УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року

м. Київ

справа № 335/11508/21

провадження № 51- 2519ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої і апеляційної інстанцій на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року стосовно виправданого ОСОБА_4 ,

встановив:

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ст. 341, ч. 1 ст. 28 ч.1 ст. 351 КК та виправдано на підставі

п. 3 ч. 1 ст. 373 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Ухвалою Запорізькогоапеляційного суду від 07 лютого 2024 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вищезазначений вирок стосовно ОСОБА_4 без змін.

Згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 органами досудового розслідування пред`явлено наступне обвинувачення.

Рішенням Запорізького міського голови ОСОБА_5 № 16 від 23 грудня 2020 року, ОСОБА_4 затверджено на посаді керуючого справами виконавчого комітету Запорізької міської ради. Згідно розпорядження Запорізького міського голови № 75 к/тр від 25 січня 2021 року "Про розподіл обов`язків між міським головою, секретарем міської ради, заступниками міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради, керуючим справами виконавчого комітету міської ради" керуючий справами виконавчого комітету міської ради ОСОБА_4 , здійснює заходи, щодо планування роботи виконавчого комітету міської ради, підготовки засідань виконавчого комітету міської ради.

09 липня 2021 року відбулося засідання ініціативної групи депутатів Запорізької міської ради, щодо необхідності проведення позачергової сесії 14 липня 2021 року.

14 липня 2021 року близько 10:00, ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді керуючого справами виконавчого комітету Запорізької міської ради, діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленими під час досудового розслідування особами, знаходячись у адміністративній будівлі на пр. Соборному, 206, у м. Запоріжжя , яка забезпечує діяльність Запорізької міської ради, з метою незаконного перешкоджання нормальній роботі установи, вчинив дії, спрямовані на її захоплення. Зокрема, в цей день і час, невстановлені досудовим розслідуванням особи, будучи заздалегідь обізнаними про скликання позачергової сесії Запорізької міської ради, зібрались біля будівлі Запорізької міської ради, де перед центральним входом несли службу поліцейські ГУНП у Запорізькій області, які забезпечували безпеку громадян і громадський порядок.Надалі, невстановлені особи, з відома ОСОБА_4 , перебуваючи біля зазначеної адміністративної будівлі, всупереч ст. 39 Конституції України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, намагались пройти через ряди співробітників поліції та увійти до приміщення через вхідні двері. Попри зауваження поліцейських, які намагались не допустити сторонніх осіб у приміщення, невстановлені особи, вчинили активні дії, спрямовані на захоплення приміщення адміністративної будівлі, почали штовхати ряди поліцейських на центральному вході у будівлю та, в результаті дій ОСОБА_4 , який надав відповідні вказівки поліцейським, останні змогли прорватися до вказаної будівлі, з метою подальшого захоплення приміщення великої зали, та перешкоджання нормальній роботі Запорізької міської ради, де мало відбутись позачергове сесійне засідання. При цьому, в період часу 10:00 - 11:00, ОСОБА_4 , разом з невстановленими особами, виконуючи спільний злочинний намір, діяв в інтересах третіх осіб, з метою недопущення нормальної роботи позачергової сесії, про яку останньому заздалегідь, а саме з 12 липня 2021 року, було відомо. Для здійснення вказаної мети та безперешкодного доступу до приміщення великої зали Запорізької міської ради, у порушення "Інструкції з питань внутрішнього розпорядку, організації охорони, пропускного режиму та забезпечення зберігання матеріальних цінностей міської ради та її виконавчого комітету", затвердженої рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 20 квітня 2018 року № 194, надав пряму злочинну вказівку поліцейському охорони ОСОБА_6 , який не знав про істинні наміри ОСОБА_4 пропустити до приміщення Запорізької міської ради всіх вищезазначених осіб. Після чого ОСОБА_4 , особисто здійснюючи безпосередній супровід вказаних невстановлених осіб до приміщення, продублював вказівку поліцейським, які забезпечували охорону громадського порядку у приміщенні Запорізької міської ради, на безперешкодний прохід невстановлених осіб до великої зали, під приводом особистого прийому цих громадян.

Перебуваючи у приміщенні великої зали, невстановлені досудовим розслідуванням особи, з відома ОСОБА_4 , з метою перешкоджання нормальній роботі Запорізької міської ради, зайняли місця, на яких депутати Запорізької міської ради здійснюють свої повноваження та президію великої зали, чим фізично заблокували доступ останнім до їх місць та, як наслідок, унеможливили проведення позачергової сесії Запорізької міської ради VІІI скликання, в інтересах третіх осіб, а отже здійснили протиправне перешкоджання нормального режиму роботи даної установи, чим вчинили захоплення частини будівлі Запорізької міської ради.

В результаті протиправних дій ОСОБА_4 та інших невстановлених під час досудового розслідування осіб, будівля Запорізької міської ради 14 липня 2021 року у період часу з 10:00 до 17:00 була незаконно захоплена та перебувала під контролем зазначених осіб, з метою перешкоджання нормальній роботі цієї установи.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28 ст. 341 КК, а саме захоплення будівлі, що забезпечує діяльність органів місцевого самоврядування, з метою перешкоджання нормальній роботі установи, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 14 липня 2021 року ОСОБА_4 та невстановлені під час досудового розслідування особи, достовірно знаючи, що у приміщенні Запорізької міської ради буде відбуватись позачергова сесія Запорізької міської ради VIIIскликання, з метою перешкоджання діяльності депутатів місцевої ради, та недопущення останніх до участі у позачерговій сесії, створили штучні перешкоди у їх роботі.

Так, рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 20 квітня 2018 року № 194 затверджено "Інструкцію з питань внутрішнього розпорядку, організації охорони, пропускного режиму та забезпечення зберігання матеріальних цінностей міської ради та її виконавчого комітету", відповідно до п. 3.5. якої, відвідувачам надається вільний вхід на сесії, засідання, брифінги та інші публічні заходи. Документами, які надають право на вхід до Об`єкта, є посвідчення, паспорт громадянина України (або інший документ, який засвідчує особу), а також посвідчення особи окремих категорій представників органів державної влади.

Порядок організації та проведення сесій Запорізької міської ради врегульовано Регламентом Запорізької міської ради, який затверджено рішенням Запорізької міської ради від 19 лютого 2016 року № 122, відповідно до статей 4, 6 якого, право на доступ до пленарних засідань ради та її постійних комісій мають усі бажаючі, які, на вимогу, повинні пред`явити документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України.

Окрім цього, ст. 7 Регламенту визначено, що порядок розміщення депутатів та інших осіб у залі засідань визначається секретарем ради з урахуванням пропозицій керівників фракцій та депутатів. Робочі місця для депутатів відводяться в залі засідань окремо від місць для інших осіб, присутніх на засіданні і не можуть бути зайняті іншими особами. Під час засідання ради особи, які не є депутатами, не повинні знаходитися на робочих місцях депутатів, за винятком технічних працівників, визначених секретарем ради.

14 липня 2021 року близько 10:00, невстановлені досудовим розслідуванням особи, під керівництвом ОСОБА_4 , будучи заздалегідь обізнаними про проведення позачергової сесії Запорізької міської ради, виконуючи спільний злочинний намір, направлений на перешкоджання діяльності депутатів, вчинили вказані дії, шляхом зайняття робочих місць останніх та президії великої зали, а також недопущення їх до приміщення великої зали, розташованої на третьому поверсі адміністративної будівлі Запорізької міської розташованої, чим фактично виключили можливість, щодо виконання депутатами своїх повноважень.

При цьому, 14липня 2021 року в період часу з 10:00 до 11:00, ОСОБА_4 , разом з невстановленими особами, виконуючи спільний злочинний намір, діяв в інтересах третіх осіб, з метою недопущення нормальної роботи позачергової сесії, надав вказівку поліцейському охорони ОСОБА_6 , пропустити до приміщення Запорізької міської ради всіх вищезазначених осіб, після чого особисто здійснив їх супровід до великої зали, де вказані особи, з відома ОСОБА_4 , з метою перешкоджання нормальній роботі Запорізької міської ради, зайняли місця депутатів та президію, чим фізично заблокували доступ останнім до їх місць, та, як наслідок, унеможливили проведення позачергової сесії Запорізької міської ради VІІI скликання, а отже створили штучні перешкоди у роботі депутатів. Протягом дня звільнити залу від вказаних осіб не вдалося, тому депутати залишили приміщення міської ради.

Дії ОСОБА_4 було кваліфіковано за ч.1 ст.28 ч. 1 ст. 351 КК, як невиконання службовою особою законних вимог депутатів місцевої ради та створення штучних перешкод у їх роботі, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставнинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вищевказані вирок та ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обгрунтування своїх вимог вказує, що у порушення норм процесуального закону, судом не надано оцінку доказам у справі - показанням свідків та відеозапису подій. Крім того, вважає, що судом у порушення ст. 290 КПК задоволено клопотання сторони захисту та допитано свідків

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Також стверджує, що апеляційний суд безпосередньо не дослідив докази та у порушення вимог ст. 419 КПК, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги прокурора, ухвалу належним чином не мотивував.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

За приписами ст. 433 КПК, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.

Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Таким чином, Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги прокурора в частині невідповідності висновків суду фактичним обставнинам кримінального провадження, оскільки перевірка цих обставин відповідно до положень ч. 1 ст. 433 КПК не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, положеннями ст. 17 КПК, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У справі «Барбера, Мессегеі Джабардо проти Іспанії» від 06 грудня 1988 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

Отже, суд може постановити обвинувальний вирок лише в тому випадку, коли винуватість обвинуваченої особи доведено поза розумним сумнівом.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК у кримінальному провадженні, серед іншого, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ст. 92 КПК обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого

у цьому кримінальному провадженні зроблено не було.

Як убачається з копії вироку, суд першої інстанції за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, оцінивши докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_4 обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 28 ст. 341, ч. 1 ст. 28 ч.1 ст. 351 КК, не знайшло свого підтвердження, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення, у зв`язку з чим, вважав за необхідне виправдати обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК.

Мотивуючи своє рішення місцевий суд зазначив, що надані докази не доводять поза розумним сумнівом, що в діяннях ОСОБА_4 є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ст. 341, ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 351 КК, оскільки жодним належним та допустимим доказом не підтверджено, факт захоплення ОСОБА_4 будівлі органу місцевого самоврядування, вчинення ним дій щодо перешкоджання нормальній роботі установі, вчинене за попередньою змовою групою осіб, а також не доведено вчинення ним дій щодо створення штучних перешкод у роботі депутатів місцевої ради або невиконання їх законних вимог, вчинених за попередньою змовою групою осіб.

Так, версія сторони обвинувачення спростовується, зокрема, показаннями потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про те, що 14 липня 2021 року, прибувши до Запорізької міської ради для проведення позачергової сесії, побачили натовп невідомих осіб які були агресивно налаштовані та сперичалися з працівниками поліції, після чого цих осіб пропустили до сесійної зали, де вони зайняли місця депутатів, президію та заблокували трибуну, проте, вони не бачили, щоб ОСОБА_4 надавав вказівки цим особам зайняти залу; показаннями свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 - працівників поліції, які пояснили, що прибули до Запорізької міської ради для забезпечення охорони громадського порядку, на вході до якої перебували агресивно налаштовані невідомі особи, які мали намір пройти в будівлю. Потрапивши в приміщення, вони зустріли керуючого справами ОСОБА_4 який запропонував пропустити цих осіб всередину для залагодження конфлікту, при цьому, всі ці особи реєструвалися на вході, пройшли в залу й зайняли місця депутатів та трибуну, проте, робота міської ради в цілому заблокована не була, вхід-вихід з приміщення був вільний; показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - заступників міського голови Запорізької міської ради, які підтвердили, що 14 липня 2021 року працівники поліції звертались до ОСОБА_4 з проханням допомогти у врегулюванні конфліктної ситуації на вході у приміщення ради, надалі, вищезазначені особи, які намагались туди потрапити, поступово заходили у приміщення та реєстувались у охорони, роботу Запорізької міської ради у цей день заблоковано не було, всі служби працювали без жодних перешкод; дослідженими фрагментами відеозаписів подій 14 липня 2021 року, які відбувалися у Запорізькій міській раді, з яких вбачається, що в цей день невідомі особи намагалися проникнути у приміщення, мала місце суперечка між ними та працівниками поліції. В подальшому вони пройшли у велику сесійну залу, попередньо зареєструвавшись на пункті охорони та пред`явивши посвідчення осіб. В сесійній залі ці особи зайняли місця депутатів та президію і перебували там тривалий час, маючі політичні лозунги та дискутуючи з оточуючими. Натомість, досліджені відеозаписи не містять відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчиняв інкриміновані йому кримінальні правопорушення - здійснював блокування (захоплення) будівлі міської ради, чи перешкоджав депутатам міської ради у їх діяльності;іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Отже, проаналізувавши наявні у матеріалах кримінального провадження докази, місцевий суд дійшов переконання, що жоден із них не підтверджує поза розумним сумнівом винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 28 ст. 341, ч. 1 ст. 28 ч.1 ст. 351 КК.

Прокурор, не погодившись із виправдувальним вироком, оскаржив його в апеляційному порядку.

Суд апеляційної інстанції правильно визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо незаконності виправдувального вироку,оскільки перевіривши матеріали кримінального провадження, встановив, що надані стороною обвинувачення докази на підтвердження винуватості ОСОБА_4 як окремо так і в сукупності беззаперечно не вказують на винуватість останнього у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд залишаючи вирок місцевого суду без зміни, зазначив в ухвалі підстави для постановлення такого рішення. При цьому порушень процесуального порядку дослідження та оцінки доказів, наведених місцевим судом у вироку, суд не встановив.

Також, спростовуючи доводи прокурора щодо порушення вимог ст. 290 КПК, апеляційний суд зазначив, що відповідно до матеріалів кримінального провадження,

29 грудня 2021 року під час підготовчого судового засідання захисником

ОСОБА_18 було заявлено клопотання про виклик і допит свідків сторони захисту ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .Під час розгляду цього клопотання було з`ясовано, що після завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів у порядку

ст. 290 КПК, сторона захисту повідомила про наявність свідків, щодо допиту яких ними буде заявлене клопотання під час підготовчого судового засідання, оскільки допит свідків після завершення досудового розслідування не передбачено.

Надалі, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 грудня

2021 року вказане клопотання задоволено. До того ж, колегія суддів апеляційного суду зауважила, що інші свідки також повідомляли про присутність ОСОБА_7 та ОСОБА_8 під час їх розмови з ОСОБА_4 у приймальні заступників міського голови, а відтак, показання цих свідків узгоджуються та підтверджують показання обвинуваченого та інших свідків.

Ухвала апеляційного суду є належно умотивованою та обґрунтованою і такою, що за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено мотиви, з яких виходив суд, та положення закону, якими він керувалися під час постановлення рішення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів Касаційного кримінального суду вважає, що істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які б впливали на обґрунтованість судових рішень стосовно виправдання ОСОБА_4 , судами першої та апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні допущено не було, а тому законних підстав для скасування цих судових рішень за доводами, наведеними в касаційній скарзі прокурора, не вбачається.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судами першої і апеляційної інстанцій на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2022 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року стосовно виправданого ОСОБА_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3