ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/821/71/24 Справа № 705/1203/24 Категорія: ст.ст.176,183 КПК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючоїОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
за участю секретаря прокурора захисника підозрюваного-адвоката ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2024 року, якоючастково задоволено клопотання старшого слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, громадянина України, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 02.09.2021 Яворівським районним судом Львівської області за ч. 4 ст. 407 КК України до 3 років позбавлення волі; відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік; за закінченням іспитового строку звільнений від відбування покарання; 2) 13.03.2023 Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст.185 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області з клопотанням, погодженим прокурором Уманської місцевої прокуратури ОСОБА_6 , поданим в рамках кримінального провадження № 0000096 від 12 січня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 307 КК України про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

В обґрунтування клопотання посилається на те, що в слідчому відділі Уманського РУП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 12 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи корисливі мотиви, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх протиправних дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, маючи можливість систематично здійснювати незаконне придбання, зберігання та збут особливо небезпечної психотропної речовини, з метою незаконного збагачення, тобто одержання коштів, здобутих злочинним шляхом, діючи умисно та цілеспрямовано, домовився з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про спільне вчинення злочинів корисливої спрямованості, а саме у здійсненні незаконного придбання, зберігання з метою збуту та збуті особливо небезпечної психотропної речовини на території м. Умань Черкаської області.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

12 січня 2024 відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

22 лютого 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було затримано в порядку ст. 208 КПК України.

23 лютого 2024 року ОСОБА_8 в рамках даного кримінального провадження повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України тобто у незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту, а також незаконному збуті психотропних речовин, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, якщо предметом таких дій були особливо небезпечні психотропні речовини.

Ухвалою слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2024 року клопотання старшого слідчого СВ Уманського РУП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_9 задоволено частково.

Застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 21 квітня 2024 року включно.

Одночасно для забезпечення належного виконання обов`язків, передбачених КПК України, визначено ОСОБА_8 заставу в розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400 (сто п`ятдесят одну тисячу чотириста) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави покладено на підозрюваного ОСОБА_8 , обов`язки, передбачені пунктами 1-3 ч. 5 ст. 194 КПК України.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Роз`яснено підозрюваному, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний/обвинувачений, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави, зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ухвали, слідчий суддя, задовольняючи частово клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 врахував наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, тяжкість злочину, в якому він підозрюється, конкретні обставини вчинення злочину, дані про особу підозрюваного та дійшов висновку про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки слідчим доведено, що підозрюваний може вчиняти дії, передбачені п.п.1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, захисник підозрюваного ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді через її необґрунтованість, невмотивованість та невідповідність висновків суду, викладених в ній, фактичним обставинам справи та постановити нову, якою обрати його підзахисному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період доби, а саме у період часу з 22:00 год. до 06:00 год. наступного дня за місцем проживання підозрюваного: АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовував тим, що наведені в клопотанні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є лише припущенням сторони обвинувачення, які жодним чином не підтверджені.

Окрім цього, вважає, що пред`явлена його підзахисному ОСОБА_8 підозра у вчиненні суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, є необгрунтованою та невмотивованою.

Зазначає, що до підозрюваного цілком можливим було б застосувати домашній арешт, не порушуючи норми КПК України.

Заслухавши доповідь судді, захисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , який просив задовольнити подану ним апеляційну скаргу з підстав, наведених у ній, позицію прокурора ОСОБА_6 , який просив ухвалу слідчого судді, як законну залишити без змін, а апеляційну скаргу, як необґрунтовану залишити без задоволення, дослідивши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 та дослідивши докази по вказаних матеріалах, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

З матеріалів клопотання вбачається, що органи досудового розслідування підозрюють ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Із врахуванням вищенаведеного та вимог п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя прийняв законне та обґрунтоване рішення, обравши ОСОБА_8 саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою, а тому, на думку колегії суддів, необґрунтованими є посилання захисника у апеляційній скарзі на те, що ухвала слідчого судді є незаконною.

Що стосується ризиків, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в клопотанні слідчого, колегія суддів вважає, що їх наявність доведена матеріалами клопотання.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід обирається з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Також колегією суддів береться до уваги обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема, молодий вік підозрюваного, відсутність міцних соціальних зв`язків, відсутність утриманців, стан його здоров`я, відсутність будь-яких фізичних чи психічних вад, відсутність офіційного місця роботи, що свідчить про відсутність у останнього достатніх соціально-стримуючих факторів, а також те, що ОСОБА_8 раніше притягувався до кримінальної відповідальності та знову вчинив умисний корисливий злочин протягом іспитового строку.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України.

Більш того, якщо виходити з поняття «обґрунтована підозра», наведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», то обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_8 до вчинення вищевказаного кримінального правопорушення, в клопотанні слідчого та доданих до нього матеріалах міститься достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої йому підозри.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.09.1990).

На обґрунтування пред`явленої ОСОБА_8 підозри, слідчим надані зібрані під час досудового розслідування докази, які, як на думку слідчого судді, так і колегії суддів апеляційного суду, обґрунтовано свідчать про те, що існує висока ймовірність, що зазначені слідчим обставини мали місце, а ОСОБА_8 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України. Причетність ОСОБА_8 до вчинення зазначеного кримінального правопорушення підтверджується достатніми на цьому етапі розслідування доказами.

Крім того, на думку колегії суддів, стороною обвинувачення доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливості переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, про наявність ризику переховуватись від органів досудового розслідування, відповідно до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, свідчить той факт, що усвідомлюючи невідворотність реального покарання, а також тяжкість покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, це може спонукати підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення з корисливих мотивів, підтверджується, зокрема, тим фактом, що підозрюваний на даний час не працевлаштований та не має постійного джерела доходів, окрім того, підозрюваний вже притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі, і за корисливий злочин (ч.4 ст.185 КК України) і, перебуваючи на іспитовому строці знову вчинив корисливий злочин, що свідчить про намір продовження ОСОБА_8 злочинної діяльності.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v.Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Під час судового розгляду клопотання встановлено існування ризиків переховування від органів досудового розслідування та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки з моменту повідомлення ОСОБА_8 про підозру пройшов незначний проміжок часу, він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років. Крім того, підозрюваний ОСОБА_8 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, останній раз, 13 березня 2023 року Уманським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України засуджений до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, та в період перебування на випробувальному терміні знову вчинив злочин, що об`єктивно свідчить про той факт, що перебуваючи на свободі підозрюваний ОСОБА_8 може переховуватися від органів досудового розслідування/ суду/ та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» (Ambruszkiewicz v. Poland N 7/03 від 04.05.2006) Європейський суд з прав людини наголошує, що не викликає протиріч те, що в деяких особливих випадках позбавлення свободи може бути єдиним засобом, який дозволяє гарантувати явку обвинуваченого до суду, зокрема, з урахуванням його особистості та характеру злочину, а також тяжкості ймовірного покарання. Крім того, Європейський суд з прав людини вважає за необхідне, щоб підстави, наведені владою на обґрунтування застосування запобіжного заходу у вигляді позбавлення свободи, були доповнені конкретними фактами стосовно підозрюваного, а мотиви за обставинами справи могли вбачатися переконливими та відповідними.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини та враховуючи особу підозрюваного ОСОБА_8 , який підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 10 років, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не працює та не зайнятий суспільно-корисною працею, його майновий та сімейний стан, відсутність міцних соціальних зв`язків, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, обставини вчинення останнім інкримінованого йому злочину в період іспитового терміну, слідчий суддя обґрунтовано зазначив про недостатність застосування до ОСОБА_8 більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою для запобігання зазначених ризиків.

Практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

При цьому слідчим суддею було враховане те, що відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ураховуючи санкцію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, до підозрюваного може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання підозрюваного в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, відсутні. Практика Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тому саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним у цьому кримінальному провадженні.

Тримання під вартою є необхідною мірою в ній з огляду на те, що в ході розгляду було встановлено наявність передумов регламентованих ст. 194 даного Кодексу, тобто утримання під вартою відповідає критерію розумності.

Із урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів приходить до обґрунтованого висновку про те, що слідчим суддею було вірно враховано усі ці обставини і вірно зроблено висновок про наявність ризиків, що підозрюваний ОСОБА_8 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду (враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та санкцію інкримінованої статті і безальтернативний вид покарання. При цьому, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі, рішення у справах: «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії». А також те, що останній може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки він раніше притягувався до кримінальної відповідальності.

Наведені вище докази, на думку колегії суддів, свідчать про те, що будь-які інші запобіжні заходи, окрім як тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України та зазначених у клопотанні слідчого.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підозрюваному ОСОБА_8 обґрунтовано обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у відповідності до вимог ч. 4, п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Позиція сторони захисту щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, жодним чином вказані висновки не спростовує.

Доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри, пред`явленої ОСОБА_8 є декларативними та безпідставними, оскільки долучені до клопотання слідчого докази, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

Стороною захисту не наведено фактів та не долучено доказів, які очевидно та об`єктивно спростовували б версію органу досудового розслідування щодо обставин кримінального провадження, викладених в повідомленні про підозру, а остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Не надано стороною захисту апеляційному суду і будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування підозрюваного під вартою.

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень статтей 177-178 КПК України, статтей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів клопотання, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому доводи апеляційної скарги є безпідставними і її необхідно залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись ст.ст. 176,177, 178, 183, 309, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргузахисника підозрюваного ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) діб, до 21 квітня 2024 року включно відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4