КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

15 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, у кримінальному провадженні щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

та

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

які обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою від 17 квітня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва частково задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожного окремо, до 14 червня 2024 року включно.

Цією ж ухвалою суд визначив ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , кожному окремо, заставу в розмірі 19 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 57 986 200 грн., у разі внесення якої, поклав на ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , кожного окремо, такі обов`язки: повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; не відлучатись за межі м. Києва без дозволу суду; утримуватись від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; носити електронний засіб контролю.

В іншій частині клопотання прокурора, відмовлено.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції, як зазначено в оскаржуваній ухвалі, крім даних, які характеризують обвинувачених ОСОБА_5 і ОСОБА_7 та тяжкість пред`явленого їм обвинувачення, врахував також те, яке покарання може бути призначене обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, розвинуті та стабільні зв`язки із спецслужбами держави-агресора, а тому дійшов висновку про існування реального ризику того, що обвинувачені ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , будучи неізольованим від суспільства в рамках лише такого запобіжного заходу як тримання під вартою, при першій можливості, з метою уникнення кримінальної відповідальності, будуть переховуватися від суду, а також можуть вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17.04.2024 року в частині продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із альтернативою внесення застави в розмірі 19 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відмовити у задоволенні клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_11 від 12.04.2024 в частині продовження ОСОБА_9 строку тримання під вартою. Постановити нову ухвалу, якою обрати стосовно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді домашнього арешту, за адресою: АДРЕСА_1 , з покладенням на нього додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що ухвала суду від 17 квітня 2024 року, всупереч вимогам ст. 370 КПК України, є незаконною, оскільки ухвалена без додержання вимог щодо кримінального провадження, передбачених статтями 177, 193, 194, 196, 197, 331 цього Кодексу та практики ЄСПЛ; необґрунтованою, оскільки не ґрунтується на матеріалах справи та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також невмотивованою.

При цьому, захисник ОСОБА_5 зазначає про те, що, в порушення вимог ч. 1 ст. 183 КПК України, прокурор, подаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, не довів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, а також безпідставно послався на неможливість застосування застави, оскільки його доводи повністю спростовуються вимогами кримінального процесуального закону та сталою судовою практикою.

На думку захисника, під час розгляду клопотання суд і прокурор не врахували даних про особу обвинуваченого. Зокрема, апелянт вказує, що ОСОБА_10 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, працював, позитивно характеризується, має нагороди, відзнаки від різних органів державної влади України. Крім того, ОСОБА_10 , має постійне місце проживання та реєстрації в місті Києві, одружений. на утриманні має малолітню дитину - ОСОБА_12 , 2016 року народження. непрацездатну матір - ОСОБА_13 , яка має низку хронічних захворювань та потребує постійного медичного нагляду, та і сам ОСОБА_10 має низку хронічних захворювань та потребує системного лікування.

Також захисник звертає увагу на те, що обвинувачений утримується під вартою майже два роки, 1 рік і 6 місяців, натомість суд не врахував тривалість тримання обвинуваченого під вартою та те, що його підзахисний має право на справедливий судовий розгляд у розумні строки.

Крім цього, апелянт звертає увагу на те, що не може продовження терміну утримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою застосовано з тієї причини, що у справі, на думку обвинувачення, очікується призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Щодо визначеного судом розміру застави у розмірі 19 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 57 986 200 грн., то на переконання сторони захисту, новий розмір застави є завеликим для обвинуваченого ОСОБА_5 , оскільки судом не взято до уваги його майновий та сімейний стан, а також відсутність стабільного заробітку, що суттєво зменшує його спроможність внести заставу у такому розмірі.

За таких обставин, суд, з урахуванням вимог ст.ст. 177, 178 КПК України, а також характеру пред`явленої підозри, повинен був з`ясувати чи буде рішення про тримання ОСОБА_5 під вартою законним та доцільним, яке забезпечить його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не має можливості обмежитись застосуванням менш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи ці та інші доводи, наведені у скарзі, а також посилаючись на судову практику Європейського суду з прав людини у контексті обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, апелянт звертає увагу на обов`язковість доказування існування заявлених ризиків, а не лише на зазначення їх стандартного переліку.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 також подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року у справі № 761/12172/22, якою ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою; відмовити прокурору у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою на 60 діб. Змінити діючий запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме застосувати до ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт за адресою: АДРЕСА_2 або за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування апеляційних вимог захисник ОСОБА_8 посилається на недотримання судом першої інстанції вимог ст. 177 КПК України, а тому вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а викладені в ухвалі висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зокрема, як зазначає захисник, під час розгляду клопотання, прокурором не доведено існування жодного ризику, передбаченого ст. 177 КПК України. Сторона обвинувачення обмежилася лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для продовження запобіжного заходу, без встановлення їх наявності та обґрунтованості до ОСОБА_7 , що є грубим порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також захисник звертає увагу на те, що судом залишено поза увагою, що чергове продовження запобіжного заходу ОСОБА_7 обґрунтовувалось одними й тими ж самими підставами, що й при обранні запобіжного заходу, що також суперечить вимогам КПК України. Окрім цього, залишивши поза увагою ці та інші наведені у скарзі обставини, суд, як вважає захисник, врахував припущення прокурора щодо наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не підтверджені жодними доказами та не взяв до уваги докази сторони захисту щодо спростування наявності зазначених ризиків, чим були порушені засади кримінального провадження, передбачені ст.ст. 9, 10, 17, 22 КПК України.

У зв`язку з вищенаведеним у скарзі робиться висновок про те, що суд не в повній мірі дослідив всі обставини, в тому числі передбачені ст. 178 КПК України, при продовженні тримання ОСОБА_7 під вартою, врахувавши тільки тяжкість кримінального правопорушення, що не може бути безумовною підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а посилання прокурора на те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, є необґрунтованим.

Крім того, дані про особу ОСОБА_7 , його сімейний стан, який раніше не судимий і не притягувався до кримінальної відповідальності, є особою, що позитивно характеризується та притримується норм поведінки соціально пристосованої особи, свідчать про відсутність ризику вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Захисник вважає, що прокурор, для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, повинен був довести існування зазначених ним ризиків та неможливість застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, однак цього зроблено не було.

При цьому захисник звертає увагу на те, що новий розмір застави (57 986 200 грн.) також є завеликим для обвинуваченого ОСОБА_7 , оскільки він більше року тримається під вартою, а тому від нього не можна очікувати наявності роботи та стабільного заробітку, що суттєво зменшує його спроможність внести заставу у такому розмірі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України, розгляд апеляційних скарг захисників обвинувачених на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснено без участі сторін кримінального провадження, оскільки прокурор та захисники обвинувачених, будучи належним чином повідомленими про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не прибули та не повідомили суд про поважні причини свого неприбуття. Крім того, від захисників обвинувачених надійшли письмові заяви про розгляд апеляційних скарг без участі сторін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані суду апеляційної інстанції матеріали, а саме копію оскаржуваної ухвали суду від 17 квітня 2024 року та копії клопотань прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ; обговоривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених, колегія суддів вважає, що вказані скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для продовження запобіжного заходу, так само як і для його застосування, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до вимог ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу, як це передбачено ч. 2 ст. 331 КПК України, відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Перевіривши доводи апеляційних скарг захисників обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції були дотримані зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, а тому, враховуючи конкретні обставини даного кримінального провадження, обставини з якими закон пов`язує можливість, як застосування, так і продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в тому числі наявність ризиків, які давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому вони обвинувачуються, підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні.

З огляду на це, посилання захисників обвинувачених в апеляційних скаргах на те, що ризики наведені прокурором у клопотанні про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, так само, як і пред`явлене ОСОБА_9 та ОСОБА_7 обвинувачення, ґрунтуються лише на припущеннях та не підтверджується будь-якими фактичними даними, не можуть бути визнані обґрунтованими та служити достатніми підставами для скасування ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року, оскільки, на думку колегії суддів, вказане судове рішення, відповідає вимогам, передбаченим ст. 370 КПК України, в тому числі на предмет його вмотивованості, з огляду на те, що в ньому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення, а тому вважає це рішення законним та обґрунтованим.

Більш того, всупереч доводам апеляційних скарг, приймаючи рішення про продовження обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції з достатньою повнотою та об`єктивністю дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в тому числі дані про особу кожного із обвинувачених, відсутність у них судимостей та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що на даній стадії судового розгляду будь-які менш суворі запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити уникнення дійсних та наявних ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, на які міститься посилання в оскаржуваній ухвалі, та виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов'язків.

До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду та інші обставини, на які Європейський суд з прав людини посилався у своїх рішеннях (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р., рішення «Летельє проти Франції» від 26.06.1991р.).

Отже, за висновком колегії суддів, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченим кримінального правопорушення, дані про особу кожного із них, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги відсутність будь-яких порушень норм КПК України з боку суду першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали, колегія суддів вважає необхідним, за наслідками апеляційного розгляду, прийняти рішення, яким ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 до 14 червня 2024 року включно, залишити без змін, а апеляційні скарги їх захисників - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419 та 422-1 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 процесуальний строк на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 .

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кожному окремо, до 14 червня 2024 року включно, з визначенням застави кожному в розмірі 19 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 57 986 200 грн., - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи: 761/12172/22

Номер провадження: 11-кп/824/3810/2024

Категорія: ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_14

Доповідач - суддя ОСОБА_1