Житомирський апеляційний суд
Справа №279/1980/16-к Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст.187 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 (дистанційно),

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000152 за апеляційними скаргами прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2021 року щодо

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростень Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, працюючого електрозварником ТОВ кар`єр-ресурс, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, не інваліда, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , а фактично проживаючого у АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 17.01.2015 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області за ст.ст.125 ч.2,186 ч.2,75 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.309 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Коростень Житомирської області, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, одруженого, який має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_13 - ІНФОРМАЦІЯ_3 , не інваліда, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_12 , не оспорюючи фактичних обставин справи, правильність кваліфікації дій та доведеності вини ОСОБА_10 , просить вирок суду в частині призначення останньому покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.187 КК України - 9 років позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого; ч.2 ст.309 КК України - 2 роки позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити до відбуття ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі строком 9 років із конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати ОСОБА_10 невідбуту частину покарання за вироком Коростенського міськрайонного суду від 17.01.2015 та остаточно призначити до відбуття 9 років 6 місяців позбавлення волі із конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого. В решті вирок суду залишити без змін. Вважає, що судом не у повній мірі враховано обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_14 злочину та його наслідки, не враховано, що останній не розкаявся у скоєному, вчинив ряд злочинів під час іспитового строку, має непогашені судимості, що свідчить про стійкість протиправної поведінки обвинуваченого та його небажання виправитись, наявність обтяжуючих обставин та позицію потерпілого. Звертає увагу, що судом в порушення вимог закону, ухвалою від 22.09.2021, якою було виправлено описку у вказаному вироку суду, фактично змінено вирок суду в частині покарання ОСОБА_10 , що є неприпустимим.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_11 скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати його за недоведеністю вини та відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України. Зазначає, що дії обвинуваченого кваліфіковані невірно, оскільки не доведено наявності такої ознаки, як насильство, небезпечне для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Вказує, що відсутній висновок експерта щодо заподіяння матеріального збитку потерпілому, а посилання суду на довідки про вартість майна не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки здобуті незаконним шляхом. Звертає увагу на те, що судовий розгляд відбувся у відсутності потерпілого ОСОБА_15 та фактично не були досліджені фактичні обставини справи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 скасувати, а кримінальне провадження відносно останнього закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримання. Зазначає, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не доведено попередньої змови, та не враховано, що саме ОСОБА_11 вдарив потерпілого один раз, що підтверджується відповідною експертизою. Вказує, що суд не надав належної оцінки показам свідка ОСОБА_16 та слідчого ОСОБА_17 щодо вилучення водійського посвідчення потерпілого. Вважає, що проведення обшуку 15.02.2016 відбулось з порушенням норм КПК. Крім того, вказує, що інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України сфабриковано. Вказує, що прокурор ОСОБА_12 не мала повноважень у даному кримінальному провадженні, а тому усі письмові докази, надані стороною обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України є недопустимими.

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2021 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.187, ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.187 КК України у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/8 частини майна, яке є його особистою власністю;

- за ч.2 ст.309 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначено на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/8 частини майна, яке є його особистою власністю

Остаточне покарання за сукупністю вироків призначено за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2015 року - у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання встановлено обчислювати з дня затримання ОСОБА_10 в порядку приведення вироку до виконання, зарахувавши строк попереднього ув`язнення з 25.02.2016 року по 22.02.2018 року, як відбуте покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 у вигляді домашнього арешту припинив свою дію 24.06.2018 року.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертизи в сумі 307 гривень 20 копійок.

ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України та призначено йому покарання, з застосуванням ст.69 КК України у виді 4 років обмеження волі з конфіскацією 1/8 частини майна, яке є його особистою власністю.

Строк відбуття покарання ОСОБА_11 встановлено обчислювати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_11 у вигляді домашнього арешту припинив свою дію 17.06.2016 року.

Цивільний позов не заявлявся.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Ухвалою цього ж суду від 22.09.2021 виправлено описку у вказаному вироку суду та зазначено, що абзац другий та третій резолютивної частині вироку викласти в наступній редакції : «Покарання за сукупністю кримінальних правопорушень призначити на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією 1/8 частини майна, яке є його особистою власністю

Остаточне покарання за сукупністю вироків призначити за правилами ст.71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.01.2015 року - у виді 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією 1/8 частини майна, яке є його особистою власністю»

Як встановлено судом та зазначено у вироку, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 за попередньою змовою між собою, спрямованою на вчинення розбійного нападу, 30.01.2016 року в період часу з 21-ої години 20 хвилин до 21-ої години 40 хвилин, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , із застосуванням насильства, яке виразилося у нанесенні ОСОБА_11 удару кулаком по голові ОСОБА_15 , внаслідок якого останній втратив свідомість, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, заподіяли тілесне ушкодження у вигляді садна в правій тім`яно-скроневій ділянці, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я та заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1430 гривень, а саме: мобільним телефоном "Fly IQ436i ERA Nano9 White", вартістю 1360 гривень; грошима в сумі 20 гривень; двома ключами від врізаного дверного замку на суму 50 гривень; посвідченням водія на ім`я ОСОБА_15 , а також сім-карткою оператора мобільного зв`язку "Київстар", гаманцем зі шкірозамінника, банківською карткою "Укрсиббанк", банківською карткою "КредитАгріколь", накопичувальними картками магазинів "Сільпо" та "Watsons", які матеріальної цінності для потерпілого не становлять.

