ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1168/24 Справа № 210/3132/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційну скаргу з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2024р., про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, до 13.04.2024р. включно із можливістю внесення застави у сумі 80520грн.,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2024р., продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 до 13.04.2024р. включно із можливістю внесення застави у сумі 80520грн.,-

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що вказані ризики, на які посилався прокурор у клопотанні, продовжують існувати та не зменшилися. Також вказав, що обвинувачення ОСОБА_6 у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. З урахуванням встановлених обставин суд вказує, що запобігти ризикам, визначених у пунктах 1, 5 частини 1 статті 177 КПК - переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, - можливо лише шляхом продовження застосування обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою

На вказане рішення обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги, в яких вказує про свою не згоду з оскаржуваним рішенням. В обґрунтування вказує про недоліки в кримінальному провадженню, вважає, що суд першої інстанції не бере до уваги докази сторони захисту, а бере до уваги докази обвинувачення. Вказує, що його обмежили у праві на захист, оскільки на досудовому слідстві всі дії були проведені без захисника, та до нього застосовувались недозволені методи впливу, що судом першої інстанції не взято до уваги. Вважає, що його вина ще не доведена, а він вже відбуває покарання. Вказує, що представник потерпілого тривалий час не з`являвся до суду та просить апеляційний суд відмовити у залучені нового представника потерпілого. Також вказує, що у суді першої інстанції порушується його право на захист, у зв`язку з чим просить залучити представника з юстиції по правам людини, під час розгляду його кримінального провадження. Просить апеляційний суд переглянути обраний йому запобіжний захід тримання під вартою змінивши на більш м`який на домашній арешт.

Учасники судового розгляду про час та місце розгляджу апеляційної скарги повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників по справі, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, за ознаками таємного викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану, а також те, що після звільнення ОСОБА_6 під домашній арешт, останній був затриманий та йому повідомлено про підозру у вчиненні нового злочину.

Також судом апеляційної інстанції встановлено, що на розгляді в суді першої інстанції перебувають два обвинувальних акта, внесених в ЄРДР за № 0000682 та за № 0000538 наразі відбувається судовий розгляд у суді першої інстанції та рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого прийнято під час судового розгляду справи.

Також встановлено, що ОСОБА_9 перебував на іспитовому строку, іспитовий строк не сплинув. Та в провадженні Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесено в ЄРДР за №0000559 від 19.04.2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень за ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Прокурор, належним чином обґрунтував наявність ризиків передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання та продовження строку тримання під вартою, правильно прийшов до висновку, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшилися та продовжують існувати, а тому неможливо на даний час застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Доводи апелянта про зворотне є безпідставними, а фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховано характер скоєних умисних, корисних кримінальних правопорушень, кількість епізодів за інкримінованим кримінальним правопорушенням, дані про особу обвинуваченого, який раніше не одноразово судимий за скоєння умисних кримінальних правопорушень, що вказує на стійку протиправну поведінку, не працює, не одружений, що вказує на відсутність міцних соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я обвинуваченого, відсутність доказів та медичних відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою.

Також, колегією суддів, враховано наявність заявлених ризиків передбачених п.п. 1,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вкрай вірогідними та на даний час дають беззаперечні підстави для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та неможливості обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно матеріалів справи за період перебування ОСОБА_6 під домашнім арештом, йму пред`явлено два обвинувачення у вчиненні аналогічних злочинів.

Що вказує на неефективність запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні корисних кримінальних правопорушень під час дії правового режиму воєнного стану, лише в даному провадженні йому інкримінують п`ять епізодів крадіжок. ОСОБА_6 у серпні 2022 року був засуджений за корисливий злочин, йому призначено умовну міру покарання, при цьому частину епізодів, які ставляться в обвинувачення за своїм часом співпадають з кримінальним провадженням, у якому ОСОБА_6 26.08.2022р. був засуджений за ч. 3 ст. 185 КК України.

Один із епізодів, які інкримінуються ОСОБА_6 , мав місце в день ухвалення вироку, інші два - під час перебування на домашньому арешті, що вказує на стійку протиправну поведінку.

Колегія суддів вважає, що враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , який не працює, не одружений, дітей на утриманні не має, за місцем проживання характеризується негативно, відсутність у матеріалах справи відомостей, які б виключали можливість перебування обвинуваченого під вартою, у нього відсутні будь-які стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрання запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність заявлених ризиків.

Отже, доводи обвинуваченого не спростовують висновків суду про необхідність продовження строку тримання під вартою щодо нього, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Посилання апелянта на тривалість судового розгляду та тривале своє утримування під вартою є необґрунтованими, оскільки враховуючи інформацію суду першої інстанції про рух розгляду кримінального провадження, судові засідання відкладались з об`єктивних причин та порушення прав обвинуваченого не вбачається, в даному випадку тривале утримування під вартою не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу та не утворює підстав для звільнення з під варти, та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Доводи апелянта про порушення права на захист при розгляді питань про продовження строку тримання під вартою, є безпідставними оскільки розгляд цього питання відбувався за участю захисника та обвинуваченого. А вимоги апеляційної скарги про залучення представника з юстиції по правам людини, під час розгляду його кримінального провадження, не відноситься до повноважень апеляційного суду під розгляду справи у відповідності до положень ст.422-1 КПК України. Також апеляційний суд зазнає, що обвинувачений або його захисник мають змогу самостійно звернутись до представника Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини.

Посилання обвинуваченого на недоліки в кримінальному провадженню, що суд першої інстанції не бере до уваги докази сторони захисту, а бере до уваги докази обвинувачення, що його обмежили у праві на захист, оскільки на досудовому слідстві всі дії були проведені без захисника, та до нього застосовувались недозволені методи впливу та його вина ще не доведена не є предметом апеляційного розгляду у відповідності до положень ст.422-1КПК України, тож колегія суддів не вдається до оцінки даних доводів.

Посилання апелянта на ставлення представник потерпілого до своїх процесуальних обов`язків під час розгляду справи у суді першої інстанції, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу.

На даний час, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.02.2024р., про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України - без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді