УХВАЛА

06 березня 2024 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду

Рівненської області ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчої ОСОБА_3

скаржника ОСОБА_4

представника скаржника адвоката - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м.Рівне скаргу ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження від 28.12.2023 року,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_6 звернулася зі скаргою до Рівненського міського суду на постанову про закриття кримінального провадження від 28.12.2023 року.

В скарзі зазначає, що Постановою слідчого Рівненського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 від 28.12.2023 року кримінальне провадження № 0000462, внесене до ЄРДР 07 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 138 Кримінального кодексу України незаконна лікувальна діяльність, закрите за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Копію постанови слідчого отримала 16 січня 2024 року рекомендованою кореспонденцією, що підтверджується накладною № 316 відділення Укрпошти м. Рівне від 16.01.2024 року.

Рішення слідчого ОСОБА_3 щодо закриття зазначеного кримінального провадження вважаю упередженим та передчасним, яке прийняте без всебічного та повного дослідження всіх фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення.

З заявою про вчинення кримінальних правопорушень я звернулась в Рівненське РУП ГУНП в Рівненській області 01.11.2022 року у зв`язку із спричиненням шкоди її здоров`ю ОСОБА_7 - власницею Центру естетичної косметології «TELEYOS COSMETOLOGY», що в АДРЕСА_1 , до якої звернулась для проведення процедури підтяжки шкіри на обличчі, що має назву «тредліфтинг-армування мезонитками». Проте, замість позитивного результату отримала асиметрію обличчя та рубці на ньому внаслідок неякісного закріплення мезонитки, яка пробила шкіру та вийшла назовні приблизно на 2 см, а на лівій його половині утворились вузлові ущільнення. Виправити свою неякісну роботу ОСОБА_7 намагалась шляхом проведення ліпосакції, тобто підшкірного втручання для забору жирових відкладень з ділянки живота для вживлення їх під шкіру на обличчі, проте безрезультатно.

На її вимогу виправити ситуацію ОСОБА_7 спочатку обіцяла для цього придбати якийсь спеціальний апарат, а згодом заблокувала її номер телефону.

Всі процедури ОСОБА_7 проводила без застосування анестезії, не цікавилась наявністю протипоказань та хвороб, не дослідила відсутність у неї алергічної реакції на препарати та матеріали. При цьому зобов`язала її підписати, як було встановлено згодом після отримання ксерокопії, бланк «інформованої добровільної згоди на процедуру тредліфтингу-армування мезонитками». У цьому бланку передбачено обов`язок лікуючого лікаря ознайомити пацієнта з показаннями для проведення зазначеної процедури, виявити протипокази, пояснити технологію і послідовність проведення процедури і тривалість косметичного ефекту, попередити про можливі тимчасові і минаючі ускладнення після процедури, надати рекомендації щодо дотримання режиму та гарантувати невикористання її фото поза медичною документацією, а також зазначено, що даний документ є невід`ємною частиною медичної карти пацієнта. Проте зі змістом цього бланку ОСОБА_7 не надала їй можливості ознайомитись як до, так і після підписання, його примірник їй на руки не видала та не провела з нею ніякої роз`яснювальної бесіди.

До та після проведення процедури працівники Центру робили фотознімки її обличчя та вели записи всіх проведених процедур. Однак її неодноразові звернення до ОСОБА_7 надати її медичну карту пацієнта були нею проігноровані.

В ході досудового розслідування слідством не здобуто всіх належних та достатніх доказів вчиненого ОСОБА_7 правопорушення, зокрема:

1). На підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду ОСОБА_1 від 17.10.2023 року слідчим ОСОБА_3 здійснено тимчасовий доступ до речей і документів у приміщенні Центру естетичної косметології «TELEYOS COSMETOLOGY» в АДРЕСА_1 , в результаті якого було вилучено лише ксерокопію бланку інформованої добровільної згоди на процедуру тредліфтингу-армування мезонитками від 20.08.2020 року. Інші документи, зазначені в ухвалі суду, а саме: «медичні документи щодо ходу проведення обстеження, процедур, карта пацієнта ОСОБА_6 , карта клієнта ОСОБА_6 , інша документація щодо проведення процедур ОСОБА_6 » вилучені не були, оскільки зі слів ОСОБА_7 такі документи взагалі відсутні та нею не оформлялись.

Вилучення слідчим ОСОБА_3 ксерокопії, а не оригіналу, бланку інформованої добровільної згоди на процедуру тредліфтингу-армування мезонитками від 20.08.2020 року є невиконанням ухвали суду. Крім того, слідчий ОСОБА_3 не здійснила доступ до електронних носіїв інформації щодо пацієнтів Центру та проведених їм процедур, пояснивши це тим, що такими речами вона займатися не буде.

2). Постановою від 17.07.2023 року слідчим ОСОБА_3 була призначена комісійна судово-медична експертиза із залученням до її проведення експерта КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради. Проте, через відсутність в матеріалах кримінального провадження моєї медичної карти пацієнта Центру естетичної косметології «TELEYOS COSMETOLOGY» з відображенням хронології проведених процедур, їх видів, застосованої анестезії, типів використаних матеріалів, а також відсутність пояснень ОСОБА_7 у протоколах її допиту в якості свідка від 14.03.2023 року та від 19.10.2023 року, яка не була допитана слідчим ОСОБА_3 стосовно цих обставин, висновок експертів не містить відповідей на всі поставлені перед ними питання.

Для отримання повного експертного висновку 27.12.2023 року нею через канцелярію управління поліції було заявлене слідчому ОСОБА_3 клопотання додатково направити матеріали кримінального провадження на експертизу після наповнення його новими доказами. Проте в задоволенні клопотання відмовлено через, начебто, отримання його слідчим з запізненням лише 02.01.2024 року з вини працівників канцелярії, коли вже була винесена постанова про закриття кримінального провадження.

3). - 17.10.2022 року їй проведено ультразвукову діагностику м`яких тканин в КП «Рівненський обласний клінічний лікувально-діагностичний центр ім. Віктора Поліщука» РОР та виявлено уз-ознаки ділянки фіброзу;

- 17.10.2022 року їй також була оглянута пластичним хірургом центру пластичної хірургії та лазерної косметології ОСОБА_8 , який виявив у мене асиметрію обличчя, рубці з правої сторони в ділянці зморщок, помірні вузлові ущільнення на лівій половині обличчя;

- 02.05.2023 року вона оглянута судово-медичним експертом ОСОБА_9 в умовах КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» РОР, який виявив щільне на дотик округле утворення в ділянці нижньої щелепи зліва діаметром близько 1 см, ущільнення в ділянці лівої вилиці та на 2 см від правої ніздрі носа, шкірний рубець в підщелепній справа близько 1,5 см;

- 02.10.2023 року лікар-консультант комбустіолог ОСОБА_10 встановив діагноз: «післяопераційні гіпертрофічні та афтозні рубці шкіри обличчя з наявністю підшкірних фіброзних ниткоподібних тяжів, що спричиняють асиметрію та деформацію обличчя та рекомендував хірургічний лістинг обличчя.

Зазначені висновки спеціалістів свідчать про непоправне знівечення її обличчя, що є ознакою тілесного ушкодження. Однак слідством не встановлено ступінь його важкості, що є необхідною умовою за даним обвинуваченням.

4). У постанові про закриття кримінального провадження слідчий ОСОБА_3 зазначає про надання ОСОБА_7 наступних документів на підтвердження правомірності її діяльності:

- ксерокопії ліцензії МОЗ України серія АВ № НОМЕР_1 «Медична практика (дерматовенерологія)», строк дії якої закінчився ще 14.09.2012 року, що є неналежним документом;

- ксерокопії ліцензії серія НОМЕР_2 «Медична практика» зі строком дії з 24.10.2013 року, виданої майже через півроку - 13.03.2014 року без зазначення кінцевого терміну дії. Вказівка слідчого ОСОБА_3 на її безстроковість належним чином не підтверджена та не перевірена, а також слідством не встановлено яка спеціалізація медичної практики ліцензується зазначеним документом;

- ксерокопії: посвідчення № 8374, сертифіката спеціаліста № 741, сертифіката спеціаліста № 11827, свідоцтва № НОМЕР_3 , сертифіката спеціаліста № 1007, посвідчення № НОМЕР_4 , посвідчення № НОМЕР_5 , щодо яких не зазначено ні дати їх видачі, ні спеціалізації діяльності їх володільця.

5). У протоколі додаткового допиту в якості свідка від 10.11.2023 року ОСОБА_7 ухилилась від відповіді на питання щодо проведення нею процедури ліпосакції та чи входить така процедура в перелік видів її медичної практики/підприємницької діяльності. При цьому слідством така обставина не з`ясована та не досліджена, що свідчить про упереджене та формальне ставлення щодо встановлення всіх обставин справи належними доказами.

6). Дивним є нерозуміння ОСОБА_7 запитання слідчого стосовно того, який хронологічний порядок має бути дотриманий косметологом при проведенні процедури тредліфтингу-армування мезонитками, і зокрема чи дотримувався такий порядок нею при проведенні цієї процедури їй при тому, що ОСОБА_7 посилається на наявність у неї вищої медичної освіти зі стажем роботи 20 років.

7). Неправдивими є свідчення ОСОБА_7 у протоколі допиту від 14.03.2023 року щодо відсутності скарг з її боку та, начебто, хороший косметологічний ефект після проведеної їй процедури, оскільки вже на додатковому допиті 10.11.2023 року ОСОБА_7 називає її «конфліктною пацієнткою», тим самим заперечуючи сама собі. Свої претензії стосовно неякісно проведеної їй процедури вона постійно висловлювала ОСОБА_7 особисто та в телефонному режимі, просила виправити або повернути гроші за ушкоджене обличчя. Однак, аби приховати це, ОСОБА_7 одразу видаляла всю переписку з нею.

8). Неприпустимим є звинувачення її ОСОБА_7 у переслідуванні її та погрозах, називаючи її «неадекватною особою» та пропонуючи слідчому навіть провести психіатричну експертизу. Не вона, а ОСОБА_7 дозволяла собі грубо поводитись з нею у своєму Центрі, ігнорувала її прохання надати медичну документацію та розрахунок сплачених їй коштів за проведені процедури, відмовлялась приймати офіційні заяви, виганяла з приміщення штовханиною та забороняла взагалі з`являтися у її офісі. Через таку поведінку ОСОБА_7 вона вимушена була навіть звертатись з заявами до Рівненського РУП ГУНП України в Рівненській області забезпечити присутність дільничного інспектора для запобігання вчинення ОСОБА_7 правопорушення та з метою дотримання нею громадського порядку під час вручення їй під розписку письмової вимоги.

Наведене вище свідчить про упереджене ставлення слідчого ОСОБА_3 до ведення досудового розслідування, яка дозволяла собі навіть тиснути на заявлених її свідків для отримання потрібних показань на користь ОСОБА_7 .

Скаржник ОСОБА_4 та її представник адвокат - ОСОБА_5 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали та просили їх задоволити.

Слідчий в судовому засіданні заперечила з приводу задоволення скарги, пояснила, що скарга не обґрунтована та до задоволення не підлягає.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали скарги та перевіривши факти, які в ній викладені, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.303 КПК України передбачено, що на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Зі змісту ст. 307 КПК України вбачається, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про:1) скасування рішення слідчого чи прокурора;1-1) скасування повідомлення про підозру;2) зобов`язання припинити дію;3) зобов`язання вчинити певну дію;4) відмову у задоволенні скарги.

Відповідно до ч.5 ст. 284 КПК України копія постанови слідчого про закриття кримінального провадження надсилається заявнику, потерпілому, прокурору. Прокурор протягом двадцяти днів з моменту отримання копії постанови має право її скасувати у зв`язку з незаконністю чи необґрунтованістю. Постанова слідчого про закриття кримінального провадження також може бути скасована прокурором за скаргою заявника, потерпілого, якщо така скарга подана протягом десяти днів з моменту отримання заявником, потерпілим копії постанови.

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Як встановлено в судовому засіданні, що постановою слідчого Рівненського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 від 28.12.2023 року кримінальне провадження № 0000462, внесене до ЄРДР 07 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 138 Кримінального кодексу України незаконна лікувальна діяльність, закрито за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Слідчою Рівненського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 з моменту прийняття кримінального провадження за № 0000462, внесене до ЄРДР 07 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 138 Кримінального кодексу України, до свого провадження не було вчинено всіх необхідних слідчих дій для встановлення обставин, зазначених в заяві про вчинення кримінального правопорушення.

Також, слідчим не було вжито усіх достатніх способів та засобів для зібрання доказів у зазначеній справі. Так, зазначені висновки спеціалістів свідчать про непоправне знівечення ОСОБА_4 обличчя, що є ознакою тілесного ушкодження. Однак слідством не встановлено ступінь його важкості, що є необхідною умовою за даним обвинуваченням.

Крім того, у протоколі додаткового допиту в якості свідка від 10.11.2023 року ОСОБА_7 ухилилась від відповіді на питання щодо проведення нею процедури ліпосакції та чи входить така процедура в перелік видів її медичної практики/підприємницької діяльності. При цьому слідством така обставина не з`ясована та не досліджена, що свідчить про упереджене та формальне ставлення щодо встановлення всіх обставин справи належними доказами. Цей факт вказує на неповноту та необґрунтованість оскаржуваної постанови.

Отже, слідчим під час досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000462, внесене до ЄРДР 07 лютого 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 138 Кримінального кодексу України не були дотримані вимоги чинного КПК України щодо всебічності та повноти, що в свою чергу робить необґрунтованою відповідну постанову, яка на підставі цього, на думку Потерпілої, повинна підлягати скасуванню.

Так, статтею 13 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі «Гулян проти Вірменії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розслідування має бути доступним для сім`ї потерпілого в тій мірі, в якій це необхідно для захисту їх законних інтересів. Також має бути елемент громадської перевірки розслідування, ступінь якого може відрізнятися залежно від конкретного випадку. У справі «Аксой проти Туреччини» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» вимагає там, де це необхідно, ретельного та ефективного розслідування, яке забезпечує дієвий доступ потерпілого до нього і яке здатне привести до виявлення та покарання винних осіб.

У зв`язку з вище викладеним постанова слідчого Рівненського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 від 28.12.2023 року кримінальне провадження № 0000462, внесене до ЄРДР 07 лютого 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 138 Кримінального кодексу України, є незаконною і необґрунтованою, слідчий не вжив всіх заходів для перевірки обставин не провів усіх необхідних слідчих дій, у зв`язку з чим необґрунтовано поклав обставини в основу оскаржуваної постанови, відтак передчасно закрив кримінальне провадження.

Крім того при винесенні оскаржуваної постанови про закриття кримінального провадження слідчий не в повній мірі дотримався вимог як кримінального процесуального законодавства, так і практики ЄСПЛ щодо вмотивування і обґрунтування свого рішення.

Відповідно до ч.1 ст.11 КК України злочином є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Згідно ч.1 ст.18 КК України суб`єктом злочину є фізична осудна особа, яка вчинила злочин у віці, з якого відповідно до цього Кодексу може наставати кримінальна відповідальність.

У відповідності з вимогамип.2ч.5ст.110КПК України мотивувальна частина постанови слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму узагальненні «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування» зазначив, що процесуальне рішення про закриття кримінального провадження має істотне значення для кримінального провадження, слідчі судді при розгляді скарги на відповідні постанови з`ясовують питання дотримання вимог щодо всебічності та повноти дослідження, оскільки така неповнота може призвести до прийняття необґрунтованого рішення про закриття кримінального провадження.

Враховуючи важливість інституту закриття кримінального провадження для належної реалізації прав осіб, пов`язаних із вчиненням кримінального правопорушення, ухвали слідчих суддів, які постановляють за результатами розгляду скарги на постанову про закриття кримінального провадження, мають містити відповіді на всі доводи скаржника, які зумовили звернення до слідчого судді.

Суди з метою забезпечення єдності судової практики, зокрема в частині її відповідності міжнародним стандартам, здійснюючи правосуддя, поряд із нормами національного законодавства мають застосовувати і норми Конвенції. Оскільки у Конвенції є низка характерних особливостей, її положення мають загальний характер, а права людини здебільшого констатуються у ній в абстрактній, оціночній формі, правильне розуміння її норм розкривається у рішеннях ЄСПЛ, які містять правові позиції щодо суті положень зазначеного міжнародно-правового акта, а також змісту та обсягу гарантованих ним прав.

Як наголошено у п. 25 Висновку № 9 (2006) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету міністрів Ради Європи щодо ролі національних суддів у забезпеченні ефективного застосування міжнародного та європейського права: «національні суди є відповідальними за застосування європейського права. Від них у багатьох випадках вимагається його пряме застосування. Від них також вимагається тлумачення національного права у відповідності з європейськими стандартами. Відтак для реалізації ефективного захисту гарантованих прав і свобод громадян та уникнення у подальшому порушень Конвенції існують всі підстави для застосування у судовій практиці національних судів (їх рішеннях) правових позицій (практики) ЄСПЛ у контексті законодавства України та Конвенції.

Право на вмотивоване рішення витікає з більш загального принципу, закріпленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає людину від свавілля. Національне рішення повинно містити виклад причин, достатніх для відповіді на фактичні і правові (матеріально-правові чи процесуальні) доводи сторін у всіх їх суттєвих аспектах (Рішення ЄСПЛ Руїс Торіха проти Іспанії, 9 грудня 1994 р., п.п.29-30)

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні Бєлоусов проти України у п.55 зазначив: мінімальні стандарти ефективності, визначені практикою Суду, включають в себе вимоги що розслідування має бути ретельним, незалежним, безстороннім та підконтрольним громадськості, а також, що компетентні органи влади повинні діяти зі зразковою ретельністю і оперативністю. (Алексахін проти України п.55)

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стосовно вмотивованості рішень органів з вирішення спорів або судових рішень, то у таких рішеннях мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

У рішенні «Серявін та інші проти України» Суд зазначив, п.58. Суд повторює, що згідно з вставленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються … орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), No 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), No 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

У зв`язку з викладеним слідчий суддя вважає, що подана скарга ОСОБА_6 є обґрунтованою, доводи підтверджені, а тому є такою, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 284, 303, 307 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_6 на постанову про закриття кримінального провадження від 28.12.2023 року задоволити.

Скасувати постанову слідчого Рівненського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Рівненській області ОСОБА_3 від 28.12.2023 року про закриття кримінального провадження № 0000462.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1