Виноградівський районний суд Закарпатської області
______________________________________________________________
Справа № 299/1696/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.06.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі :

головуючого ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора Виноградівського відділу Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_3 , обвинуваченого та його захисника адвоката ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів обвинувального акту в кримінальному провадженні, внесеного 15.11.2023р. до ЄРДР за №0000348 по обвинуваченню-

ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, освіта середня, не працюючого, не одружений, раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 ч.2 КК України;

В С Т А Н О В И В:

Суд визнав доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 15 листопада 2023 року, біля 07.40 години, у денний час доби, в умовах опадів у вигляді дощу, керуючи власним, технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21099» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись з більшою за допустиму 50 км/год., для населеного пункту, швидкістю 56...64.1 км/год., та проїжджаючи відрізок автодороги по вул.Дружби у с.Теково у напрямку смт.Королево, Берегівського району Закарпатської області, не забезпечив безпеку дорожнього руху та грубо порушив вимоги п.п.2.3 «б»;12.3;12.4;1.10 (в частині визначення поняття «небезпека для руху») Правил дорожнього руху України, які затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, будучи самовпевненим та самонадійним, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, з моменту виявлення небезпеки для руху, не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки керованого ним транспортного засобу, хоча й мав таку змогу, однак навпаки продовжив рух, внаслідок чого, у своїй смузі руху навпроти будинку АДРЕСА_2 допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який в той час рухався в зустрічному напрямку та здійснював маневр повороту ліворуч на другорядну дорогу - вул.Партизанська, перетинаючи автодорогу з ліва на право відносно руху автомобіля.

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_8 , колишній мешканець АДРЕСА_3 , отримав тілесні ушкодження у виді: крововиливу у м`які покриви голови, із сторони їх внутрішньої поверхні, в потиличній ділянці, більше зліва; крововилив під м`якою мозковою оболонкою, в ділянці потиличних доль обох півкуль головного мозку; крововиливи під м`якою мозковою оболонкою півкуль мозочка, із розповсюдженням на базальну його поверхню; перелому кісток основи черепа; ушкоджень у вигляді зсаднення на шкірних покривах тильної поверхні правого променево-п`ясткового суглоба; зсаднення на шкірних покривах правої половини грудної клітини в проекції ключиці; закритого перелому ІІ-ІХ ребер по правій середній пахвовій лінії; зсаднення на шкірних покривах внутрішньої поверхні правого гомілковостопного суглоба; зсаднення на шкірних покривах внутрішньої поверхні середньої третини лівої гомілки; синця на шкірних покривах внутрішньої поверхні верхньої третини правого стегна; перелому кісток нижньої третини обох гомілкових кісток правої нижньої кінцівки із крововиливом у навколишні м`які тканини.

Тілесні ушкодження у вигляді перелому кісток основи черепа є небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, згідно п. 2.1.3 "6» "Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України».

Всі вказані вище, тілесні ушкодження є прижиттєві, виникли незадовго до настання смерті в швидкій послідовності одне за одним від дії тупих твердих предметів і за своїм характером вкладаються в час пригоди.

По механізму вони утворилися в умовах ДТП, а саме, від удару передньою частиною рухаючогося легкового автомобіля марки «ВАЗ» моделі «21099» по зовнішній поверхні правої ноги (область нижньої третини гомілки) ОСОБА_7 , з одночасним ударянням внутрішньою поверхнею верхньої третини правого стегна велосипедиста об сідло велосипеда, послідуючого його інерційного падіння на автомобіль із співударянням потиличною ділянкою голови об лобове скло. Після зупинки автомобіля тіло потерпілого впало на дорожнє покриття із вторинним співударянням тулуба та кінцівок та переїзду через груди колесами автомобіля. Таким чином, в момент первинного удару передніми частинами рухаючогося автомобіля потерпілий ОСОБА_7 , рухаючись на велосипеді, знаходився у напівзігнутому положенні зі згином тулубу на рівні тазового відділу, правою стороною повернутий до рухаючогося транспортного засобу.

Смерть потерпілого ОСОБА_7 , настала від небезпечних для життя ушкоджень у вигляді перелому кісток основи черепа з забоєм головного мозку, що викликало тяжкий травматичний шок і усе це обумовило зупинку функцій центральної нервової системи, зупинку серцевої діяльності та дихання і явилося безпосередньою причиною смерті.

Своїми діями ОСОБА_6 грубо порушив вимоги п.п. 2.3 (б), 12.3, 12.4; та 1.10 в частині поняття терміну «небезпека для руху» Правил дорожнього руху України, якими визначено:

п.1.10 ПДР - терміни, що наведені у цих Правилах, мають таке значення: небезпека для руху зміна дорожньої обстановки (у тому числі поява рухомого об`єкта, який наближається до смуги руху транспортного засобу чи перетинає її) або технічного стану транспортного засобу, яка загрожує безпеці дорожнього руху і змушує водія негайно зменшити швидкість або зупинитися.

п.2.3. ПДР - для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

п.12.3 ПДР - у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди;

п.12.4 ПДР - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Невиконання водієм ОСОБА_6 вказаних вимог Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Таким чином, ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме- в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого.

Такі висновки суду відповідно до вимог ч.3 ст.370 КПК України грунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах справи, які підтверджені доказами, безпосередньо сприйнятими, дослідженими, оціненими судом згідно зі статтею 94 КПК України.

Так, будучи допитаним у судовому засіданні обвинувачений свою вину у скоєні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, вказавши, що дійсно він 15.11.2023р., біля 07.40 години, керував власним, технічно-справним автомобілем марки «ВАЗ 21099», д.р.н. НОМЕР_1 та проїжджаючи відрізок автодороги по вул.Дружби у с.Теково у напрямку смт.Королево, Берегівського району на своїй смузі руху навпроти будинку АДРЕСА_2 , здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_7 , який в той час рухався в зустрічному напрямку та повернув ліворуч на другорядну дорогу, перетинаючи автодорогу з ліва на право відносно руху автомобіля. Про скоєне жаліє, щиро розкаюється та просить суд суворо його не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, одночасно вказала, що претензій до обвинуваченого не має, цивільний позов не заявлятиме та просить суд винести вирок згідно чинного законодавства.

Учасники судового розгляду на участі потерпілої не наполягали, тому розгляд справи проведено у її відсутності.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалися, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Отже, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вирішив, що діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 мало місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони спричинили смерть потерпілого, обвинувачений винен у вчиненні цього кримінального правопорушення та підлягає покаранню за вчинений ним злочин, оскільки таке ним вчинено у стані осудності.

Обвинувачений не вчинив кримінальне правопорушення у стані обмеженої осудності.

Обставини, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, чи є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності відсутні.

Призначаючи обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК України суд, відповідно до положень ст.ст.65-67 КК України, враховує ступінь і характер небезпечності вчиненого злочину, його тяжкість, дані, що характеризують особу обвинуваченого, обставини і причини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, і які пом`якшують та обтяжують його відповідальність: обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ч.1 ст.66 КК України - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, які обтяжують його покарання, відповідно до ч.1 ст.67 КК України - відсутні, він є раніше не судимим, повністю відшкодував завдані потерпілій матеріальні та моральні збитки.

Окрім того, при призначенні покарання за ст.286 ч.2 КК України істотне значення має думка потерпілого щодо виду і розміру покарання, який необхідно призначити винуватцю ДТП.

Так, прокурор, врахувавши конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу обвинуваченого, позицію потерпілої, яка на підготовчому судовому засіданні не мала претензій до обвинуваченого та просила суворо його не карати, вважає, що перешкод для застосування до ОСОБА_6 положень ст.75 КК і можливість досягти мети виправлення засудженого без його ізоляції від суспільства не має, поряд з цим просив суд застосувати до останього і додаткову міру покарання- позбавлення його права керувати транспортними засобами строком на два роки; обвинувачений та його захисник, погодившись з позицією прокурора щодо необхідності застосування до обвинуваченого положень ст.75 КК без його ізоляції від суспільства, поряд з цим просили суд не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки це позбавить обвинуваченого засобів до існування.

Отже, вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченому суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст.65 КК України бере до уваги: ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховує обставини вчиненого злочину, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, який на обліку у лікарів-нарколога, -фтизіатра, -психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, не одружений- проживає з батьками, з якими займається підсобним господарством, раніше до кримінальної відповідальності не притягався /а.п.168-174/.

Як пом`якшуючі відповідальність обставини суд враховує те, що обвинувачений повністю визнав себе винним, у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, потерпілій повністю відшкодував завдані матеріальні та моральні збитки, яка не має до нього притензій.

Отже, з приводу оцінки цих обставин суд зазначає, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою самого факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Разом з тим обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого на досудовому слідстві та у суді не встановлено.

За таких вищеперерахованих обставин, з урахуванням позиції державного обвинувача, потерпілої та сторони захисту, суд приходить до переконання, що доводи прокурора та захисника щодо можливості звільнення обвинуваченого на підставі ст.75 КК від відбування покарання з випробуванням є необґрунтованими.

Відповідно до вимог статей 50,65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У ст. 65 КК визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. За змістом ст.75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Отже, обираючи ОСОБА_6 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого ним злочину, що згідно зі ст.12 КК є тяжким, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування шкоди, відсутність обставини, що його обтяжують, дані про особу винного, котрий раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, та приходить до переконання про призначення йому покарання за ч.2 ст.286 КК у виді позбавлення волі на строк 3 роки, яке є мінімальним у межах санкції вказаної норми, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Згідно з приписами ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Врахувавши конкретні обставини вчиненого злочину та його наслідки, а саме те, що ОСОБА_6 допустив грубі порушення Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом з перевищенням швидкості руху у межах населеного пункту скоїв наїзд на велосипедиста, який перетинав дорогу, що призвело до його загибелі, суд дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, думка потерпілої та висновок прокурора і сторони захисту щодо можливості застосування щодо ОСОБА_6 положень ст.75 КК судом враховані в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК, однак вони не є вирішальними при прийнятті судом відповідного рішення.

Щодо доводів сторони захисту про недоцільність призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами суд погодитись з ними не може, оскільки вони не ґрунтуються на загальних засадах призначення покарання, визначених у ст.65 КК, згідно з якими при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Зокрема, обґрунтовуючи свої доводи про непризначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, сторона захисту не надала належної уваги конкретним обставинам вчиненого ОСОБА_6 злочину та його наслідкам, а саме тому, що він допустив порушення п.п.2.3,10.1,12.3,12.4 Правил дорожнього руху, невиконання яких водієм ОСОБА_6 знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_9 отримав тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті.

Окрім того, суд також бере до уваги, що вчинене ОСОБА_6 кримінальне правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція потерпілої у справі щодо покарання, яке він повинен понести за вчинене, при вирішенні цього питання судом не є вирішальною.

За таких обставин навіть позитивна характеристика обвинуваченого та відшкодування завданих потерпілому збитків, не можуть бути визнані мотивованими підставами для застосування до нього покарання без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

На переконання суду призначення обвинуваченому саме такого покарання буде відповідати загальним вимогам призначення покарання, передбаченим ст.65 КК України, щодо необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, та випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Потерпілий цивільний позов не подав.

Питання про речові докази по справі вирішити у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Судові витрати по справі на залучення експертів для проведення експертиз у кримінальному провадженні складають 12175.36 гривень: висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/107- 23/11222-ІТ від 08.12.2023, вартість якої становить 1195.00 грн.; висновок судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/107- 2311223-ІТ від 11.12.2023, вартість якої становить 1893.00 грн.; висновок комплексної судової фототехнічної та інженерно-транспортної експертизи № КСЕ-19/107-24/800-ІТ від 08.02.2024, вартість якої становить 9087.36 грн., які відповідно до положень ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовується.

Керуючись ст.ст.94,368,370,371,373-376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у скоєні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки.

Речові докази по справі: велосипед коричневого кольору «Україна», чоловічого типу, який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів ВП №1 Берегівського РВП ГУНП в Закарпатській області за адресою м.Виноградів, вул.Миру-57- повернути власнику ОСОБА_5 ; лазерний ком-пакт диск типу ДВД-Р 16 Гб, який долучено до матеріалів кримінального провадження- залишити в матеріалах справи.

Судові витрати по справі в розмірі 12175.36 грн. на залучення експертів для проведення експертиз у кримінальному провадженні, відповідно до положень ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь держави.

До набрання вироку законної сили щодо обвинуваченого запобіжні заходи не застосовуються.

На вирок відповідно до ч.2 ст.395 КПК України може бути подана через Виноградівський районний суд апеляція до Закарпатського Апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

ГоловуючийОСОБА_1