КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 22 травня 2024 року апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 та накладено арешт на майно вилучене 02.04.2024 під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- банківську картку «Приват Банк» з номером НОМЕР_1 ; банківську картку «А-Банк» з номером НОМЕР_2 ; тримач сім-карти «Київстар» з номером НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; тримач сім-карти «Київстар» НОМЕР_5 , які було поміщено до спеціального пакету ICR0007844;

- мобільний телефон марки «IPhone 15 Pro Max», серійний номер НОМЕР_6 , imei: НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , який було вилучено разом з сім-карткою оператора «Life» з номером НОМЕР_9 та поміщено до спеціального пакету ICR0007842;

- мобільний телефон марки «IPhone 15 Pro», серійний номер НОМЕР_10 , imei: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 з сім-карткою оператора «Vodafone» з номером НОМЕР_13 , який було поміщено до спеціального пакету ICR0007843;

- планшет марки «Samsung Galaxy Tab S2», серійний номер НОМЕР_14 , який було поміщено до спеціального пакету ICR0007841;

- ноутбук MacBook Air M2, серійний номер НОМЕР_15 , який було поміщено до спеціального пакету EXP0333629.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Апелянт зазначає, що під час обшуку вилучено, в тому числі мобільний телефон марки «Iphone 15 Pro», серійний номер НОМЕР_10 , imei: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 з сім-карткою оператора «Vodafone» з номером НОМЕР_13 , дозвіл на вилучення якого слідчим суддею не надавався.

Звертає увагу на те, що клопотання розглянуто без повідомлення власника майна, натомість в оскаржуваному рішенні зазначено, що він повідомлений належним чином, що не відповідає дійсності, а в матеріалах клопотання міститься повідомлення особи ОСОБА_8 .

На думку апелянта, арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, а на час звернення із клопотанням жодній особі не повідомлено про підозру.

Крім того, клопотання подано із порушенням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, при цьому подане прокурором клопотання про поновлення строку, слідчим суддею не розглянуто.

В судове засідання прокурор та власник майна не з`явилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча їх повідомлено у встановленому законом порядку про час та дату розгляду апеляційної скарги. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора та власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 30 січня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000141,за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

У клопотанні прокурор зазначив, що 30 січня 2024 року до ГУНП у м. Києві надійшла заява від ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що 22 грудня 2023 року приблизно о 17:30 год., ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом зловживання довірою, під приводом придбання квадрокоптерів DJI Mavic ЗТ Thermal для потреб Збройних сил України, заволодів грошима у особливо великих розмірах.

02 квітня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 19 березня 2024 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено речі.

02 квітня 2024 року постановою слідчого СУ ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 зазначені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

09 квітня 2024 року прокурор Київської міської прокуратури ОСОБА_7 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення 02 квітня 2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000141 про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Доводи апелянта, що арештоване майно не відповідає ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, а на час звернення із клопотанням жодній особі не повідомлено про підозру не заслуговують на увагу, з наступних підстав.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доводи апеляційної скарги, що клопотання подано із порушенням вимог, передбачених ч. 5 ст. 171 КПК України, при цьому подане прокурором клопотання про поновлення строку, слідчим суддею не розглянуто, є необґрунтованими.

Так, до матеріалів клопотання долучено копію конверту, з якого вбачається, що 03 квітня 2024 року органом досудового розслідування до Шевченківського районного суду м. Києва направлено клопотання про арешт майна. 08 квітня 2024 року слідчим суддею зазначеного суду клопотання прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000141 залишено без розгляду, у зв`язку із тим, що прокурор просив повернути йому матеріали клопотання.

Подаючи до Голосіївського районного суду м. Києва клопотання про арешт майна, прокурор долучив клопотання про поновлення процесуального строку на звернення із таким клопотанням, в якому зазначив, що вказане клопотання з технічних причин помилково направлено до Шевченківського районного суду м. Києва.

Колегія суддів приходить до висновку, що задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя розглянув клопотання про поновлення процесуального строку на його звернення.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 16 квітня 2024 рок, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 752/5745/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_14

Справа № 11сс/82/3485/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК