Справа №295/3094/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000035 від 03.01.2024 на підставі обвинувального акту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомир, Житомирської області, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх дітей, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.263, ч.1 ст.299 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 02.01.2024 близько 20 год. 30 хв., перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

В цей день, час, місці та за вказаних обставин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на жорстоке поводження з собакою, яка належить його сусіду ОСОБА_5 .

З метою реалізації свого злочинного умислу направленого на жорстоке поводження з собакою, ОСОБА_4 взяв дерев`яну палицю з металевим наконечником, яка є холодною зброєю ударно-дробильної дії - палицею виготовленою саморобним способом, яку зберігав за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , та діючи умисно, протиправно, без передбаченого на те дозволу, всупереч вимогам «Положення про дозвільну систему» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 (зі змінами), а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів» затвердженої Наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та зареєстрованої в Мінюсті за № 637/3077 від 07.10.1998, переніс вказану палицю при собі, до подвір`я свого сусіда ОСОБА_5 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на жорстоке поводження з собакою, як твариною, що належить до хребетних, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх наслідки, тримаючи у своїй руці дерев`яну палицю з металевим наконечником, ОСОБА_4 приблизився до собаки по кличці «Тузік» породи - метис, яка належала потерпілому ОСОБА_5 та утримувалась на його подвір`ї.

В подальшому, всупереч вимогам статті 4, абзацу 3 частини 1, абзацу 6 частини 2 статті 18 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», якими передбачено, що при поводженні з тваринами не допускається нанесення побоїв травм, отруєння тварин, та забороняються інші дії чи бездіяльність, що суперечать принципам захисту тварин від жорстокого поводження, ОСОБА_4 бажаючи настання наслідків у вигляді тілесних ушкоджень, із застосуванням жорстоких методів, які вчиняються особливо болючим способом та завдають тварині мучення, фізичного болю і страждань, використовуючи дерев`яну палицю з металевим наконечником, наніс удар в лобну частину голови зліва собаці по кличці «Тузік».

Після цього ОСОБА_4 , продовжуючи тримати дерев`яну палицю з металевим наконечником, знову переніс при собі холодну зброю, без передбаченого законом дозволу, тим самим залишив місце вчинення злочину.

Згідно протоколу розтину трупа собаки від 05.01.2024 №1, смерть собаки наступила внаслідок паралічу серцевого-легеневого м`яза, зумовленого травматизацією лобної кістки черепа лівої сторони з крововиливом на слизову оболонку мозку.

Кримінальна відповідальність за вчинене передбачена ч.2 ст.263 та ч.1 ст.299 КК України, а саме за незаконне носіння холодної зброї без передбаченого законом дозволу та за жорстоке поводження з тваринами, що належать до хребетних, що призвело до загибелі тварини.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вказував, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину визнав повністю. Пояснював, що визнає фактичні обставини правопорушення, які встановлені на досудовому слідстві. Також пояснив, що за місцем свого мешкання зберігав при палицю, виготовлену саморобним способом. 02.01.2024 почув сильний гавкіт сусідського собаки, підійшов до огорожі, перекинув руку через сітку-рабицю та наніс удар в область голови собаці потерпілого по кличці « ОСОБА_6 », від чого собака помер. У вчиненому щиро розкаюється, просив суворо не карати.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності.

Суд, у порядку ст. 325 КПК України, вирішив провести судовий розгляд у відсутності потерпілого.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 свою вину визнав повністю, обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачена та інші учасники правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції не має та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та вважає можливим обмежити обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого та письмових матеріалів, що характеризують його особу.

Таким чином, оцінюючи надані сторонами кримінального провадження докази, кожен з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 у незаконному носінні холодної зброї без передбаченого законом дозволу та у жорстокому поводженні з тваринами, що належать до хребетних, що призвело до загибелі тварини, а його дії правильно кваліфіковані за ч.2 ст.263 та ч.1 ст.299 КК України.

Призначаючи міру покарання, суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 , відповідно до ст.12 КК України, вчинив нетяжкі злочини, раніше не судимий, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, за місцем проживання характеризується негативно, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває. Згідно висновку експерта №96-2024 від 20.02.2024 на даний час виявляє клінічні ознаки розладу особистості та поведінки внаслідок зловживання алкогольними напоями, стан компенсації. Даний психічний розлад не є тимчасовим, здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав, щиро каявся.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, у відповідності до вимог ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до вимог ст.67 КК України судом не встановлено.

За таких даних про особу обвинуваченого, з урахуванням обставин, які пом`якшують та відсутності обставин, які обтяжують покарання, а також з урахуванням сукупності всіх обставин, які характеризують особу винного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції статті кримінального закону з випробуванням виходячи з такого.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до вимог ст. 75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Таким чином, вирішення судом питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання ґрунтується на наведених вище вимогах.

Повною мірою врахувавши вказані обставини, а також зваживши на другорядну роль кари як мети покарання, суд доходить висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 є можливим без відбування покарання у виді обмеження волі з встановленням іспитового строку, який буде достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

На думку суду, такий захід примусу відповідає меті покарання, є співрозмірним характеру вчиненого діяння, його наслідкам та особі винного.

Натомість судом не встановлено обставин, які свідчили б про неможливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді обмеження волі.

У зв`язку із вчиненням кількох правопорушень обвинуваченому має бути призначене остаточне покарання за сукупністю злочинів, згідно з частиною 1 статті 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на проведення експертизи складають 6819 грн. 36 коп. та підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.263, ч.1 ст.299 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.1 ст. 299 КК України у виді обмеження волі строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців;

- за ч. 2 ст. 263 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на два роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, якщо він не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього судом обов`язки протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 09.01.2024, на дерев`яну палицю довжиною близько 44 см, з металевим наконечником, скасувати.

Речові докази: дерев`яну палицю довжиною близько 44 см, з металевим наконечником та волосся собаки - знищити.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1