Ухвала

іменем України

04 березня 2024 року

м. Київ

справа № 202/785/24

провадження № 51-1094 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року частково задоволено скаргу ОСОБА_4 , постановлено зобов`язати уповноважену особу ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинене кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_4 від 12 січня 2024 року, зареєстрованої в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області за № 784.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2024 року, відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України.

ОСОБА_5 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції, при прийнятті рішення про відмову у відкритті провадження, формально здійснено посилання на ч. 2 ст. 309 КПК України, положеннями якої зазначено перелік ухвал слідчих суддів під час досудового розслідування, які підлягають оскарженню, разом із тим, на думку заявника, враховуючи те, що до внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових розслідувань, досудове розслідування не є розпочатим, посилання колегії суду апеляційної інстанції на положення ст. 309 КПК України, які регламентують порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування, не підлягають застосуванню.

При цьому, скаржник вважає, що зобов`язання слідчого надати витяг з ЄРДР, входить до повноважень слідчих суддів, про що він надав відповідні ухвали до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Перевіривши касаційну скаргу та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках -на касаційне оскарження судового рішення.

Зазначені норми Конституції України а також кримінального процесуального закону беззастережно гарантують право на апеляційне оскарження лише судового рішення, постановленого за наслідком розгляду справи (кримінального провадження в суді першої інстанції) по суті, а не всіх судових рішень у межах цієї справи (провадження).

Право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак, такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Такіобмеження повинні переслідувати легітимну мету та зберігати розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями (рішення ЄСПЛ у справах «Мушта проти України», заява № 8863/06, п. 37; «Kreuz v. Poland», заява № 28249/95, п. 53; «Golder v. the United Kingdom», заява № 4451/70, п. 38, «Stanev v. Bulgaria», заява № 36760/06, п.п. 229-230).

За таких обставин наявність визначених у законі обмежень щодо звернення до суду вищого рівня в разі незгоди із судовим рішенням не є тотожним обмеженню в доступі до правосуддя, а отже, не означає обмеження у праві на справедливий судовий розгляд.

Суддя апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді, дійшов висновку, що зазначена ухвала апеляційному оскарженню не підлягає, з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Частиною 3 статті 307 КПК України передбачено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, постановлених за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Водночас, Конституційний Суд України своїм рішенням від 17 червня 2020 року №4- р (ІІ)/2020 визнав неконституційним положення ч. 3 ст. 307 КПК в частині заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення.

Разом із тим, як вбачається зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції, ОСОБА_5 не оскаржував рішення слідчого судді в частині задоволення його вимоги про зобов`язання уповноваженої особи внести відомості до ЄРДР, а просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині відмови у задоволенні його скарги щодо зобов`язання слідчого надати йому витяг з ЄРДР про внесення відомостей за його заявою від 12 січня 2024 року про вчинення кримінального правопорушення.

Водночас, така вимога не узгоджується із положеннями статей 307, 309 КПК України, якими не передбачено можливості оскарження ухвали слідчого судді якою відмовлено у задоволенні вимоги щодо зобов`язання слідчого надати витяг з ЄРДР.

За таких обставин, підстав вважати, що апеляційним судом порушено положення Конституції України чи не дотримано загальних засад кримінального провадження, колегією суддів не знайдено.

Надаючи оцінку твердженням заявника щодо прийняття рішення суддею апеляційної інстанції із посиланням на норму, яка регламентує порядок оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування до початку такого розслідування, колегія суддів зазначає таке.

Особливих положень кримінального процесуального законодавства, які б надавали окрему можливість оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у порядку, іншому, ніж визначений положеннями Глави 26 КПК України, законодавцем не передбачено.

Главою 26 КПК України передбачено порядок оскарження рішення, дій чи бездіяльності під час досудового розслідування.

Положеннями ч. 1 ст. 303 КПК України (зазначеної Глави) регламентовано, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, бездіяльність слідчого, прокурора, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР (тобто врегульовано вирішення зазначеного питання до внесення відомостей в ЄРДР).

При цьому, як вказано вище, слідчий суддя за результатами розгляду скарги у порядку статті 303 КПК України має право прийняти одне з рішень, передбачених ч 2 ст. 307 КПК України.

З огляду на зазначене, суд апеляційної інстанції, в свою чергу, при дослідженні апеляційної скарги на предмет можливості апеляційного оскарження, звертається до положень ст. 309 КПК України, у зв`язку із чим, посилання судді апеляційної інстанції на положення ст. 307, 309 КПК України, є обґрунтованими та вмотивованими.

Підсумовуючи наведені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення.

Положеннями частини 2 статті 424 КПК України визначено, що ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, а також ухвали суду апеляційної інстанції можуть бути оскаржені в касаційному порядку, якщо вони перешкоджають подальшому кримінальному провадженню, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Заперечення проти інших ухвал можуть бути включені до касаційної скарги на судове рішення, ухвалене за наслідками апеляційного провадження.

З огляду на зазначені положення КПК, предметом перегляду суду касаційної інстанції за вказаних обставин може бути лише ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті провадження, як така, що може перешкодити подальшому провадженню.

З урахуванням викладеного, доводи касаційної скарги (з урахуванням додаткових пояснень у справі від 02 березня 2024 року) про необґрунтованість рішення слідчого судді в частині відсутності повноважень слідчих суддів щодо зобов`язання уповноваженої особи надати витяг з ЄРДР не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга заявника не містить доводів щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду апеляційної інстанції ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення касаційної скарги з мотивів, наведених у ній, немає, а тому відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року, слід відмовити.

Керуючись частинами 5, 7 ст. 115, п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 лютого 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3