Справа № 675/1090/23
Провадження № 1-в/675/6/2024
У Х В А Л А

"18" березня 2024 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої - судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника установи ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ізяславі в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)», про заміну покарання більш м`яким за правилами ст. 82 КК України та стягнення моральної шкоди,

у с т а н о в и в :

04 липня 2023 року засуджений ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням на підставі позову про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України та стягнення моральної шкоди, мотивуючи це тим, що він засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 2, 4; 135 ч. 1; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. ОСОБА_8 вказує, що відбуває покарання у державній установі «Замкова виправна колонія (№ 58)». Засуджений вважає, що він був засуджений за сфабрикованим обвинуваченням на підставі суперечливих та неналежних доказів, з істотними порушеннями діючого законодавства. ОСОБА_8 зазначає, що довічне позбавлення волі не відповідає міжнародним стандартам та практиці Європейського суду з прав людини, що було констатовано, зокрема, у справі «Борисенко та інші проти України» (справа № 22938/20), до якої долучено і заяву ОСОБА_8 . На переконання засудженого, покарання у виді довічного позбавлення волі є непропорційним законній меті покарання, що нівелює саму цю мету. ОСОБА_8 вважає зміни, внесені до ст. 82 КК України Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-IX від 18 жовтня 2022 року є сумнівними та нечіткими, такими, що суперечать принципам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Засуджений вважає, що винесенням вироку Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області від 07 вересня 2017 року було допущено порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яке, на думку ОСОБА_8 , підтверджується рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Борисенко та інші проти України» (справа № 22938/20), до якої долучено і заяву ОСОБА_8 . Засуджений вказує, що є фізичною особою, яка постраждала від неправомірних дій правоохоронних органів України, тому вважає, що йому завдана моральна шкода. ОСОБА_8 просить замінити йому довічне позбавлення волі більш м`яким у виді покарання на певний строк, що не перевищує строку відбутого ним покарання та стягнути з держави Україна моральну шкоду в сумі 18000000 гривень, а в разі відмови у заміні покарання - в сумі 38000000 гривень.

Засуджений наполягає, що клопотання має бути розглянуте саме з такими вимогами в порядку цивільного судочинства.

Захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні підтвердила зазначену позицію ОСОБА_8 та підтримала заявлені ним вимоги.

Засуджений ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Прокурор у судовому засіданні вважає, що підстави для задоволення клопотання засудженого відсутні.

Представник установи у судовому засіданні вважає, що клопотання засудженого задоволенню не підлягає.

Заслухавши позицію захисника, думку представника установи, позицію прокурора, дослідивши матеріали клопотання, матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07 вересня 2017 року за ст. ст. 115 ч. 2 п. п. 1, 2, 4; 135 ч. 1; 70 ч. 1 КК України до довічного позбавлення волі. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Хмельницької області від 10 січня 2018 року вказаний вирок залишено без змін. Постановою колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 06 червня 2019 року зазначений вирок та ухвалу апеляційної інстанції щодо ОСОБА_8 змінено: на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VІІІ у строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано його попереднє ув`язнення з 23 грудня 2016 року по 10 січня 2018 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі; в решті судові рішення залишені без змін. Вказаний вирок набрав законної сили 10 січня 2018 року згідно розпорядження про виконання вироку, що набрав законної сили.

За вимогами ч. 1 ст. 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до п.п. 2, 3, 14 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, інші питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку.

Таким чином, вимоги засудженого ОСОБА_8 про розгляд його клопотання в порядку цивільного судочинства не підлягають задоволенню, оскільки діючим законодавством чітко визначений порядок розгляду питань заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким саме в порядку виконання вироку за правилами Кримінального процесуального кодексу України.

На виконання рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року з метою усунення цієї системної проблеми Міністерством юстиції розроблено та 18 жовтня 2022 року Верховною Радою України прийнято Закони України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини», які набрали чинності 06 листопада 2022 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 82 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

За змістом п. 3 ч. 3 ст. 81 КК України із змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» № 2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше трьох чвертей строку покарання, призначеного судом за умисний особливо тяжкий злочин, у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк, а також покарання, призначеного особі, яка раніше звільнялася умовно-достроково і знову вчинила умисне кримінальне правопорушення протягом невідбутої частини покарання.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні передбачено право засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі, на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням та в подальшому на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, тобто наявна реальна перспектива звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно з правилами ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до ст. ст. 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань. Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Таким чином, на даний час на законодавчому рівні встановлені чіткі критерії та умови, за яких можлива заміна покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Оскільки на даний час державою Україна виконане рішення Європейського суду з прав людини «Пєтухов проти України» від 12 березня 2019 року та усунута системна проблема фактичної нескорочуваності покарання у виді довічного позбавлення волі, відпали підстави для костатації порушення ст. 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зазначені у вказаному рішенні.

Під час дослідження матеріалів особової справи засудженого, судом встановлено, що ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 01 березня 2023 року визначено, що право засудженого на заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на строк від п`ятнадцяти до двадцяти років настає 05 грудня 2030 року та у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким було відмовлено. Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року зазначена ухвала була залишена без змін.

Згідно вимог ч. 7 ст. 539 КПК України у разі набрання законної сили ухвалою суду про відмову в задоволенні клопотання щодо умовно-дострокового звільнення засудженого від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням розгляд повторного клопотання з цього самого питання щодо осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, а також щодо осіб, засуджених за тяжкі та особливо тяжкі злочини до позбавлення волі на строк не менше п`яти років, може мати місце не раніше як через рік з дня винесення ухвали суду про відмову, а щодо засуджених за інші злочини та неповнолітніх засуджених - не раніше як через шість місяців.

Таким чином, розгляд повторного клопотання засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким може мати місце не раніше 10 травня 2024 року. Зважаючи на викладене, провадження у справі по розгляду повторного клопотання засудженого про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким підлягає закриттю.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 1 ЦК України визначено, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За вимогами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є:

1) договори та інші правочини;

2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності;

3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі;

4) інші юридичні факти.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що розгляд питання стягнення моральної шкоди не підлягає розгляду в порядку виконання вироку за правилами Кримінального процесуального кодексу України, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства шляхом подачі до суду цивільного позову, який має відповідати вимогам ст. 175 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що провадження у справі по розгляду клопотання засудженого про стягнення моральної шкоди підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України, ст. ст. 50, 82 КК України, суд

п о с т а н о в и в :

Закрити провадження у справі за клопотанням засудженого ОСОБА_8 про заміну покарання більш м`яким за правилами ст. 82 КК України та стягнення моральної шкоди.

Ухвала суду може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1 .

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3