ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 1-кп/753/610/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" червня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з неповною вищою освітою, неодруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого в АДРЕСА_2 , неодноразово судимого, востаннє 21 вересня 2018 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі, звільненого по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_2

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 , діючи в умовах воєнного стану та повторно, 1 червня 2022 року приблизно о 14 годині 00 хвилин, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , біля кімнати консьєржа на підвіконні помітив сумку чорного кольору, в якій знаходився мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY J5 PRIVE» з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_1 , вартістю 1700 грн; паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , та вирішив таємно викрасти чуже майно.

З метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_2 , знаходячись на першому поверсі біля приміщення консьєржа, діючи умисно, таємно, повторно з корисливих мотивів, з метою обернення чужого майна на свою користь, переконавшись та вважаючи, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, відкрив вікно до приміщення консьєржа після чого протягнувши руку в середину дістав сумку, з якої в подальшому дістав мобільний телефон марки «SAMSUNG GALAXY J5 PRIVE» з сім-картою з номером мобільного телефону НОМЕР_1 вартістю 1700 грн., який належить ОСОБА_6 , та поклав собі до кишені, а саму сумку, в якій знаходились паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_6 , та які не становлять для потерпілої матеріальної цінності, заховав собі під куртку.

В подальшому ОСОБА_2 з місця вчинення злочину разом з викраденим майном зник, чим завдав матеріального збитку ОСОБА_6 на загальну суму 1700 грн.

Крім того, ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, діючи повторно та в умовах воєнного стану, 26 квітня 2024 року близько 16 год. 00 хв., знаходячись на дитячому майданчику в дворі будинку АДРЕСА_4 , підійшов позаду до ОСОБА_7 , яка в цей час перебувала на лавці, схопивши її за шию, шляхом ривка з її рук відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Iphone 11 Pro», вартістю 15109 грн. та з місця вчинення злочину зник.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, щиро розкаявся та пояснив, що влітку 2022 року, знаходячись в будинку по АДРЕСА_3 , через віконце приміщення, де перебуває консьєржка, викрав сумку, в якій був мобільний телефон та документи. У подальшому телефон продав. Крім того, 26 квітня 2024 року приблизно о 16 год., знаходячись по вул. Сімферопольській, підійшов позаду до потерпілої, утримуючи її однією рукою, а іншою вихопив мобільний телефон.

Вартість та кількість викраденого, так як воно зазначено в обвинувальних актах, ОСОБА_2 не оспорює. Попросив вибачення у потерпілої за свій вчинок та просив змінити йому запобіжний захід, оскільки він хворіє, та дати можливість підлікуватись.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_2 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень при обставинах, викладених у обвинувальних актах, та беручи до уваги, що прокурори та потерпіла не оспорюють фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують його особу, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю та кваліфікує його дії:

- за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно та в умовах воєнного стану;

- за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

При призначенні ОСОБА_2 покарання суд, ураховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, те, що, відповідно до вимог ст. 12 КК України, вони є тяжкими, обставини вчинення правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, належних висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний корисливий злочин через невеликий проміжок часу після звільнення з місць відбування покарання, що свідчить про те, що він вперто не бажає стати на шлях виправлення, за даними облікової документації не перебуває на обліку у лікарів психіатра та нарколога, відсутність обставин, що обтяжують покарання, щире каяття у вчиненому, що судом визнається як обставина, яка пом`якшує покарання, є військовослужбовцем, стан здоров`я, уважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі, але не в максимальних межах, передбачених санкціями ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових правопорушень.

Підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України суд не вбачає, оскільки його виправлення, ураховуючи викладене, можливо лише за умови його ізоляції від суспільства.

Також, в судовому засіданні обвинуваченим було заявлено клопотання про зміну йому запобіжного заходу з тримання під вартою на інший для вирішення питань, пов`язаних із своїм здоров`ям.

Вирішуючи клопотання ОСОБА_2 , суд уважає за необхідне зазначити наступне.

У відповідності до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочину діяльність.

Згідно зі ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна заарештована або затримана особа має право на судовий розгляд справи упродовж розумного строку чи звільнення з-під варти. Таке звільнення має бути обґрунтоване гарантіями явки до суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу (рішення «Єлоев проти України», «Фельдман проти України»).

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд ураховує, що сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину (рішення Мамедов проти Росії).

Крім того, у судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 не заперечував проти задоволення клопотання обвинуваченого.

Ураховуючи викладене, а також, стан здоров`я обвинуваченого, суд приходить до висновку про можливість задоволення клопотання ОСОБА_2 , змінивши йому до вступу вироку в законну силу запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, заборонивши останньому залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 ,

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішити у відповідності до вимог ч. 9 ст. 100 та ч. 2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, і призначити йому покарання:

-за ч. 4 ст 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі;

-за ч. 4 ст. 186 КК України у виді 6 років позбавлення волі.

Згідно ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 вираховувати з дня його фактичного затримання, після вступу вироку в законну силу.

Зарахувати в строк відбуття покарання термін попереднього ув`язнення з 3 травня 2024 року по 10 червня 2024 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_2 у вигляді тримання під вартою з утриманням на гауптвахті змінити на цілодобовий домашній арешт, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, а саме:

- без дозволу суду не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, крім випадків звернення за медичною допомогою; вжиття заходів щодо збереження життя та здоров`я під час повітряної тривоги; з`явлення до ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Речові докази по справі: коробка від мобільного телефону «Iphone 11 Pro», - залишити у власності ОСОБА_7 ; кросівки, куртку, кепку, які зберігаються в камері речових доказів, - повернути власнику; диск DVD-R - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження; паперовий конверт з одним слідом папілярних узорів - знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Київського Апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1