УХВАЛА

судового засідання

18 червня 2024 рокуСправа № 495/7596/18
Номер провадження 1-кп/495/15/2024

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгороді-Дністровському Одеської області клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ужгород Закарпатської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Білгород-Днстровського міськрайонного суду Одеської області з 22 серпня 2018 року перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001953 від 25 червня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України.

11.06.2024 прокурор ОСОБА_3 подав до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , яке обґрунтоване тим, що ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.11.2023 у даній кримінальній справі обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.12.2023 ОСОБА_5 продовжений запобіжний захід у вигляді домашнього арешту до 17.02.2024 включно. У зв`язку з невиконанням покладених судом на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язків, ухвалою суду від 16.02.2024, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту змінений на тримання під вартою, який прожовжено строком до 22.06.2024 включно.

Оскільки, в наявний час ризики, що були підставою для обрання під час судового провадження такого запобіжного заходу як тримання під вартою не зникли та не перестали існувати, а кримінальна справа розглядається з 2018 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому є дієвим запобіжним заходом, який забезпечує розумність строків розгляду даної кримінальної справи.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відсно обвинуваченого ОСОБА_5 підтримав та просив його задовольнити.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 підтримав позицію прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення такого клопотання. Вказав, що на час перебування в Державній установі «Ізмаїльський слідчий ізолятор» в нього загострилися ряд хвороб і він повинен проходити лікування, а в слідчому ізоляторі немає відповідних спеціалістів. Також зазначив, що названі прокурором ризики не підтверджуються.

Захисник в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просив відмовити в задоволенні клопотання, оскільки ризики на теперішній час перестали існувати потерпілі, свідки та обвинувачений допитані судом, матеріали кримінального провадження долучені до матеріалів справи та знаходяться у суді та просив обрати його підзахисному більш м`який запобіжний захід.

Вивчивши матеріли клопотання, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити,скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинувачених.

Згідно ст.29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

П. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Разом з цим, тримання під вартою може бути виправдане тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважує принцип поваги до свободи особистості. Також згідно з пунктом 3 статті 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування мають навести всі підстави для обрання запобіжного заходу тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

За змістом ч.1 ст.132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховатися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, серед яких: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого; розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 з 30.03.2021 по 28.02.2022 та з 09.11.2023 по 16.02.2024 перебував під цілодобовим домашній арештом, який неодноразово обирався та продовжувався судом. 16.02.2024 відносно ОСОБА_5 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у зв`язку з порушенням умов домашнього арешту та ухиленням від явки до суду. Саме неявка у судове засідання обвинуваченого ОСОБА_5 порушувала розумні строки розгляду кримінальної справи.

Суд враховує вимоги ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 у справі«Тодоров проти України», відповідно до якої«для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку». Також Суд вказав, що п. 3 ст. 5 Конвенції визначає право заарештованого на розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження, при цьому таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

На підставі викладеного та враховуючи те, що ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, враховуючи його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, наявність постійного місця проживання на території Одеської області, наявність дружини, а також те, те, що справа знаходиться на стадії закінчення судового розгляду, потерпіла, свідки та обвинувачений допитані безпосередньо в судовому засіданні, письмові докази по справі вже долучені до матеріалів судової справи, клопотання прокурора не наводить реальних доказів існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає необхідним відмовити у задоволенні клопотання прокурора щодо прожовження у відношенні обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Але з урахуванням обставин вчинення кримінального правопорушення та тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому, суд приходить до висновку про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого у вигляді нічного домашнього арешту, в межах ст. 181 КПК України, який забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Строк дії ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Тому вирішуючи питання про відмову в задоволенні клопотання суд враховує вимоги п.п.3, 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно яких обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою, при цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а також загальну спрямованість реформи кримінального судочинства на гуманізацію та підвищення гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

Отже, прокурором не доведено обставин, які б свідчили про можливість запобігти цим ризикам виключно шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд дійшов висновку про можливість застосування до обвинуваченого на цьому нетапі розгляду справи апобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе забезпечити належну поведінку ОСОБА_5 , виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти існуючим ризикам. Обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту не порушує його права та свободи зважаючи на наявні ризики.

Вказані обставини свідчать про можливість запобігти існуючим ризикам у цьому кримінальному провадженні шляхом застосування до ОСОБА_5 необхідного і достатнього запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання, з покладанням на нього певних додаткових обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 до 08:00 строком два місяці, тобто до 17.08.2024 включно.

Покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки:

п. 1 прибувати до суду за викликом;

п. 2 не залишати місце свого проживання за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 21:00 до 08:00 без дозволу прокурора або суду за винятком випадків необхідності проведення лікування;

п. 3 повідомляти суд про зміну свого місця проживання, контактних даних;

п. 5 здати на зберігання до Білгород-Дністровського РВП ГУ НП в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Попередити ОСОБА_5 про наслідки ухилення від покладених на нього обов`язків, а саме у разі їх недотримання або порушення може бути обраний більш жорсткий запобіжний захід.

Звільнити ОСОБА_5 з-під варти у залі суду.

Ухвалу направити для виконання до Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, ДУ "Ізмаїльський слідчий ізолятор".

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Білгород-Дністровської окружної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлений 18.06.2024.

Суддя Ірина БРАТКІВ