Крім того, ОСОБА_10 у невстановленому місці та час незаконно придбав без мети збуту особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, масою у висушеному стані 12,83 гр., який незаконно зберігав за адресою: АДРЕСА_2 до 15 лютого 2016 року, без мети збуту.

Умисними діями, які виразились у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненими за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вчинили злочин, передбачений ч.2 ст.187 КК України.

Діями, які виразились у незаконному придбанні, зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, вчиненими повторно, ОСОБА_10 , вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги прокурора та в заперечення апеляційних скарг захисників, думку обвинувачених та їх захисників в підтримання апеляційних скарг захисників та в заперечення апеляційної скарги прокурора, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 1 ст. 94 КПК України регламентовано, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тобто, судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального та процесуального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Мотивування, обґрунтування висновків суду передбачає не простий виклад доказів, а їх змістовний аналіз. Не можна визнати мотивованим вирок, в якому залишилися неспростованими докази, що суперечать обвинуваченню, або не приведені переконливі мотиви на спростування будь-якого доказу.

Необхідність наведення мотивів у судовому рішенні наголошується й у ряді Рішень ЄСПЛ, як «Патон проти Франції», «Салов проти України», «Болдя проти Румунії», «Градінар проти Молдови». Недотримання наведення достатніх мотивів для засудження особи є порушенням критеріїв справедливості, як того вимагає ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, порушенням права на справедливий судовий розгляд. У справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд констатував порушення ч. 1 ст. 6 Конвенції у зв`язку з неналежним обґрунтуванням рішень судових установ.

Однак, ухвалюючи вирок відносно ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , судом першої інстанції не надано обґрунтованої оцінки як кожному доказу, так і їх сукупності.

Судом першої інстанції допитано обвинувачених, потерпілого, свідків, досліджено письмові докази в повному об`ємі, що підтвердили сторони під час апеляційного розгляду, проте у вироку надано лише частково аналіз досліджених доказів.

Як вбачається з встановлених судом фактичних обставин справи, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , за попередньою змовою між собою, спрямованою на вчинення розбійного нападу, 30.01.2016 року в період часу з 21-ої години 20 хвилин до 21-ої години 40 хвилин, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_4 , із застосуванням насильства, яке виразилося у нанесенні ОСОБА_11 удару кулаком по голові ОСОБА_15 , внаслідок якого останній втратив свідомість, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, яка зазнала нападу, заподіяли тілесне ушкодження у вигляді садна в правій тім`яно-скроневій ділянці, яке відноситься до легкого тілесного ушкодження, що не потягло за собою короткочасний розлад здоров`я та заволоділи майном потерпілого на загальну суму 1430 гривень., тобто вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства.

Під фізичним насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу розуміється зокрема, умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності.

Проте, допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілий ОСОБА_15 пояснив, що 30.01.2016 в проміжок часу з 21 години до 21 години 20 хвилин на перехресті пров. Шевченка та І. Франка, коли він направлявся у двір будинку, то відчув позаду швидкі кроки та відразу ж відчув удар по правій частині голови ззаду, він упав, однак при падінні побачив три ноги та зрозумів, що нападників було двоє. Повернутись не встиг, оскільки на голові був капюшон. Коли лежав на животі, його вдарили ще декілька разів по голові. Скільки часу пролежав на землі від нанесеного удару він не пам`ятає, оскільки втратив свідомість, отямившись, виявив, що у нього була розірвана куртка та вивернуті в одязі кишені. Прийшовши додому, вирішив наздогнати злодіїв, вибігши з квартири на двір, попередньо попросив матір заблокувати банківські картки.

Обвинувачений ОСОБА_11 в суді першої інстанції пояснив, що у січні 2016 року він з ОСОБА_10 йшли по вулиці Крупській, під час справляння природньої потреби побачили п`яного чоловіка, який щось казав на їхню адресу. У відповідь він вдарив потерпілого долонею руки по лобі, після чого останній скотився спиною об стіну будинку. При падінні у потерпілого з кишені куртки випав телефон, ключі й гаманець. Він підняв вказані речі, але потерпілий це не бачив. Потерпілий свідомість не втрачав, оскільки намагався піднятись, бив потерпілого сам, а Шевченко стояв позаду.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 (мати потерпілого) пояснила, що 30.01.20216 після 22 години її син забіг до квартири, з правої височної частини голови текла кров. Куртка була в крові, кишені вивернуті, замок вирваний, а ззаду на голові була велика шишка. Він пояснив, що його вдарили по голові, він втратив свідомість та його обікрали.

Водночас, відповідно до висновку експерта №31 від 10.02.2016 року, зі слів обстежуваного ОСОБА_15 встановлено, що 30.01.2016 року близько 21 год 20 хвилин невідомий чоловік наніс один удар невідомим предметом ззаду по голові від чого він втратив свідомість, коли отямився - нападника не було. Також згідно вказаного висновку експерта, у ОСОБА_15 виявлено тілесне ушкодження у вигляді садна в правій тім`яно-скроневій ділянці. Дане ушкодження утворилось внаслідок дії тупих предметів, можливо при обставинах та в термін, вказаних обстежуваним. Дане тілесне ушкодження відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

В ході судового розгляду судом першої інстанції експерт ОСОБА_19 не допитувався.

Як вже визначався Верховний Суд при відмежуванні насильницького грабежу від розбою має місце конкуренція кримінально-правових норм, з яких лише одна відображає юридичні ознаки вчиненого злочину, й одночасному застосуванню щодо одного й того самого діяння відповідні статті Особливої частини КК не підлягають. Критерієм такого розмежування є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не несе.

У розумінні статті 187 КК небезпечним для життя чи здоров`я насильством є умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Намір протиправно вилучити чуже майно й обраний спосіб його досягнення, який зазвичай включає в себе сукупність цілеспрямованих дій, становлять нерозривне ціле як елементи складу одного злочину. Якщо ж кілька послідових дій, об`єднаних єдиним умислом, містять ознаки різних злочинів, передбачених конкуруючими кримінально-правовими нормами, вчинене підлягає єдиній кваліфікації за ознаками більш тяжкого з них (справа № 686/8655/15-к, провадження № 51-2877км18).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», небезпечним для життя чи здоров`я насильство - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

На переконання апеляційного суду вказані протиріччя, а саме: кількість нанесених ударів потерпілому ОСОБА_15 , їх локалізація, чи міг він втратити свідомість та коли саме у результаті спричинення йому вказаних тілесних ушкоджень (оскільки він зазначає, що при падінні побачив три ноги, зрозумівши, що нападників було двоє, а також, лежачи на животі, відчув ще декілька ударів по голові) судом першої інстанції не було усунуто, а у вироку суду не наведено переконливих обґрунтованих мотивів, відповідно до яких суд дійшов висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок суду першої інстанції не відповідає вимогам кримінального процесуального закону та постановлений без належного аналізу доказів у їх сукупності та взаємозв`язку.

Наведені вище обставини, відповідно до ст. 412 КПК України, апеляційний суд вважає істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Враховуючи вищенаведене, вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до ч.2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Водночас, посилання захисника ОСОБА_8 на те, що прокурор ОСОБА_12 не мала повноважень у даному кримінальному провадженні, а тому усі письмові докази, надані стороною обвинувачення за ч.2 ст.309 КК України є недопустимими, на думку апеляційного суду є безпідставними, оскільки спростовуються постановами про визначення групи прокурорів, які містяться в матеріалах провадження та узгоджуються із позицією Верховного Суду з цього питання.

Доводи захисника ОСОБА_8 про те, що проведення обшуку 15.02.2016 відбулось з порушенням норм КПК, на думку колегії суддів є також безпідставними, оскільки належним чином не вмотивовані та суперечать вимогам ст.ст.234, 236 КПК України.

Доводи захисника ОСОБА_9 про те, що відсутній висновок експерта щодо заподіяння матеріального збитку потерпілому, а посилання суду на довідки про вартість майна не можуть бути належними та допустимими доказами, оскільки здобуті незаконним шляхом, колегія суддів вважає невмотивованими.

Отже, оскільки вирок суду із зазначених вище підстав, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, колегія суддів не входить в обговорення всіх доводів апеляційних скарг, які підлягають перевірці при новому розгляді в суді першої інстанції. Але, під час нового розгляду суду першої інстанції слід врахувати наведене, за необхідності допитати експерта чи призначити додаткову судово-медичну експертизу для усунення суперечностей між показами потерпілого, обвинувачених та висновком експерта, та прийняти законне і обґрунтоване рішення у розумні строки.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити про те, що якщо суд першої інстанції дійде висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, слід звернути увагу на положення п.3 ч.1 ст.49 КК України.

Крім того, апеляційний суд вважає, що ухвала Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09.2021, якою виправлено описку у вказаному вироку, не відповідає вимогам ст.379 КПК України, оскільки за своїм змістом фактично змінює призначене обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, що є неприпустимим, враховуючи, що в даному випадку суд першої інстанції вийшов за межі своїх повноважень, а тому вказана ухвала підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, вирок суду підлягає скасуванню, внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону з призначенням нового розгляду даного провадження в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги прокурора Коростенської окружної прокуратури ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 та захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 17.09.2021 року щодо обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_11 скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 22.09.2021 року, якою виправлено описку у вироку цього ж суду від 17.09.2021 - скасувати.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: