ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1196/23

Провадження № 11-кп/4820/225/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

доповідача - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретарів

судового засідання ОСОБА_4 , ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 22 липня 2023 року за апеляційною скаргою прокурора Теофіпольського відділу Волочиської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 стосовно обвинуваченого за ч.ч.3,4 ст. 358 КК України ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кузьминці Теофіпольського району Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, не працюючого, військовозобов`язаного, раніше не судимого,

за ч. 1 статті 382 Кримінального кодексу України визнано невинним і виправдано його, в цій частині обвинувачення.

та визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 358 Кримінального кодексу України, кримінального проступку, передбаченого частиною 4 статті 358 Кримінального кодексу України і призначено йому покарання:

- за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі строком один рік;

- за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі строком один рік два місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України ОСОБА_7 призначено остаточне покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі строком один рік два місяці.

У відповідності до ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, і встановлено іспитовий строк тривалістю один рік та, згідно з частиною 1 ст. 76 КК України, покладено на період іспитового строку на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України. Скасовано арешт, накладений на речові докази.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 956,00 грн. (дев`ятсот п`ятдесят шість гривень 00 коп.) витрат на проведення експертизи № СЕ-19/123-23/8108-ДД.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 28 квітня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, згідно з постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року, по справі № 685/317/23, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами, достовірно знаючи, що посвідчення водія є офіційним документом, який містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, що підтверджує право особи на керування транспортними засобами, порядок видачі якого визначений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, а зразок та технічний опис бланка національного посвідчення водія затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року 844, перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , з мобільного телефону своєї дружини зателефонував до невстановленої досудовим розслідуванням особи, контактні дані якої відшукав в мережі Інтернет, якій замовив виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я, за що мав сплатити винагороду в сумі 10500 грн.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, в квітні 2023 року, точного часу не було встановлено, засобами мобільного зв`язку через «Фейсбук месенджер» направив цій невстановленій особі копію свого паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 29 січня 2021 року Теофіпольським РС УДМС України в Хмельницької області, зразок особистого підпису та свою фотокартку, які необхідні для виготовлення посвідчення водія.

Після цього, невстановленою, на даний час, досудовим слідством особою у невстановленому місці, в період квітня-травня 2023 року, більш точного часу не встановлено, було виконано іншу частину об`єктивної сторони діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документа, а саме, використовуючи фотознімок ОСОБА_7 , надані ним копію паспорта громадянина України та зразок особистого підпису, виготовила підроблений офіційний документ - посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 , заповненого на ім`я ОСОБА_7 , виданого 29 квітня 2023 року, в територіальному сервісному центрі № 0541 про надання права керування транспортними засобами категорій «В» та «С».

12 травня 2023 року ОСОБА_7 отримав у відділенні «Нової пошти» в селі Поляхова Теофіпольської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області , від невстановленої досудовим слідством особи, підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 , заповненого на ім`я ОСОБА_7 , виданого 29 квітня 2023 року в територіальному сервісному центрі № 0541, здійснивши післяплату в сумі 10500 грн.

Крім цього, 22 липня 2023 року близько 11 год. ОСОБА_7 , під час керування автомобілем FIAT Doblo, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , був зупинений по вул. Заводська, поблизу будинку АДРЕСА_3 працівниками поліції та на вимогу поліцейського, діючи умисно, використав, пред`явивши та надавши йому для перевірки посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що воно підроблене та отримане всупереч вимогам пунктів 16, 18 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.

Такі дії ОСОБА_7 судом кваліфіковані за ч.3 ст.358 КК України як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб та за ч.4 ст.358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Крім цього, ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що, незважаючи на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року по справі № 685/317/23, яка набрала законної сили 11 квітня 2023 року, про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з накладенням штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, маючи реальну можливість її виконувати, в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 1 ст. 129 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними та юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ухилився від виконання постанови суду, що набрала законної сили, та продовжував керувати транспортними засобами - 22 липня 2023 року близько 11 год. керував автомобілем FIAT Doblo, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , і був зупинений по вул. Заводська, поблизу будинку АДРЕСА_3 .

Ці діяння ОСОБА_7 кваліфіковані стороною обвинувачення за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Судом першої інстанції виправдано ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений не є суб`єктом цього злочину. На думку суду, відповідно до вимог ч.1ст.317 КУпАП, постанови про позбавлення права керування транспортними засобами виконуються посадовими особами органів Національної поліції, а не самими особами, яких позбавлено такого права. Крім того, суд вважає, що керування транспортним засобом 22 липня 2023 ОСОБА_7 , який був позбавлений права керування транспортним засобом, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.4 ст.126 КУпАП, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з вироком місцевого суду, прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання у виді штрафу в розмірі 600 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; за ч. 3 ст. 358 КК України у виді 1 року обмеження волі; за ч. 4 ст. 358 КК України у виді 1 року 2 місяців обмеження волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання у виді обмеження волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 рік та поклавши на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. Не оспорюючи доведеність винуватості обвинуваченого та правильності кваліфікації його дій за ч.ч. 3, 4 ст. 358 КК України, прокурор вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню у зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом не застосовано закон, який підлягає застосуванню та невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України. Переконує, що наявність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, доведено показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 та письмовими доказами. Так, ОСОБА_7 , у ході допиту в суді, визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 382 КК України, та показав, що він дійсно, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, відповідно до постанови Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29.03.2023, у зв`язку із вчиненням адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, 22 липня 2023 року близько 11 години керував транспортним засобом FIAT Doblo, з реєстраційним номером НОМЕР_3 , по вул. Заводська в смт. Теофіполь Хмельницької області . Крім цього, стороною обвинувачення, для підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, суду надано письмові докази, а саме: витяг з ЄРДР від 24.10.2023, протокол тимчасового доступу від 25.08.2023, згідно з якими проведено тимчасовий доступ та вилучено відеозаписи з нагрудної боді-камери (нагрудного відеореєстратора) поліцейського СРПП СПД №1 ВГІ № 2 Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області, на яких зафіксовано факт вчинення 22.07.2023 ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, відеозаписи, які вилучено відповідно до вказаного протоколу, зокрема відеозапис за № 00000__0003А, протокол тимчасового доступу до речей та документів від 30.10.2023, згідно з яким проведено тимчасовий доступ та вилучено копії документів судової справи № 685/317/23, постанову Теофіпольського районного суду від 29.03.2023 по справі № 685/317/23, розписку ОСОБА_7 від 29.03.2023 про отримання вказаної постанови суду, копію квитанції від 29.03.2023 про сплату ОСОБА_7 штрафу, відповідно до постанови суду від 29.03.2023 по справі № 685/317/23, постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НОМЕР_4 від 22.07.2023 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним про наявність відносно нього постанови Теофіпольського районного суду від 29 березня 2023 року, по справі № 685/317/23, якою його було позбавлено права керування транспортними засобами, всупереч судовому рішенню, здійснював керування транспортним засобом і був 22 липня 2023 року притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, що свідчить про умисне ухилення, останнього, від виконання постанови суду, що є однією з форм невиконання судового рішення, як підстави для притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку прокурора, який підтримав вимоги апеляційної скарги, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які заперечили проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, у тому числі шляхом часткового дослідження доказів в порядку ч.3 ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій за ч.ч.3,4 ст. 358 КК України прокурором не оскаржується, відтак колегією суддів не переглядається.

В апеляційній скарзі прокурор ставить питання про скасування виправдувального вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та просить ухвалити новий вирок про визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.382 КК України, із призначенням йому відповідного покарання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Завданнями кримінального провадження, в тому числі, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини (ст. 2 КПК України).

За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок (п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України).

Підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (п.п.2, 4 ч. 1 ст. 409 КПК України).

Відповідно до положень ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок та ухвала підлягають скасуванню чи зміні із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого, на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, на визначення міри покарання або застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення є, зокрема, незастосування судом закону, який підлягає застосуванню(п. 1 ч. 1 ст.413КПК України).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України та усталеної судової практики, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; результати дослідження, аналізу і оцінки доказів, а також мотивовані висновки суду про недоведеність події злочину, відсутність у діях обвинуваченого складу злочину чи недоведеність його участі у вчиненні злочину. Включати у виправдувальний вирок формулювання, які ставлять під сумнів невинність виправданого, недопустимо.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного вироку стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , в частині виправдання його за інкримінований злочин, передбачений ч.1 ст.382 КК України, не дотримано.

Так, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 28 квітня 2023 року, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, будучи позбавлений права керування транспортними засобами, згідно з постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 11 квітня 2023 року, по справі № 685/317/23, за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами, достовірно знаючи, що посвідчення водія є офіційним документом, який містить зафіксовану на матеріальному носії інформацію, що підтверджує право особи на керування транспортними засобами, порядок видачі якого визначений Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340, а зразок та технічний опис бланка національного посвідчення водія затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2020 року 844, перебуваючи за місцем свого проживання, по АДРЕСА_1 , з мобільного телефону своєї дружини зателефонував до невстановленої досудовим розслідуванням особи, контактні дані якої відшукав в мережі Інтернет, якій замовив виготовлення підробленого посвідчення водія на своє ім`я, за що мав сплатити винагороду в сумі 10500 грн.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на підроблення офіційного документу, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим слідством особою, в квітні 2023 року, точного часу не було встановлено, засобами мобільного зв`язку через «Фейсбук месенджер» направив цій невстановленій особі копію свого паспорту серії НОМЕР_1 , виданого 29 січня 2021 року Теофіпольським РС УДМС України в Хмельницької області, зразок особистого підпису та свою фотокартку, які необхідні для виготовлення посвідчення водія.

Після цього, невстановленою, на даний час, досудовим слідством особою у невстановленому місці, в період квітня-травня 2023 року, більш точного часу не встановлено, було виконано іншу частину об`єктивної сторони діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документа, а саме, використовуючи фотознімок ОСОБА_7 , надані ним копію паспорта громадянина України та зразок особистого підпису, виготовила підроблений офіційний документ - посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 , заповненого на ім`я ОСОБА_7 , виданого 29 квітня 2023 року, в територіальному сервісному центрі № 0541 про надання права керування транспортними засобами категорій «В» та «С».

12 травня 2023 року ОСОБА_7 отримав у відділенні «Нової пошти» в селі Поляхова Теофіпольської територіальної громади Хмельницького району Хмельницької області , від невстановленої досудовим слідством особи, підроблене посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_2 , заповненого на ім`я ОСОБА_7 , виданого 29 квітня 2023 року в територіальному сервісному центрі № 0541, здійснивши післяплату в сумі 10500 грн.

Крім цього, 22 липня 2023 року близько 11 год. ОСОБА_7 , під час керування автомобілем FIAT Doblo, з державним номерним знаком НОМЕР_3 , був зупинений по вул. Заводська, поблизу будинку АДРЕСА_3 працівниками поліції та на вимогу поліцейського, діючи умисно, використав, пред`явивши та надавши йому для перевірки посвідчення водія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що воно підроблене та отримане всупереч вимогам пунктів 16, 18 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 травня 1993 року № 340.

Крім цього, постановою Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року, по справі № 685/317/23, яка набрала законної сили 11 квітня 2023 року, ОСОБА_7 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі- КУпАП), та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч), з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Із вказаною постановою ОСОБА_7 особисто ознайомлений 29 березня 2023 року.

Незважаючи на постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року, маючи реальну можливість її виконувати, в частині позбавлення права керувати транспортними засобами, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» та ч. 1 ст. 129 Конституції України, відповідно до яких судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на території України, ОСОБА_7 ухилився від виконання постанови суду, що набрала законної сили, та продовжував керувати транспортними засобами за наступних обставин.

Так, не виконуючи постанову Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року, ОСОБА_7 22 липня 2023 року близько 11 години керував транспортним засобом « FIAT Doblo», із реєстраційним номером НОМЕР_3 , по вулиці Заводська, у смт Теофіполь Хмельницького району Хмельницької області, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, та відносно нього винесено постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху від 22 липня 2023 року, за ч. 4 ст. 126 КУпАП, якою останнього визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

В суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав та показав, що був обізнаний з постановою суду, якою його позбавлено права керувати транспортними засобами. Після чого він знову сідав за кермо та порушував правила дорожнього руху, за що притягувався до адміністративної відповідальності.

Окрім того, винуватість ОСОБА_7 доводиться, також, наступними доказами, а саме даними:

-постанови Теофіпольського районного суду від 29.03.2023 у справі № 685/317/23, відповідно до якої ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього стягнення у виді штрафу в сумі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік, яка набрала чинності 11.04.2023 (а.с. 122);

-розписки ОСОБА_7 від 29.03.2023 про отримання постанови Теофіпольського районного суду від 29.03.2023 у справі № 685/317/23 (а.с.116);

-копії квитанції від 29.03.2023 про сплату ОСОБА_7 штрафу відповідно до постанови суду від 29.03.2023 по справі № 685/317/23 (а.с. 117);

-постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії НОМЕР_4 від 22.07.2023 про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 126 КУпАП (а.с. 78).

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

На думку колегії суддів, зазначені вище докази є належними, допустимими, достовірними, а в сукупності є достатніми та перебувають у взаємозв`язку між собою, доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 382 КК України передбачена кримінальна відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

Положеннями ч. 1 ст. 2 КК передбачено, що підставою для настання кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого цим Кодексом.

Складом кримінального правопорушення визнається сукупність закріплених у законі України про кримінальну відповідальність ознак, за наявності яких реально вчинене суспільно небезпечне діяння визнається кримінальним правопорушенням.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, є умисне невиконання судового рішення, що набрало законної сили, і означає повне його ігнорування, та проявляється і в перешкоджанні виконанню судового рішення, що набрало законної сили, яке полягає в активній протидії його виконанню.

Суб`єкт цього злочину може бути як спеціальним, так і загальним, в залежності від конкретних фактичних обставин кримінального провадження.

Суб`єктом злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК, може бути фізична особа, не на користь якої ухвалено рішення суду та яку зобов`язано вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Обвинувачений ОСОБА_7 є особою, яка позбавлена права керування транспортними засобами, тобто судом на нього покладено обов`язок утриматись від таких дій протягом визначеного судом строку.

Вказана обставина була встановлена як органом досудового розслідування, так і судом першої інстанції, та ніким не оспорювалася.

Колегією суддів беззаперечно встановлено, що ОСОБА_7 , у вказаний день, керував транспортним засобом, достовірно знаючи про наявність постанови суду, якою його визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік, яка набрала законної сили. ОСОБА_7 , будучи ознайомленим з вказаною постановою суду, умисно не виконував її, що, на думку колегії суддів, свідчить про умисне ухилення останнього від виконання постанови суду, і є однією з форм невиконання судового рішення, як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК.

В постанові колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 08.02.2023 у справі № 464/4690/20 Верховний Суд прийшов до переконання, що особа, яку позбавлено права керування транспортними засобами строком на 1 рік, зобов`язана утриматися від керування транспортними засобами протягом визначеного судом строку.

За таких обставин, дії ОСОБА_7 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 382 КК України, як умисне невиконання постанови суду, що набрала законної сили.

Статтею 9 КУпАП встановлено, що адміністративне правопорушення це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління, і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.

Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства.

Положеннями ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи не можуть приймати рішення, які скасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення.

Об`єктом правопорушення, передбаченого ч. 1 статті 126 КУпАП, є встановлений порядок отримання права на керування транспортним засобом, а також суспільні відносини у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Таким чином, суспільні відносини, які охороняються законом про кримінальну відповідальність, не є ідентичними.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що керування автомобілем 22 липня 2023 року близько 11 год. ОСОБА_7 , який позбавлений права керування транспортними засобами, утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУПАП, та не містить складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 317-1 КУпАП постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія.

Оцінка обставин у даному кримінальному провадженні по суті стосувалася не тих самих фактів, що досліджувались у провадженнях про адміністративні правопорушення, а невиконання заборони керування транспортними засобами ОСОБА_7 , до якого застосовано адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами, його ухилення від виконання постанови суду, є однією з форм невиконання судового рішення, як підстави для притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 382 КК України.

Колегія суддів вважає, що виправдовуючи ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1ст.382 КК України, суд не прийняв до уваги досліджені, під час судового засідання докази, зокрема, зазначені вище, які мають істотне значення для з`ясування фактичних обставин справи, та безпідставно відкинув їх.

За таких умов, колегія суддів повністю погоджується з позицією прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції, в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.382 КК України і ухвалення нового вироку.

Доводи прокурора про те, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, оскільки висновки суду суперечать фактичним обставинам кримінального провадження, суд неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, так як не застосував закон, який підлягає застосуванню, є підставними та такими, що заслуговують на увагу. Така невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула на вирішення питання про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні вказаного злочину, яка, на думку колегії суддів, зібраними доказами доведена повністю.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.382 КК України, слід виходити з наступного.

Згідно з приписами ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 злочину, конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності раніше не притягувався, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не працює, військовозобов`язаний, на обліках у лікаря-психіатра та нарколога не перебуває.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 колегія суддів визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 382 КК України, яке буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, а саме покарання у виді штрафу.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим, крім того, і у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,4 ст.358 КК України і йому призначено покарання, відповідно до ч.1ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі на певний строк, із застосуванням ст. ст.75,76 КК України, та звільненням його від відбування покарання з випробуванням і покладенням відповідних обов`язків, тому колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання, відповідно до положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.3,4 ст.358, ч. 1 ст. 382 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді обмеження волі на певний строк із застосуванням ст. ст.75,76 КК України, та звільненням його від відбування покарання з випробуванням і покладенням відповідних обов`язків. В цій частині призначеного покарання вирок суду прокурором не оскаржується.

Враховуючи викладені обставини, керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 411, 413, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023, в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 382 КК України, скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити покарання:

ч. 1 ст. 382 КК України у виді штрафу в розмірі 600 (шістсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить-10200(десять тисяч двісті)грн.;

за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

-за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із встановленням іспитового строку тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_7 обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної з моменту проголошення.

Касаційна скарга на вирок може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2