ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1861/24 Справа № 210/202/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2024 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , на 60 днів, до 27 червня 2024 року включно, без права внесення застави.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків ухилятись від суду незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в яких вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням.

В обґрунтування вказує, що на даний час, немає необхідності у продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно ОСОБА_6 , оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які передбачені Кримінальним процесуальним законом України підстави для його подальшого тримання під вартою. Вважає, що у оскаржуваній ухвалі суд не доводить наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, відносно підозрюваного ОСОБА_6 і жодні об`єктивні дані, які б підтверджували ці ризики, матеріали кримінального провадження не містять. Вказує, що судом не надано оцінку у своєму рішенні, щодо заперечень адвоката ОСОБА_7 , на клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Вважає, що прокурор не довів обґрунтовану необхідність обрання відносно обвинуваченого саме тримання під вартою. Зазначає, що ОСОБА_6 , має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню доньку, ОСОБА_9 та самостійно її виховує, внаслідок чого ОСОБА_6 , потребує запобіжного заходу саме у вигляді домашнього арешту. Також зазначає, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, за час розгляду справи до суду не надано доказів про наявність у нього негативної репутації. Підозрюваний має міцні соціальні зв`язки. Варто звернути увагу й на те, що ОСОБА_6 , здійснює догляд за літніми батьками, які в силу віку та фізичних особливостей потребують відповідної допомоги. Вважає, що інкримінуючи ОСОБА_6 , вчинення кримінального правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 255 КК України, не надано та не долучено до матеріалів кримінального провадження, відповідних доказів вчинення такого правопорушення. А також вважає, що з наявних матеріалів справи обґрунтовано можливо інкримінувати обвинуваченому ОСОБА_6 лише вчинення правопорушення, передбаченого ст.190 КК України. Вважає, що суддею не було наведено в ухвалі жодних належних та допустимих доказів, що у випадку зміни запобіжного заходу на домашній арешт, підозрюваний дійсно буде переховуватися. Вважає, що на даний час відпали будь-які ризики зазначені в ч.1 ст. 177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_6 , не має будь-якого наміру переховуватися від суду, більш того місцем його проживання є АДРЕСА_1 . В разі застосування цілодобового домашнього арешту, останній буде також унеможливлений покидати територію місця проживання, внаслідок чого не зможе впливати на жодного із свідків. Просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нову, якою в клопотанні прокурора, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_6 , відмовити та змінити на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, тобто до 27 червня.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, котрі є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, за найтяжче з котрих передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна,

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді в суді першої інстанції перебуває обвинувальний акта, кримінальне провадження №0000413 від 25 травня 2022 року, за обвинуваченням ОСОБА_10 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.1, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_11 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.15 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України, ОСОБА_12 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, ОСОБА_13 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4 КК України, наразі відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу ухилитись від суду, незаконно впливати на свідків та потерпілих, які ще не допитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення, продовжити кримінальне правопорушення у якому обвинувачується.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, а фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєних умисних, корисних кримінальних правопорушень, кількість епізодів за інкримінованим кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно не працевлаштований, на утриманні неповнолітніх чи малолітніх осіб не має, має соціальні зв`язки та постійне місце проживання, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Також, колегією суддів, враховано наявність заявлених ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_6 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 та самостійно її виховує, також здійснює догляд за літніми батьками, які в силу віку та фізичних особливостей потребують відповідної допомоги, що підозрюваний позитивно характеризується за місцем проживання та реєстрації, є безпідставними, які не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду в матеріалах справи, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України та стороною захисту не надано доказів на підтвердження своїх доводів.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу зміни запобіжного заходу з тримання під варти на домашній арешт апелянт посилається на те, що у ОСОБА_6 є постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, проте слід зазначити, що більшість з цих обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченим моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити йому у разі звільнення з під варти, продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи сторони захисту, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення за ч.ч. 1,2 ст. 255 КК України не підтверджуються доказами не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1 КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Отже, доводи сторони захисту не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо нього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.04.2024 року, про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.255 ч.2, ст.28 ч.4 ст.190 ч.4, ст.28 ч.4 ст.209 ч.3 КК України без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді