ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №11-кп/818/1430/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_8 на вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.04.2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізюм Харківської області, громадянина України, раніше не судимого, є інвалідом 3 групи загального захворювання, який офіційно не працевлаштований, до затримання фактично проживав за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України, і призначено покарання:

- за п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді 12 років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді 9 років позбавлення волі, з конфіскацією належного йому майна.

В силу ч.1 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 13 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з моменту затримання в порядку ст.208 КПК України, тобто з 24.05.2023 року.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 24.05.2023 року до набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Цим вироком встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, 23.05.2023 року близько 22 годин 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, діючи з корисливих мотивів, маючи умисел на спричинення смерті іншій людині з метою заволодіння грошима, під приводом перевірки лічильника води, з дозволу власника зайшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій у ванній кімнаті вчинив напад на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та наніс їй двома ножами, один з яких він приніс із собою, а інший взяв у вказаній квартирі, не менше 50 ударів в область голови, шиї, тулубу, нижніх і верхніх кінцівок та багаточисленні удари руками і ногами в область голови, шиї, тулубу, нижніх і верхніх кінцівок, спричинивши тілесні ушкодження:

голови: 17 колото-різаних ран: № 1 на лівій щоці, № 2 та № 3 в скроневій ділянці зліва, № 5 на мочці лівого вуха, № 6 на лівій вушній раковині, № 9 на волосистій частині голови в потиличній ділянці в нижній третині плавно переходячи на ліву бокову поверхню шиї до середньої третини, з пошкодженням м`яз - груднино-ключично-соскоподібний м`яз, фасція шиї і м`яз підіймач лопатки та пошкодженням лівої сонної артерії, № 10 і № 11 в потиличній ділянці голови, № 17 і № 18 на волосистій частині голови в потиличній ділянці по умовно серединній лінії тіла в нижній третині плавно переходячи на задню поверхню шиї до верхньої третини, № 19 на лівій щоці, № 20 на лівій щоці, № 21, № 22 і № 23 на підборідді, № 24 і № 25 на задній поверхні правої вушної раковини; 4 різаних рани: № 4 на передній поверхні лівої вушної раковини, № 7 і № 8 на задній поверхні лівої вушної раковини, № 35 по ходу правої надбрівної дуги та садно в проекції нижньої щелепи зліва, синець на лобі справа, 2 садна на правій щоці, синець та садно на волосистій частині голови в тім`яній ділянці справа, синець на лобі зліва, синець та садно на щоці зліва, синець на лівій вушній раковині, синець в потиличній ділянці голови з права та зліва;

шиї: 26 колото-різаних ран: № 12 на лівій боковій поверхні шиї з пошкодженням м`яз та лівої сонної артерії, № 13 на лівій боковій поверхні шиї, 19 колото-різаних ран навколо рани № 9 та рани № 13, № 14, № 15 і № 16 на задній поверхні шиї, № 37 і № 38 на передній поверхні шиї та синець на лівій боковій поверхні шиї від верхньої до нижньої третини та з захватом передньої поверхні грудної клітини зліва, синець на правій боковій поверхні шиї від середньої третини плавно переходячи на передню поверхню грудної клітини справа, садно на правій боковій поверхні шиї;

тулубу: 3 колото-різані рани № 26 на передній поверхні грудної клітини зліва, № 27 на передній поверхні грудної клітини з права, № 36 на спині та 2 садна на передній поверхні грудної клітини з права, 3 садна на спині зліва, синець на животі зліва, закриту травму тулубу у вигляді переломів правих ребер: 3, 4, 5 ребер по середньо-ключичній лінії, переломи лівих ребер 7, 8, 9 ребра по підпахвовій лінії, без зміщення, без пошкодження пристінкової плеври;

кінцівок: 7 колото-різаних ран - № 28, № 29 і № 30 на зовнішній поверхні лівого плеча, № 31 і № 32 на лівому передпліччі, № 33 і № 34 на тильній поверхні правої кисті, множинні різані рани на тильній поверхні лівої кисті, 4 різані рани на тильній поверхні правої кисті та синець, 9 саден на зовнішній поверхні лівого плеча, синець та садно на лівому ліктьовому суглобі, синець на лівому передпліччі, синець на тильній поверхні лівої кисті, синець на правому плечі, синець на правому передпліччі, синець на тильній поверхні правої кисті, синець та садно на правому плечі, забійна рана на лівому колінному суглобі.

Вищевказані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості: колото-різані рани шиї з пошкодженням м`яз та лівої сонної артерії - носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, закрита травма тулубу у вигляді переломів правих ребер:3, 4, 5 ребер по середньо - ключічній лінії; та переломи лівих ребер 7, 8, 9 ребра по підпахвовій лінії, без зміщення, без пошкодження, пристінкової плеври, як кожне окремо так і в сукупності, відноситься до середнього тілесного ушкодження, а різані рани, синці, забійна рана та садна відносяться до легких тілесних ушкоджень (згідно п. 2.1.2, п. 2.2.1., п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступня тяжкості тілесних ушкоджень», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.07.1995 за №2/791, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17.01.1995 №6).

В результаті злочинних дій ОСОБА_11 померла на місці події через гостру крововтрату внаслідок колото-різаних ран шиї.

У подальшому ОСОБА_7 обшукав квартиру ОСОБА_11 та заволодів грошима у сумі 40000 гривень, після чого з місця вчинення злочину втік, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд.

Крім того, ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, 23 травня 2023 року близько 22 годин 30 хвилин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, в період дії воєнного стану в Україні, який введено із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указом від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, Указом від 18.04.2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21.04.2022 року № 2212-ІХ, Указом від 17.05.2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22.05.2022 року № 2263-ІХ, та Указом від 12.08.2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15.08.2022 року № 2500-ІХ, Указ від 07.11.2022 року № 757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 року №2738-ІХ, Указом від 06.02.2023 року № 58/2023, затвердженим Законом України від 07.02.2023 року № 2915-IX, Указом від 01.05.2023 року № 254/2023, затвердженим Законом України від 02 травня 2023 року № 3057-ХІ, продовженого з 05 години 30 хвилин 20.05.2023 року строком на 90 діб), діючи з корисливих мотивів, маючи злочинний намір на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, під приводом перевірки лічильника води, з дозволу власника зайшов до квартири АДРЕСА_2 , в якій у ванній кімнаті вчинив напад на ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та наніс їй не менше 50 ударів в область голови, шиї, тулубу, нижніх і верхніх кінцівок та багаточисленні удари руками і ногами в область голови, шиї, тулубу, нижніх і верхніх кінцівок, тим самим застосував насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я, після чого заволодів грошима в сумі 40000 грн. та з місця вчинення злочину втік, в подальшому розпорядившись ними на власний розсуд.

В результаті злочинних дій ОСОБА_11 померла на місці події через гостру крововтрату внаслідок колото-різаних ран шиї.

На зазначений вирок суду першої інстанції прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілим ОСОБА_10 , захисником ОСОБА_8 подані апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 02.04.2024 року, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, котрі були встановлені в ході судового слідства, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Просить перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з п.6 ч.2 ст. 115 та ч.4 ст. 187 КК України на ч.1 ст.115 та ч.4 ст.185 КК України і призначити йому покарання згідно зі ст.65 КК України.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог захисник зазначає, що висновки суду, які викладені в оскаржуваному судовому рішенні, не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки у його підзахисного не було корисливого мотиву при вчиненні злочину, а заволодіти грошовими коштами останньої ОСОБА_7 вирішив після вбивства потерпілої ОСОБА_11 , що виключає кваліфікацію його дій за п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст. 187 КК України

Крім того, захисник зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги усі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, оскільки обвинувачений надавав правдиві показання та підтвердив їх при слідчому експерименті з ним, при якому і були знайдені знаряддя вбивства.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_9 просить скасувати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2024 року стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок та призначити ОСОБА_7 покарання: за п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна; за ч. 4 ст. 187 КК України у виді 13 років позбавлення волі, з конфіскацією майна. На підставі ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання ОСОБА_7 у виді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією майна.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, прокурор вказує на те, що судом першої інстанції не враховані ті обставини, що ОСОБА_7 вчинив два епізоди особливо тяжких злочинів, в стані алкогольного сп`яніння, відносно особи похилого віку, у вчиненому не розкаявся, за місцем мешкання характеризується формально позитивно, як особа, стосовно якої скарг у квартальний комітет не надходило, під час судового розгляду намагався перекласти провину на померлу 83-річну жінку, яка начебто вчинила сварку та хотіла перша нанести ножем тілесні ушкодження обвинуваченому.

В своїй апеляційній скарзі потерпілий ОСОБА_10 просить скасувати вирок Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2024 року стосовно ОСОБА_7 , у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості.

Просить ухвалити новий вирок та призначити покарання ОСОБА_7 за п. 6 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України, яке запропонував прокурор у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

В своїй апеляційних доводах потерпілий зазначає, що судом першої інстанції при призначенні покарання не враховано, що ОСОБА_7 винним себе не визнав, вчинив злочин в стані алкогольного сп`яніння та стосовно його бабусі, якій було 84 роки та яка, враховуючи кількість тілесних ушкоджень на руках, боролася до останнього за своє життя. Апелянт вказує, що потерпіла ОСОБА_11 пережила бомбардування і тимчасову окупацію АДРЕСА_1 , яка тримала майже 7 місяців, обвинувачений не вибачився перед ним та щиро не розкаявся.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу сторони захисту, доводи прокурора, який підтримав апеляційні скарги сторони обвинувачення, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, вважає, що апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Так, переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 щодо відсутності у ОСОБА_7 умислу на вбивство потерпілої ОСОБА_11 з корисливих мотивів, а також відсутності достатніх доказів на підтвердження його вини у вчиненні злочинів за п.6 ч.2 ст.115 та ч.4 ст.187 КК України - є безпідставними, оскільки в повному обсязі спростовуються доказами сторони обвинувачення, які суд безпосередньо дослідив в судовому засіданні за участю сторін та надав їм належну оцінку у вироку.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції встановив винуватість ОСОБА_7 шляхом безпосереднього допиту обвинуваченого, потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , дослідженням доказів у справі, а саме відомостями, що містяться у: протоколі огляду місця події від 24.05.2023 року; протоколі огляду житла ОСОБА_7 від 24.05.2023 року та на відеозаписі з флеш-накопичувача, оглянутого у судовому засіданні; протоколі пред`явлення особи для впізнання від 24.05.2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_14 ; протоколі проведення слідчого експерименту від 24.05.2023 року та на відеозаписі цієї слідчої дії, проведеної за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ; протоколі огляду місця події від 24.05.2023 року; протоколі пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками з додатком від 30.05.2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_18 ; протоколі пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками з додатком від 30.05.2023 року, проведеного за участі свідка ОСОБА_13 ; висновку судово-медичної експертизи №12-17/77-БЛ/23 від 31.07.2023 року; висновку судово-медичної експертизи №17-168-МК/77-Бл/23 від 17.06.2023 року; висновку судово-імунологічної експертизи №14/1287-Дм/23 від 04.07.2023 року; висновку судово-імунологічної експертизи №14/1283-Дм/23 від 04.07.2023 року; висновку судово-імунологічної експертизи №14/1280-Дм/23 від 08.07.2023 року; висновку судово-імунологічної експертизи №14/1281-Дм/23 від 12.07.2023 року; висновку судово-імунологічної експертизи №14/1285-Дм/23 від 04.07.2023 року; висновку судово-цитологічної експертизи №15-12/531-Ц/Дм2023 р. від 16.08.2023 року; висновку судово-психіатричної експертизи №64 від 07.08.2023 року; висновку додаткової судово-медичної експертизи №12-17/62-БЛ/23 від 16.08.2023; постанову про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 24.05.2023 року; ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 року про арешт майна; рапорт ст. інспектора чергового Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_19 від 02.06.2023 року; протоколи отримання зразків для проведення експертизи від 24.05.2023 року; протокол огляду місця події від 29.05.2023 року; протокол отримання зразків для експертизи; висновок судової імунологічної експертизи № 14/1284-Дм/23 від 06.07.2023 року; висновок судової імунологічної експертизи №14/1286-Дм/23 від 06.07.2023 року; висновок судово-імунологічної експертизи №14/1282-Дм/23 від 04.07.2023 року; висновок судово-імунологічної експертизи №14/1279-Дм/23 від 04.07.2023 року; ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкові від 20.07.2023 року про продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_7 ; висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/121-23/16210-Д від 01.08.2023 року з довідкою; висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/121-23/16211-Д від 04.08.2023 року з довідкою; висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/121-23/16209-Д від 03.08.2023 року з довідкою; висновку судово-медичної експертизи піднігтьового вмісту рук ОСОБА_7 №15-12/532-Ц/Дм 2023р. від 15.08.2023 року; висновку дактилоскопічної експертизи №СЕ-19/121-23/15970-Д від 08.08.2023 року з довідкою; висновку судово-медичної експертизи кухонного ножа з білим руків`ям №15-12/№627-ДМ/Ц/2023р. від 18.08.2023 року; висновку судово-медичної експертизи кухонного ножа №15-12/№626-ДМ/Ц/2023р. від 18.08.2023 року; акті прийому-передачі майна на зберігання від 17.08.2023 року з додатком та квитанцією; рапорті інспектора Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_20 від 24.05.2023 року; витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.05.2019 року; копії договору довічного утримання від 23.05.2019 року; копії плану квартири в буд. АДРЕСА_3 ; постанові про визнання речовими доказами та долучення їх до матеріалів кримінального провадження від 24.05.2023 року; ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 року про арешт майна; ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 29.05.2023 року про надання дозволу огляду приміщення; протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.05.2023 року; висновку щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 25.5.2023 року КНП «ЦМЛ Піщанської Богоматері»; протоколи огляду речей (документів) від 24.05.2023 року; постанові про визнання речовими доказами від 24.05.2023 року; гарантійному талоні від 24.05.2023 року; фотокопії вилучених грошових купюр; ухвалу слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 року про арешт майна; заяві ОСОБА_7 про надання дозволу на огляд його житла від 24.05.2023 року; постанові про визнання речовими доказами від 24.05.2023 року; ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 30.05.2023 року про арешт майна; ухвалі слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.05.2023 року про застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; протоколі огляду речей (документів) від 24.05.2023 року; копії паспорту, іпн та військового квитка ОСОБА_7 ; інформаційній згоді ОСОБА_7 та оцінка стану здоров`я особи на проведення щеплення або туберкулінодіагностики; копії обліково-послужної картки на сержантів та солдатів ОСОБА_7 ; копії закордонного паспорту ОСОБА_7 ; вимозі УІО ГУНП в Харківській області відносно ОСОБА_7 ; супровідному листі від 25.05.2023 року; характеристиці ОСОБА_7 ; копії довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією ОСОБА_7 .

Так, під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 пояснив, що 23.05.2023 року, він працював сантехніком-слюсарем у комунальному підприємстві з благоустрою міста. Відпрацювавши робочий день, вирішив походити по квартирам під приводом перевірки лічильників, однак такі дії не входили до його службових обов`язків. В квартирах були різні люди, і літні і молоді. Наприкінці зайшов додому до потерпілої, перевірив лічильник та вийшов, коли раптом вирішив повернутись. Зазначив, що не знає чому передумав. Коли повернувся, бабуся відчинила двері не повністю, а на ланцюжку. Вже після того, як він пояснив, що необхідно перевірити лічильник, потерпіла його впустила. Для здійснення перевірки останній попросив ніж та почав колупати де пломба лічильника, коли раптом ОСОБА_11 вихопила в нього ніж та приставила його до шиї. Зазначає, що думав про те, що потерпіла хоче нанести йому удари, тож він дістав свій робочий ніж та почав її бити - наніс перший, потім другий удар, потерпіла присіла. Він продовжив наносити третій удар в шию та четвертий, однак не пам`ятає куди. Зазначив, що пам`ятає лише 4 удари. Підкреслив, що потерпіла ще була жива, коли він виходив від неї до іншої кімнати. Після скоєного він зачинив двері та пішов в іншу кімнату для того, щоб зателефонувати батькові, коли раптом побачив гроші. Зазначає, що не пам`ятає чи рахував він їх чи ні. Також забрав із собою ножі, оскільки злякався. Після того, він викинув ножі, ночувати додому не пішов. Зранку пішов на роботу. Підкреслив, що не був в той день у стані алкогольного сп`яніння, визнає себе винним тільки у вбивстві людини похилого віку, оскільки не мав на меті спочатку красти гроші. Також зазначив, що вбив її без умислу та не розумів, що може її вбити подібними ударами.

Отже, з наданих в суді першої інстанції пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що він не оспорює факт спричинення смерті потерпілій ОСОБА_11 та заволодіння її грошовими коштами після вчинення вбивства.

При цьому, колегія суддів бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку фактично підтвердив свої пояснення, надані ним в суді першої інстанції, зазначивши, що відповідних доручень на перевірку лічильників води у нього не було, навіщо вбив потерпілу ОСОБА_11 та завдав їй стільки тілесних ушкоджень двома ножами - він не може пояснити, грошові кошти потерпілої знайшов та вирішив їх забрати тільки після вчиненого вбивства.

Під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 вказав, що ОСОБА_11 мешкала із ним в одному під`їзді та була його сусідкою. Зазначив, що увечері, точної дати не пам`ятає, він стояв на площадці в під`їзді, курив та в цей час сходами піднімався обвинувачений, який повідомив йому, що він працює ЖКГ і що в будинку стався витік води. При цьому, свідок вказав, що чув як обвинувачений спустився донизу, постукав у двері до сусідки, але вона не відкривши двері повідомила, що у неї в квартирі все гаразд, після чого ОСОБА_21 почав підніматися на п`ятий поверх, а свідок пішов до себе у квартиру.

Свідок ОСОБА_13 надав в суді першої інстанції показання про те, що працював в КП «Благоустрій» разом з ОСОБА_7 , який працевлаштувався взимку. До них на роботу прийшли працівники поліції та показали фото ножа, який він впізнав і значив, що цей ніж завжди лежав на роботі у вільному доступі та будь-хто з працівників міг взяти його. Разом з цим, у цей день вони не знайшли на роботі ніж, яким користувалися працівники підприємства та який був на наданих фотознімках.

Крім того, потерпілий ОСОБА_10 , зазначив під час свого допиту в суді першої інстанції, що він служить у ЗСУ та ОСОБА_11 є його двоюрідною бабусею. В той день він знаходився на бойовому розпорядженні, коли зателефонувала мати та повідомила про смерть бабусі. Коли приїхав до бабусі додому побачив дуже багато працівників поліції. Коли потерпілий попав у квартиру, безпорядок був лише на кухні. В кімнаті відкрита тумбочка, на ліжку задрана ковдра. На підлозі в ванній кімнаті лежала бабуся, голова якої була у крові та на неї бачив колото-різані рани тулуба, шиї. Зазначив, що у бабусі завжди були гроші, так як його матір постійно знімала із банківської картки бабусі гроші і віддавала їй. У зв`язку з тим, що бабуся має літній вік, гроші завжди клала на видному місці: на тумбочці поряд із ліжком, в ящик тумбочки або вони лежали на ліжку. 24.05.2023 року йому зателефонувала матір і повідомила, що бабуся померла. В цей же день ввечері привезли обвинуваченого і проводили із ним слідчий експеримент.

Свідок ОСОБА_12 повідомила під час свого допиту в суді першої інстанції, що ОСОБА_11 , яка є її тіткою по матері, мешкала сама. Свідок зазначила, що у її тітки були гроші, які остання зберігала у тумбочці біля ліжка. 24.05.2023 року їй зателефонувала сусідка тітки і повідомила, що ОСОБА_11 погано, у зв`язку з чим викликала швидку. В подальшому свідок приїхала до квартири тітки, де вже була швидка і багато працівників поліції. Після побаченого зателефонувала своєму сину ОСОБА_10 , який відпросився та приїхав з бойового чергування, оскільки служить в ЗСУ. Зазначила, що бачила у ванній кімнаті тітку, яка лежала на підлозі без одягу, на ній були тілесні ушкодження, біля унітазу було багато крові.

Тобто, з наданих суду першої інстанції показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_12 вбачається, що у потерпілої ОСОБА_11 були гроші, які остання зберігала у себе вдома.

Колегія суддів також зазначає, що свідок ОСОБА_12 , яка безпосередньо знімала з банківської картки потерпілої гроші та віддавала їй, тобто обізнана із звичайний укладом життя ОСОБА_11 та постійно її відвідувала, також зазначила, що гроші потерпіла зберігала у тумбочці біля ліжка.

При цьому, свідок ОСОБА_14 зазначив під час свого допиту в суді першої інстанції, що обвинувачений повідомив йому про причини свого прибуття до під`їзду їх дому та цей свідок пояснив, що безпосередньо чув як потерпіла ОСОБА_11 не відкрила двері обвинуваченому і повідомила йому, що у неї все гаразд, після чого ОСОБА_21 почав підніматися вгору.

Колегія суддів бере до уваги, що свідок ОСОБА_13 , який є співпрацівником ОСОБА_21 у КП «Благоустрій», пояснив в суді першої інстанції, що впізнав ніж, який був на фотознімках, що були надані йому працівниками поліції, та був у вільному доступі для працівників комунального підприємства.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що вина обвинуваченого ОСОБА_21 у вчиненні умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 з корисливих мотивів та розбою, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у скоєнні злочинів, передбачених п.6 ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, підтверджується відомостями вищезазначених доказів.

В мотивувальній частині вироку суд першої інстанції дав обґрунтовану оцінку доказам, що долучені стороною обвинувачення до матеріалів справи, у зв`язку з чим суд прийшов обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_21 в пред`явленому обвинуваченні, з якими погоджується і колегія суддів, а тому вважає недоцільним наводити зміст окремих доказів вдруге.

Крім того, ані в своїй апеляційній скарзі, ані під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції, обвинувачений та його захисник не оспорювали допустимість отримання усіх доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, та відомості яких суд першої інстанції брав до уваги при ухваленні оскаржуваного обвинувального вироку.

Разом з цим, колегія суддів, дотримуючись вимог ч.2 ст.404 та ст.419 КПК України, вважає необхідним навести відомості наступних письмових доказів, що долучені до матеріалів судового провадження і яким надана обґрунтована та правильна оцінка судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.

Зокрема, з відомостей висновку судово-медичної експертизи №12-17/77-БЛ/23 від 31.07.2023 року вбачається, що потерпілій ОСОБА_11 завдані наступні прижиттєві тілесні ушкодження: 17 колото-різаних ран голови; 26 колото-різаних ран шиї; 3 колото-різані рани тулубу; 7 колото-різаних ран кінцівок. Причиною смерті ОСОБА_11 стала гостра крововтрата внаслідок колото-різаних ран шиї.

Згідно відомостей протоколом пред`явлення особи для впізнання від 24.05.2023 року, під час цієї слідчої дії свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_7 , якого бачив у другому під`їзді в будинку АДРЕСА_3 в день вбивства ОСОБА_11 .

Під час проведення огляду місця події від 24.05.2023 року було оглянуто ділянку місцевості та вилучено два ножі - ніж з полімерною рукояткою білого кольору загальною довжиною 272 міліметри, довжиною леза - 165 міліметрів, а також ніж з дерев`яною рукояткою коричневого кольору, загальною довжиною 175 міліметрів, довжиною леза 55 міліметрів, найбільшою шириною леза 22 міліметри.

З відомостей протоколів пред`явлення предмету для впізнання за фотознімками з додатком від 30.05.2023 року вбачається, що свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_13 впізнали ножі, які були надані ним під час проведення цих слідчих дій.

Згідно відомостей протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 24.05.2023 року, під час проведення цієї слідчої дії у ОСОБА_21 було виявлено та вилучено, окрім іншого, чорну барсетку, в якій виявлено грошові кошти, а саме банкноти НБ України: 52 купюри номіналом по 500 грн.; 30 купюр номіналом по 200 грн.; 1 купюру номіналом 100 грн.; 2 купюри номіналом по 50 грн.; 2 купюри номіналом по 20 грн.; 1 купюра номіналом 10 грн., які в подальшому були оглянуті 24.05.2023 року, про складено відповідний протокол.

Відповідно до висновків судово-імунологічних експертиз №14/1280-Дм/23 від 08.07.2023 року та №14/1281-Дм/23 від 12.07.2023 року, на джемпері спортивному червоного кольору з капюшоном і на штанах робочих темно-синього кольору, які вилучені 24.05.2023 за місцем мешкання обвинуваченого, знайдена кров людини, походження якої від потерпілої ОСОБА_11 не виключається

До протоколу слідчого експерименту від 24.05.2023 року, який за участю ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , ОСОБА_15 та в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , додано відеозапис цієї слідчої дії, який оглянутого у судовому засіданні в суді першої інстанції, згідно з яким ОСОБА_21 на місці показав і розказав яким чином скоїв вбивство потерпілої ОСОБА_11 .

Згідно висновку додаткової судово-медичної експертизи №12-17/62-БЛ/23 від 16.08.2023 року, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 не розкриває механізм утворення тілесних ушкоджень та не вказує конкретну локалізацію тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №64 від 07.08.2023 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Колегія суддів звертає увагу, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Кожен доказ має підтверджувати певну обставину, яка має значення для конкретного кримінального провадження, і лише сукупність усіх доказів, оцінених судом відповідно до ст. 94 КПК України, у своєму взаємозв`язку доводять винуватість чи невинуватість особи. Тобто, суд робить свій висновок не на окремо взятому доказі, а на сукупності доказів (як прямих, так і непрямих), які доповнюють та уточнюють один одного.

За таких обставин, враховуючи сукупність вищенаведених доказів, досліджених під час судового розгляду та яким надана обґрунтована і повна оцінка судом першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, об`єктивно вбачається спрямованість умислу обвинуваченого ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства потерпілої ОСОБА_11 .

Тобто, про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_7 саме умислу на позбавлення життя ОСОБА_11 з корисливого мотиву свідчить характер, спосіб, обставини, механізм заподіяння тілесних ушкоджень, їх тривалість, кількість та локалізацію, внаслідок яких, зокрема травма шиї, сталася гостра крововтрата та смерть потерпілої.

Окрім того, ОСОБА_7 повідомляв в суді першої інстанції, що потерпіла деякий час була жива, але він не вчиняв будь-яких дій щодо надання їй невідкладної медичної допомоги та не викликав швидку. При цьому, обвинувачений намагався приховати сліди кримінального правопорушення, забравши із собою знаряддя злочину - два ножі, які виявлені та вилучені під час проведення огляду місця події від 24.05.2023 року. Наведене додатково свідчить про те, що обвинувачений передбачав настання смерті потерпілої ОСОБА_11 внаслідок описаних дій, бажав і свідомо припускав настання таких наслідків.

Крім того, колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів захисника та пояснень обвинуваченого, які він надавав під час судового розгляду в судах першої і апеляційної інстанції, про те, що ОСОБА_7 не мав умислу на вбивство, а також щодо невірної кваліфікації дій останнього, оскільки ці доводи також були предметом розгляду судом першої інстанції та визнані такими, що не ґрунтуються на фактичних обставинах кримінального провадження і вимогах закону. З цими висновками, викладеними в оскаржуваному вироку, погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 187 КК України, розбій - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. При цьому під нападом слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

Згідно зі ст. 115 КК України для обвинувачення особи в умисному вбивстві слід встановити, що винуватий, вчиняючи протиправні дії, передбачав настання смерті потерпілого і внаслідок цих дій бажав чи свідомо припускав настання такого наслідку.

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

Слід мати на увазі, що спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Вчинене з корисливих мотивів умисне вбивство кваліфікується в разі, коли винний, позбавляючи життя потерпілого, бажав одержати у зв`язку з цим матеріальні блага, уникнути матеріальних витрат або досягти іншої матеріальної вигоди. При цьому не має значення, чи одержав винний ту вигоду, яку бажав одержати внаслідок убивства, а також коли виник корисливий мотив - до початку чи під час вчинення цього злочину.

Сукупність злочинів матиме місце в тому випадку, коли винний вчиняє умисне вбивство під час нападу або одразу ж після нього з метою заволодіння або утримання майна. За таких обставин вчинене слід кваліфікувати як умисне вбивство з корисливих мотивів (п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України ) та розбій (ч. 4 ст. 187 КК України).

Судом першої інстанції беззаперечно було встановлено, що мотивом вчинення злочину у ОСОБА_7 було заволодіння грошима потерпілої ОСОБА_11 , оскільки характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, дає підстави вважати, що ОСОБА_7 вчинив убивство умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом. Це підтверджується фактичними обставинами скоєного, а саме тим, що обвинувачений, не маючи дозволу та повноважень для перевірки лічильників води, повертаючись з роботи взяв із собою ніж, в нічній час, приблизно о 22 год. 30 хв., зайшов до багатоповерхового будинку та цілеспрямовано пішов до квартири потерпілої ОСОБА_11 .

При цьому, під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_14 надав показання про те, що бачив обвинуваченого у під`їзді свого будинку в день подій у цій справі та чув як останній спустився на нижній поверх і постукав у двері до ОСОБА_11 , але потерпіла не відкривши двері повідомила обвинуваченому, що у неї в квартирі все гаразд та ніякого витіку води немає. Після чого ОСОБА_21 почав підніматися на п`ятий поверх, а цей свідок повернувся до себе у квартиру.

Тобто, обвинувачений ОСОБА_7 , отримавши відповідь потерпілої ОСОБА_11 , що у неї все гаразд, тим самим пересвідчився, що вона мешкає сама та не залишив свого умислу на проникнення до квартири потерпілої і через незначний час повернувся до неї під приводом перевірки лічильника води у неї в квартирі.

Колегія суддів також бере до уваги вік потерпілої ОСОБА_11 , якій було 83 роки на час вчиненого злочину, а тому остання не могла чинити належний опір молодому чоловіку, який значно переважав її в силі та, як наслідок, у віці.

Крім того, як зазначив потерпілий ОСОБА_10 , під час свого допиту в суді першої інстанції, у квартирі був безпорядок на кухні, тобто потерпіла ОСОБА_11 намагалася чинити опір обвинуваченому, але через свій вік та фізичний стан, об`єктивна була позбавлена можливість зупинити злочинні дії обвинуваченого ОСОБА_7

Належить також взяти до уваги знаряддя вчиненого злочину, а саме 2 ножа, один з яких обвинувачений заздалегідь взяв з роботи, а другий - безпосередньо в квартирі потерпілої. Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції обвинувачений не зміг пояснити причини завдання потерпілій ОСОБА_11 такої кількості ножових поранень двома ножами.

Колегія суддів ставиться критично до версії сторони обвинувачення про те, що обвинувачений був вимушений захищатися від дій потерпілої, яка представила ніж до горла ОСОБА_7 , оскільки матеріали цього судового провадження не містять будь-яких відомостей про наявність у обвинуваченого тілесних ушкоджень. При цьому, колегія суддів враховує те, що потерпіла ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку, добровільна впустила обвинуваченого до себе у квартиру та у неї, поза розумним сумнівом, не було підстав для спричинення обвинуваченому тілесних ушкоджень.

Твердження сторони захисту про те, що обвинувачений взяв ніж з роботи для самозахисту та він вирішив розважитись, заходячи до інших квартир під приводом перевірки лічильників, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та обраним способом захисту з метою уникнення покарання за вчинені злочину, оскільки ОСОБА_7 , який за версією захисту побоювався за своє життя, безперешкодно міг добратися до свого житла з роботи, в тому числі, шляхом виклику таксі, але вирішив у нічний час піти до потерпілої ОСОБА_11 . Також належить врахувати, що в нашій країні наразі діє воєнний стан та в містах Харківської області, зокрема у м.Ізюм, запроваджена комендантська година, яка починається з 23 години та закінчується о 5 годині. Тобто, незважаючи на комендантську годину, обвинувачений вирішив піти по квартирам інших осіб під вигаданим приводом, що, на переконання колегії суддів, не є логічним та належно обґрунтованим.

Колегія суддів також критично оцінює доводи захисника та обвинуваченого про те, що у ОСОБА_7 виник умисел на заволодіння грошовими коштами потерпілої ОСОБА_11 лише після спричинення смерті останньої, оскільки обвинувачений, який заздалегідь взяв із собою ніж з роботи, у нічний час цілеспрямовано прийшов до потерпілої, яка одразу не відчинили йому двері, але ОСОБА_7 повернувся до ОСОБА_11 та під вигаданим приводом проник до неї у квартиру. При цьому, обвинувачений впевнився, що потерпіла перебувала сама у квартирі, внаслідок чого у нього не було перешкоди здійснити напад та вчинити вбивство потерпілої ОСОБА_11 з метою заволодіння її грошовими коштами.

Доводи сторони захисту, які обвинувачений та захисник висловлювали під час апеляційного розгляду, про те, що ОСОБА_7 заходив до інших осіб в квартири, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими, оскільки такі твердження спростовується показаннями свідка ОСОБА_14 , який безпосередньо допитувався в суді першої інстанції та зазначив суду, що він чув тільки як обвинувачений стукався у двері потерпілої, яка не відчинила йому двері та повідомила, що у неї вдома все гаразд.

Крім того, такі доводи захисника та обвинуваченого не підтверджуються матеріалами справи і стороною захисту в судах першої та апеляційної інстанції не заявлялися будь-які клопотання про виклик і допит свідків для підтвердження їх версії про відсутність умислу у ОСОБА_7 на умисне вбивство потерпілої ОСОБА_11 з корисливих мотивів під час розбійного нападу, поєднаного з насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, в умовах воєнного стану, тобто вчинення злочинів за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України

Колегія також бере до увага висновок судово-психіатричної експертизи №64 від 07.08.2023 року та те, що обвинувачений ОСОБА_7 є дорослою та осудною людиною, а тому об`єктивно мав можливість оцінювати обставини події, яка склалася в квартирі у потерпілої ОСОБА_11 .

Натомість, ані в суді першої інстанції, ані під час апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_7 не зміг пояснити мотиви вчиненого вбивства потерпілої ОСОБА_11 та нанесення їй такої кількості тілесних ушкоджень двома ножами.

Належить також зазначити, що ч.2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена «поза розумним сумнівом». Стандарт доведення винуватості «поза розумним сумнівом» полягає у тому, що за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, які були досліджені в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і обвинувачений є винним у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що дії ОСОБА_7 мали активний та умисний характер, були протиправними, між його діями та наслідками, що настали, є прямий причинний зв`язок, а тому його умисел був направлений саме на напад та вбивство з метою заволодіння коштами потерпілої.

Тобто, зазначені дії обвинуваченого спростовують доводи апеляційної скарги захисника про необхідність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 та за ч.4 ст.185 КК України.

На думку колегії суддів, захисником не наведено в його апеляційній скарзі переконливих доказів щодо спростування правильності висновків суду, зазначених в оскаржуваному судовому рішенні на підтвердження вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

Достовірність та об`єктивність загальної сукупності наведених у вироку суду першої інстанції доказів не викликають сумнівів, оскільки вони отримані без порушень кримінального процесуального закону, узгоджуються один з одним, належність та допустимість яких, обґрунтовано визнана судом.

Отже, на підставі об`єктивно з`ясованих всіх обставин кримінального провадження у сукупності та враховуючи знаряддя й спосіб вчинення кримінальних правопорушень, а також поведінку винного, вилучення у обвинуваченого грошових коштів та іншого майна, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 в умисному вбивстві ОСОБА_11 з корисливих мотивів під час розбійного нападу на потерпілу, в умовах воєнного стану, поєднаного з насильством, небезпечним для її життя та здоров`я, і заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, та кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції було належно досліджені усі докази у справі та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, як кожен окремо, так і в сукупності. Висновки суду першої інстанції про допустимість доказів та доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, за які його засуджено, є обґрунтованими. Кваліфікація дій винного відповідає встановленим обставинам справи. Судовий розгляд у суді першої інстанції проведено із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

У вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки. Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_8 .

Отже, версія та доводи захисника щодо незгоди з оскаржуваним вироком, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини у інкримінованих ОСОБА_7 злочинах мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 .

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, характер та суспільну небезпеку вчинених злочинів та обставини їх вчинення, характер дій обвинуваченого, обстановку та спосіб вчинення злочинів, наявність обставини, що обтяжує покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин, ставлення обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного та його поведінку після вчинення злочину, а також відомості про особу обвинуваченого.

Відповідно до ст.3 Конституції України, людина, життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При призначенні покарання ОСОБА_7 покарання суд діяв з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, а саме.

Суд врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, та відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не має на утриманні осіб, на обліку в КЗОЗ «Обласний наркологічний диспансер» не перебуває; до КЗОЗ «Обласний психоневрологічний диспансер» впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою не звертався, є інвалідом 3 групи загального захворювання.

Колегія суддів також враховує, що відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи №64 від 07.08.2023 року, ОСОБА_7 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі органічного розладу особистості. Відповідно до свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції обвинувачений висновки вказаного експертного дослідження не оспорював.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, судом першої інстанції не встановлено.

При цьому доводи захисника про те, що суд першої інстанції не врахував як обставину, що пом`якшує покарання, - активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень, апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Так, активне сприяння розкриттю злочину слід розуміти дії винної особи, спрямовані на те, щоб надати допомогу органам дізнання, досудового слідства і суду у встановленні істини у справі, з`ясуванні фактичних обставин, які мають істотне значення для розкриття злочину. Це може полягати зокрема у: повідомленні про всі відомі епізоди й обставини вчинення злочину; викритті інших співучасників; визначенні ролі кожного з них у вчиненні злочину; повідомленні про їхнє місцезнаходження; поданні допомоги в їх затриманні; видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи.

В той же час, сам факт зазначення обвинуваченим органу досудового розслідування місця, де він залишив знаряддя вчинених злочинів, на переконання колегії суддів, не свідчить про те, що ОСОБА_7 особисто та з власної волі надав допомогу органам досудового розслідування в установленні істини обставин даної справи.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що саме лише визнання вини у вчиненні вбивства під тиском зібраних доказів і підтвердження обставин, вже встановлених компетентними органами з інших джерел, не є активним сприянням розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України, судом враховано наявність обставини, що обтяжують покарання, - вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та відносно особи похилого віку.

Колегія суддів не погоджується з апеляційними доводами прокурора та потерпілого щодо необхідності призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання з тієї підстави, що обвинувачений вчинив злочин проти особи похилого віку, оскільки ці обставини вже враховані судом першої інстанції та у даній конкретній справі досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Апеляційні скарги прокурора, потерпілого та захисника не містять інших нових обставин, які не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , що об`єктивно вбачається з мотивувальної частини оскаржуваного судового рішення та свідчить про необґрунтованість апеляційних вимог сторони обвинувачення щодо ухвалення нового вироку судом апеляційної інстанції, а також сторони захисту щодо суворості призначеного покарання.

Твердження апелянтів щодо неналежного їх врахування повністю спростовуються висновками суду, якими належним чином обґрунтовані вид та розмір покарання за злочини, передбачені п.6 ч. 2 ст. 115, ч.4 ст.187 КК України.

Колегія суддів звертає увагу на те, що призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Доводи апеляційної скарги прокурора та потерпілого про невідповідність призначеного судом першої інстанції покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, не відповідають фактичним обставинам справи та не спростовують висновки судів щодо призначеного ОСОБА_7 покарання в середніх межах санкції ч.2 ст.115, ч.4 ст.187 КК України, а також за сукупність кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 13 років.

Колегія суддів також зазначає, що захисником фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі обставин, які б слугували призначенню обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції.

Згідно ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

За таких обставин, апеляційні доводи прокурора, потерпілого та захисника про необґрунтовану м`якість та суворість призначеного ОСОБА_7 покарання як за кожен злочин окремо, так і за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі строком на 13 років та пов`язане з цим апеляційне прохання сторін щодо скасування та зміни вироку, на думку колегії суддів, - є безпідставними.

Призначене покарання ОСОБА_7 , на переконання колегії суддів, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

З огляду на викладене, з урахуванням усіх фактичних обставин справи, в тому числі, що під час вчинення інкримінованого злочину ОСОБА_7 перебував в стані хронічного психічного захворювання у формі органічного розладу особистості, але міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також враховуючи наявність двох обставин, що обтяжують покарання, відсутність пом`якшуючих покарання обставин і відомості про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив кримінальне правопорушення вперше, є інвалідом 3 групи, неодружений, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано призначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 13 років, та з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України, яке є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання скоєння ним нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного вироку, не вбачається.

За таких обставин, оскаржуване судове рішення є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 ч.1 п.1, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 , потерпілого ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Вирок Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2024 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий -

Судді -