомому напрямку.

На її думку така поведінка батька була жорстокою.

За її участю на тому ж місці з нею проводили слідчі дії, знімали все на відео. Показання давала добровільно, без будь-якого примусу.

- показаннями експерта ОСОБА_15 , який у судовому засіданні пояснив, що він проводив судово-медичну експертизу та складав висновок за №1821п від 21.09.2021 у вказаному кримінальному провадженні. У межах даної експертизи він не оглядав дитину, предметом дослідження була постанова, протокол проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_16 , копія експертизи з висновком за №1415п від 04.08.2021, протокол допиту ОСОБА_16 . У первинній експертизі дитина оглядалася особисто експертом ОСОБА_17 та надавалися пояснення мами освідуваного. По механізму отримання ушкоджень та з урахуванням показань свідка ОСОБА_11 . враховуючи збіг локалізації тілесного ушкодження (задня поверхня грудної клітки) з травмованою ділянкою (спина), характером тілесного ушкодження (садно) з характером травмуючого предмету (дерев`яна лавочка, яка дія на тіло як тупий предмет), експертна комісія вважає, що утворення тілесних ушкоджень за механізмом на який вказує свідок ОСОБА_11 , не виключається. З матеріалів наданих на дослідження встановлено, що батько хлопчика хватав його за обличчя, намагався закрити йому рот та затримати, так як дитина намагалась піти.

Тоді, в один з моментів батько рукою, ззаду схопив хлопчика за одяг та різко потягнув до лавочки, результаті чого хлопчик вдарився спиною об лавочку на якій вони сиділи. Після чого хлопчик істерично плакав, впав на землю та не вставав, батько почав штовхати його ногою, як би таким чином намагався його підняти.

ОСОБА_18 мінімально характеризує травмуючий предмет, але воно згідно спеціальних наукових рекомендацій відноситься до різновидів тупої травми, що виникає від дії тупого предмета. Так як зазначав свідок дитина вдарилася спиною об лавочку, тому в такій ситуації цілком можливо заподіяти подібну травму. Сила удару в науці судово-медичної експертизи досліджувалася одним автором ОСОБА_19, який виявив дослідним шляхом, що пошкодження поверхневого шару шкіри у вигляді садна утворюється при зусиллі 160 Ньютонів. Для злічення і порівняння механізму який був зазначений свідком та тим який було отримано під час первинної експертизи було достатньо даних отриманих в ході досудового розслідування, визначено характер травмуючого предмету, кількість травматичних впливів та локалізація на тілі постраждалого. Зважаючи на співпадіння за цими критеріями у комісії не було підстав виключити вказаний механізм. Первинна експертиза визначала характер травмуючого предмета, ступінь тяжкості, локалізацію та наявність тілесних ушкоджень, а додаткова комісійна визначала відповідність утворення тілесних ушкоджень заявленому механізму, тому вони мали принципово різне коло питань, але базувалися на результатах проведення первинної експертизи.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

даними висновку спеціаліста №1210/с від 09.07.2021, згідно з яким:

1. Садно грудної клітки у гр. ОСОБА_5 само за собою кваліфікуються як легке тілесне ушкодження (п. 2.3.2.б. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»).

2. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета (предметів).

3. Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить терміну, вказаному зі слів освідуваного.

(т. 1 а.п.90)

висновком експерта за №1415п від 04.08.2021, відповідно до якого:

1. Садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки у ОСОБА_5 кваліфікується як легке тілесне ушкодження (п. 2.3.2.б., п.2.3.5. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, 1995р.»).

2. Виявлене тілесне ушкодження утворилося від дії тупого предмета (предметів). Детальніше висловитись про знаряддя та спосіб спричинення тілесних ушкоджень за наданими даними не є можливим.

3. Давність утворення тілесного ушкодження не суперечить терміну, вказаному в обставинах справи.

4. Тілесне ушкодження виявлене у ОСОБА_5 утворилось не менш ніж від одного травматичного впливу.

5. Взаємне розташування між потерпілим та нападаючим в момент спричинення тілесного ушкодження могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для його нанесення.

6. Враховуючи вік потерпілого, локалізацію тілесного ушкодження, утворення його власною рукою вважається малоймовірним.

7. Утворення тілесного ушкодження в результаті падіння з висоти власного зросту не виключається. Для більш детальної оцінки механізму його утворення необхідно надати умови ймовірного падіння (протокол слідчого експерименту, допити, пояснення тощо).

(т. 1 а.п.92-93)

висновком експерта за №1821п від 21.09.2021, відповідно до якого:

1. У дитини ОСОБА_5 , 2016 р.н., виявлене садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки, яке утворилось не менш ніж від одного травматичного впливу тупого предмета, індивідувальні ознаки якого в ушкодженні не відобразились.

2. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом за участю свідка ОСОБА_11 від 14.09.2021 року, остання зазначає, що батько хлопчика хватав його рукою за обличчя, також рукою, ззаду схопив за одяг хлопчика та різко потягнув до лавочки, в результаті чого хлопчик вдарився спиною об лавочку на якій вони сиділи, хлопчик впав на землю та не вставав, батько почав штовхати його ногою, якби таким чином намагався його підняти (кількість та локалізація впливів не вказана).

Враховуючи збіг локалізації тілесного ушкодження (задня поверхня грудної клітки) з травмованою ділянкою (спина), характером тілесного ушкодження (садно) з характером травмуючого предмету (дерев`яна лавочка, яка дія на тіло як тупий предмет), експертна комісія вважає, що утворення тілесних ушкоджень за механізмом на який вказує свідок ОСОБА_11 , не виключається.

Оцінити впливи рукою в ділянку обличчя з судово-медичної точки зору не можливо, так як вони не відобразились у вигляді зовнішніх тілесних ушкодженнях. У зв`язку з тим, що локалізація травматичних впливів ногою не зазначена, експертна комісія не може оцінити їх з судово-медичної точки зору.

(т. 1 а.п.95-98)

протоколом огляду від 20.09.2021, згідно яких, встановлено, що предметом огляду є фотографії приєднані законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 .

1. При огляді фотографії №1,2 встановлено, що на ній зображено обличчя дитини, хлопчика, який лежить на правому боці. На лівій щоці при огляді фото виявлено три плями невеликого розміру, округлої та овальної форми, рожево-червоного кольору.

2. При огляді фотографії №3 встановлено, що на ній зображено обличчя дитини, хлопчика, який повернутий правим боком. На правій щоці при огляді фото виявлено одну пляму невеликого розміру, округлої форми, рожево-червоного кольору.

3. При огляді фотографії №4,5,6 встановлено, що на ній зображеного спина дитини, хлопчика. На спині в районі грудної клітини праворуч посередині у верхніх третині біля лопатки, при огляді фото виявлено одну пляму середнього розміру округлої форми, рожево-червоного кольору в середині якої наявна подряпина.

(т. 1 а.п. 99-102)

протоколом проведення слідчого експерименту від 14.09.2021 за участю свідка ОСОБА_16 , відповідно до якого остання показала, що 08.07.2021 року приблизно о 16 годині 30 хвилин вона знаходилась на літній площадці в кафе « Франсуа » за адресою:

м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А , біля парку «Гагаріна».

Так, вона помітила, як поряд, метрів через 20, сидів чоловік, на вигляд, приблизно 25- 30 років, зростом приблизно, 170-175см, середньої тілобудови, одягнений в що не пам`ятає, з маленькою дитиною, хлопчиком, віком приблизно 3-4 роки, який голосно плакав. У свою чергу батько хлопчика хватав його за обличчя, намагався закрити йому рот та затримати, так як дитина намагалась піти.

Тоді, в один з моментів батько рукою, ззаду схопив хлопчика за одяг та різко потягнув до лавочки, результаті чого хлопчик вдарився спиною об лавочку на якій вони сиділи. Після чого хлопчик істерично плакав, впав на землю та не вставав, батько почав штовхати його ногою, як би таким чином намагався його підняти.

Після, чого прийшла мати хлопчика, яка заспокоїла свою дитину, а чоловік пішов у невідомому напрямку.

Також свідок додала, що чоловік був у нетверезому стані, так як у нього в руках знаходилась пляшка пива та на її зауваження він не реагував

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 1 а.п. 104-107)

протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 14.09.2021 за участю свідка ОСОБА_11 . згідно з яким Свідок ОСОБА_11 серед пред`явлених їй для впізнання чотирьох фотознімків впізнала чоловіка під №2 який 08.07.2021 сидів на лавці в парку «Гагаріна» біля кафе « Франсуа » за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А , з маленькою дитиною, хлопчиком 3-4 роки, якому наніс тілесні ушкодження. Зростом приблизно, 170-175см, середньої тілобудови, одягнений в що не пам`ятає, з маленькою дитиною, хлопчиком, віком приблизно 3-4 роки, який голосно плакав. Впізнала за загальними рисами обличчя та антропометричними даними.

(т. 1 а.п. 108-111)

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документ та інші матеріали:

витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 27.07.2021, згідно з яким 08 липня 2021 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи прямий умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись на території парку «Гагаріна» біля кафе « Франс.уа » за адресою: м. Запоріжжя, вул. Північнокільцева, 10-А , діючи умисно, з мотивів, що виникли на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою заподіяння тілесних ушкоджень, із застосуванням фізичної сили схопив правою рукою за одяг зі спини останнього, та різко потягнув до лавочки, на якій батько з сином сиділи, в результаті чого малолітній потерпілий отримав удар в область спини.

У результаті протиправних дій ОСОБА_8 малолітній потерпілий ОСОБА_5 отримав наступні тілесні ушкодження: садно в ділянці задньої поверхні грудної клітки, що відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» №1415/п від 04 серпня 2021 кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, що кваліфікується як: умисне легке тілесне ушкодження. (ЄО 17755 від 27.01.2021).

(т. 1 а.п.83-85)

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.07.2021, згідно з яким ОСОБА_6 звернулася до органів поліції з заявою в якій просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , 1989 р.н., котрий систематично вчиняє відносно неї дії психологічного характеру які виражаються в її бік нецензурною лайкою в присутності її дитини.

(т. 1 а.п.86)

протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 09.07.2021, згідно з яким ОСОБА_6 звернулася до органів поліції з заявою в якій просить притягнути до відповідальності свого колишнього чоловіка ОСОБА_8 , 1989 р.н., який 09.07.2021 наніс їхній дитині ОСОБА_5 тілесні ушкодження, чим спричинив фізичний біль та психологічну травму.

(т. 1 а.п.87)

постанова про призначення судово-медичної експертизи від 04 серпня 2021 року

(т. 1 а.п.91)

постанова про призначення судово-медичної експертизи від 21 вересня 2021 року

(т. 1 а.п.94)

постанова про визнання речових доказів та передачу їх на зберігання від 20.09.2021, якою визнано речовим доказом фотографії у кількості 6 штук надані законним представником неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 , приєднані до матеріалів кримінального провадження.

(т. 1 а.п.103)

Позиція сторони захисту.

Сторона захисту просила визнати обвинуваченого ОСОБА_8 невинуватим та виправдати його, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що він спричинив сину тілесні ушкодження.

З огляду на викладене суд вважає твердження обвинуваченого ОСОБА_8 неправдивими та такими, що подані з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Висновок суду щодо винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 ..

Усі перераховані джерела доказів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а фактичні дані, що вони містять, визнає належними та допустимими доказами. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище дані достовірними доказами.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань потерпілої та свідків у співставленні з наявними у справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти об`єктивну картину реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб, судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час здійснення досудового розслідування, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими, судом не виявлено.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

В даному випадку, досліджені у судовому засіданні докази відповідають саме такому критерію, є належними, допустимими, достовірними та такими, що у своїй сукупності доводять вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_8 .

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Так, обвинувачений вину у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1

ст. 125 КК, не визнав, однак розкаявся за те що так сталося з сином, за місцем мешкання та роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітніх дітей, відношення до скоєного як в момент вчинення злочину, так і під час судового розгляду, раніше не судимий.

Обставини, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому суд приймаючи до уваги ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вину не визнав однак розкаявся за те що так сталося з сином, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, враховуючи наявність стійких соціальних зв`язків, обов`язків щодо утримання малолітніх дітей і догляду за ними, суд дійшов висновку, що для попередження вчинення останнім нових кримінальних правопорушень у майбутньому буде справедливим та достатнім обрати йому покарання у виді громадських робіт в межах санкції статті.

На переконання суду, призначення обвинуваченому ОСОБА_8 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових правопрушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Так, у розумінні ЄСПЛ, покарання повинне встановити новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

У судовому засіданні прокурором було заявлено клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ч. 1 ст. 49 КК України та звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минув строк два роки - у разі вчинення кримінального проступку.

Матеріально - правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч.ч. 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, який згідно з ст. 12 КК України є кримінальним проступком, при цьому подія злочину мала місце 08 липня 2021 року. Отже, на час розгляду кримінального провадження в суді (зокрема, 13 травня 2021 року) пройшло більше ніж два роки. За змістом норм права, передбачених законом України про кримінальну відповідальність (ст. 74 КК України), лише у випадку коли особа заперечує проти закриття провадження з нереабілітуючих підстав, якою є і закінчення строків давності, суд, за наявності до того підстав, визнає особу винною, ухвалює обвинувальний вирок і звільняє її від покарання, керуючись ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

Рішення суду щодо цивільного позову.

При вирішенні питання про відшкодування матеріальної шкоди на користь потерпілого суд враховує положення ч. 5 ст. 128 КПК України, згідно якої суд, якщо процесуальні відносини у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, може застосувати норми Цивільного процесуального кодексу України, за умови, якщо вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Положеннями ч. 1 ст. 129 КПК встановлено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій матеріальної шкоди, суд виходить з такого.

Вирішуючи питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, зокрема фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду.

Під час судового розгляду кримінального провадження суд вважає, що заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди знайшли підтвердження і не виходять за межі обвинувачення. Потерпілою доведено належними та допустимими доказами, що саме діями обвинуваченого спричинено заявлену нею матеріальну шкоду.

Таким чином, оцінивши додані до цивільного позову копії документів, які підтверджують витрати потерпілої на відновлення своїх прав, а саме на лікування дитини, наявність безпосереднього причинного зв`язку між неправомірними діями обвинуваченого та наслідками, суд вважає за необхідне стягнути із обвинуваченого на користь потерпілої документально підтверджену суму матеріальної шкоди в розмірі 3925 грн.

При вирішенні питання про стягнення з обвинуваченого заподіяної потерпілій моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, відшкодування моральної шкоди може здійснюватися не тільки в силу договору, але й закону.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Оцінюючи вимоги законного представника неповнолітнього потерпілого

ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, яка оцінена нею в загальній сумі 10 000 гривень, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань представника потерпілої, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, моральної шкоди у вигляді змін нормального ритму життя, морально-психологічного страждань у зв`язку з отриманими фізичними ушкодженнями, принципів виваженості та справедливості.

Таким чином, виходячи з наведеного суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги законного представника неповнолітнього потерпілого про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, а саме стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 10 000 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішення щодо арештованого майна.

Арешти на майно не накладалися.

Рішення щодо долі документів та речових доказів.

При ухваленні вироку, керуючись положеннями ч. 9 ст. 100 КПК України, суд має вирішити питання про долю документів та речових доказів, які були надані сторонами і долучені до матеріалів судової справи.

Документи, передані суду сторонами кримінального провадження, суд вирішує залишити в матеріалах кримінального провадження.

Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:

- 6 фотознімків - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Рішення щодо розподілу процесуальних витрат.

Відповідно до вимог чинного Кримінального процесуального кодексу (ст.ст. 124, 368 КПК України) при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження суд повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Судові витрати у справі відсутні.

Рішення щодо запобіжного заходу та застави.

До ОСОБА_8 запобіжні заходи не застосовувалися.

Керуючись ст.ст. 49, 74 КК України, ст. ст. 100, 128, 129, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити покарання у виді 240 годин громадських робіт.

На підставі ч. 5 ст. 74 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 від призначеного судом покарання в зв`язку з закінченням строків давності.

Цивільний позов про стягнення з ОСОБА_8 матеріальної та моральної шкоди - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди грошову суму 3925 грн. 00 коп. та завданої моральної шкоди грошову суму у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Речові докази:

6 фотознімків - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим, які перебувають під вартою, в той же строк з моменту вручення вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.

Головуючий суддя ОСОБА_1