ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/421/24 Справа № 214/7589/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2024 року м.Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції),

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції

з приміщенням УВП (№3)»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відео конференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 на вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні внесеному в ЄРДР за № 0000317 за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, -

Встановила:

Вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, не одружений, не працює, раніше судимий:

17.05.2005 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнився 30.03.2007 з Криворізької ВК №80 умовно-достроково на невідбутий строк 10 місяців 1 день;

20.05.2008 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.309 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу суду від 17.05.2005 та до відбуття призначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 06.07.2010 по відбуттю строку покарання;

09.02.2011 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнився 30.08.2013 з Ігренської ВК №133 умовно-достроково на невідбутий строк 1 рік 2 місяці 15 днів;

14.01.2014 року Саксаганським районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком з покаранням за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 09.02.2011 та до відбування призначено 4 роки 2 місяці позбавлення волі;

17.02.2014 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинання покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14.01.2014 покаранням за даним вироком, остаточно до відбуття призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

28.04.2014 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17.02.2014, остаточно до відбуття призначено 4 роки 6 місяців позбавлення волі. Звільнився 28.11.2017 з Ореховської ВК №88 Запорізької області по відбуттю строку покарання;

23.07.2019 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 309, ч. 3 ст. 15, ч. 2 ст. 185, ч.1 ст.70 КК України до 2 років позбавлення волі; 10.12.2019 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.07.2019 року та до відбуття остаточно призначено 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

09.04.2020 року Інгулецьким районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.309, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ч.1 ст.72 до 2 років та 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю покарань, шляхом часткового приєднання покарання за вчинення даного кримінального правопорушення за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.12.2019 року та призначено до відбуття 2 роки 9 місяців позбавлення волі;

07.07.2020 року Жовтневим районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 09.04.2020 і призначено до відбування 2 роки 9 місяців позбавлення волі;

14.09.2020 року Тернівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.1 ст.213 КК України до 1 року обмеження волі. На підставі ч.4 ст.70, ст.72 КК України шляхом часткового складання покарань за даним вироком та вироком Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.07.2020 року та остаточно призначено до відбуття 2 роки 10 місяців позбавлення волі;

19.10.2020 року Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.213, ч.1 ст.70 КК України до 2 років та 6 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ч.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.09.2020 року призначено до відбування 2 роки 10 місяців позбавлення волі;

21.10.2020 року Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч.3 ст.185, ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.1 ст.70 КК України до 3 років та 5 місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.04.2020 року та остаточно призначено до відбуття 3 роки 5 місяців позбавлення волі. Звільнився 11.04.2023 з Солонянської ВК №21 Дніпропетровської області по відбуттю строку покарання;

07.09.2023 року Саксаганським районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 місяців арешту,

проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

визнано винним за ч. 1 ст. 309 КК України, призначено покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 рік, покладено обов`язки передбачені ст. 76 КК України.

Вироком суду встановлено, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 близько 13.00 годин, знаходячись по вул. Тесленка, в Саксаганському районі м. Кривого Рогу, на землі знайшов сліп-пакет з речовиною рослинного походження, схожу на наркотичну речовину.

В подальшому, ОСОБА_8 , діючи умисно, в порушення вимог Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року №60/95?ВР, усвідомлюючи при цьому злочинний характер своїх дій з незаконного обігу наркотичних засобів, привласнив знайдений ним сліп-пакет з речовиною рослинного походження, схожою на наркотичну речовину, та реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин, з метою особистого вживання, без мети збуту, поклав вищевказаний сліп-пакет з речовиною рослинного походження, схожою на наркотичну речовину, до кишені власного одягу, та зберігав його при собі як наркотичну речовину з метою особистого вживання без мети збуту, направившись до буд. АДРЕСА_2 .

Того ж дня близько 15.35 години, неподалік будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 було зупинено працівниками поліції та в ході бесіди з останнім з`ясовано, що в нього при собі знаходиться сліп-пакет з речовиною рослинного походження, схожою на наркотичну речовину, що стало підставою для виклику на місце події СОГ ВП №4 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області.

В подальшому, 15.09.2023 року в період часу з 15:35 до 15:45 год., дізнавачем СД ВП №4 Криворізького РУП ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_10 в присутності двох понятих чоловічої статі, у ОСОБА_8 виявлено та вилучено вищевказаний сліп-пакет, всередині якого знаходилась речовина рослинного походження, схожа на наркотичну речовину, який ОСОБА_8 на вимогу дізнавача самостійно дістав з кишені власного одягу.

Вказана речовина рослинного кольору масою 12.478 г є канабісом. Канабіс віднесений до особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких заборонено. Маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 11,472 г. Загальна маса в перерахунку на суху речовину особливо небезпечного наркотичного засобу канабіс, який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав для особистого вживання, без мети збуту, складає 11,472 г.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст. 309 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ст. 71 КК України з урахуванням вимог ст. 72 КК України, призначити покарання за сукупністю вироків, до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2023 року, остаточно призначити до відбування покарання у виді 1 року 2 місяців обмеження волі.

На обґрунтування своїх вимог вказує, що після ухвалення попереднього вироку Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 07.09.2023 року до покарання у виді 4 місяців арешту, ОСОБА_8 не зробив для себе необхідних висновків про виправлення своєї протиправної поведінки, вже 15.09.2023 року вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, тобто через 8 днів після постановлення вироку щодо нього.

Суд першої інстанції, застосовуючи положення ст. ст. 75, 76 КК України та звільняючи обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком, взагалі не взяв до уваги факт скоєння обвинуваченим правопорушення за наявності невідбутого покарання за попереднім вироком, тому рішення суду про звільнення обвинуваченого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням є незаконним.

Вказує, що суд фактично звільнив ОСОБА_8 від відбування реального покарання у виді 4 місяців арешту, призначеного попереднім вироком. За даних обставин суд мав застосувати положення вимог ст. 71, 72 КК України та призначити покарання за сукупністю вироків.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового розгляду, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних у вироку обставин, правильність кваліфікації його дій за ч.1 ст.309 КК України учасниками процесу не оспорюються. Тому, згідно зі ст.404 КПК України у зазначеній частині оскаржуване судове рішення у апеляційному порядку не перевіряється.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з іспитовим строком, є слушними.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог ст.ст. 50, 65 КК України та хоча і виклав у вироку, однак належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів та дані про особу обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен ураховувати тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дотримуючись загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України.

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 09 жовтня 2018 року (справа №756/4830/17-к) вказала про те, що визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про застосування ст. 75 КК України, суд повинен належним чином досліджувати та оцінювати всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Згідно абзацу 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24 жовтня 2003 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №8 від 12 червня 2009 року), рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Наведених вимог закону суд першої інстанції не дотримався і, звільняючи ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, не навів переконливих доводів на підтвердження прийнятого рішення про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання.

Поза увагою місцевого суду залишився той факт, що обвинувачений ОСОБА_8 будучи раніше низку разів судимим за корисливі, умисні злочини , останній раз вироком від 07 вересня 2023 року, знов вчинив умисний злочин 15.09.2023 року, тобто через надто малий проміжок часу після ухвалення вироку щодо нього, що вказує на систематичність його злочинних дій не бажання ставати на шлях виправлення. Крім того, ОСОБА_8 не має стійких соціальних зв`язків, зокрема не одружений, не працює, не має дітей, зазначене може сприяти вчиненню інших кримінальних правопорушень, що не сприяє меті покарання.

Отже, висновок суду щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, зроблено судом без урахування всіх обставин, які мають значення при вирішенні питання щодо порядку відбування призначеного судом покарання.

Будь-яких інших обставин, які б могли вплинути на призначення покарання обвинуваченому із застосуванням ст.75 КК України суд першої інстанції у вироку не навів та матеріали кримінального провадження не містять.

За таких обставин висновок місцевого суду про можливість виправлення обвинуваченого без відбування реальної міри покарання та звільнення його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, колегія суддів визнає необґрунтованим та таким, що не відповідають вимогам закону.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч.1 ст.413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Колегія суддів, при призначенні ОСОБА_8 покарання приймає до уваги конкретні обставини кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого умисного кримінального правопорушення та його суспільну небезпеку, а також дані, які характеризують особу обвинуваченого, який через значно короткий проміжок часу, після ухвалення щодо нього обвинувального вироку, з призначенням реальної міри покарання, знов вчинив умисний злочин , визнав вину, щиро розкаявся, позитивно характеризується, не працює, на утриманні малолітніх осіб не має, раніше багато разів судимий за умисні, корисливі злочини.

На думку колегії суддів ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.309 КК України у вигляді обмеження волі чим будуть дотримані принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого діяння, буде справедливим за своїм видом і розміром, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів.

Будь-яких даних, що істотно знижують суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_8 або пом`якшують покарання, при новому розгляді в суді апеляційної інстанції не встановлено.

З огляду на викладене, апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду скасуванню в частині призначеного покарання.

Крім того, твердження прокурора про безпідставне незастосування вимог ст. 71 КК України при призначені ОСОБА_11 покарання, є слушними.

Відповідно до вимог ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 засуджений вироком Саксаганським районний судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.09.2023 року за ч. 3 ст. 357, ч. 1 ст. 310, ч. 1 ст. 70 КК України до 4 місяців арешту.

Кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком ОСОБА_8 вчинив 15.09.2023 року, тобто після ухвалення попереднього вироку, а тому, суд першої інстанції, повинен був призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, приєднавши невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказане, судом першої інстанції проігнороване та не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 71 КК України та роз`яснень п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Положеннями п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Разом з цим, 28.03.2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» № 3342-IX від 23.08.2023 року, яким запроваджується новий вид покарання за вчинення кримінального правопорушення пробаційний нагляд, який також застосовується замість покарання у виді арешту.

Санкція ч. 1 ст. 309 КК України в редакції цього закону передбачає покарання у виді штрафу від однієї тисячі до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або пробаційного нагляду на строк до п`яти років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Відповідно до ч. 6 ст. 72 КК України встановлені в частині першій цієї статті правила співвідношення видів покарань можуть застосовуватись і в інших випадках, передбачених Загальною частиною цього Кодексу.

Відповідно до п.2в ч. 1 ст. 72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або арешту відповідають два дні пробаційного нагляду.

Отже, колегія суддів призначаючи остаточну міру покарання ОСОБА_8 , із застосуванням положень ст. 71 та ст. 72 КК України, враховує зміни до закону, які поліпшують становище особи.

Враховуючи те, що судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не застосовано закон, який підлягав застосуванню, в той же час застосовано закон, який не підлягав застосуванню, вирок суду підлягає скасуванню в частині призначення покарання, а апеляційна скарга прокурора задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404-405, 407, 418, 419, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Вважати засудженим ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі.

На підставі ст. 71 КК України, з урахуванням вимог ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 вересня 2023 року та остаточно призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця обмеження волі.

Строк відбуття покарання у виді обмеження волі ОСОБА_8 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту проголошення.

Судді