Справа № 741/133/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/40/24
Категорія - ч. 2 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих адвоката - ОСОБА_10 ,

потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000248 від 05.08.2018 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роздольне Носівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, який працює слюсарем візкового цеху ПрАТ «Київський електровагоноремонтний завод», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Держанівка Носівського району Чернігівської області, громадянина України, українця, неодруженого, з повною загальною середньою освітою, який не працює, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Роздольне Носівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, неодруженого, з професійно-технічною освітою, який працює оператором станка з комп`ютерним керуванням ТОВ «Броварський завод котельного устаткування АРДЕНЗ», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , не судимого,

обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду першої інстанції:

ОСОБА_14 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України - у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_14 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_15 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_15 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

ОСОБА_13 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 121 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

У відповідності до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_13 остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 постановлено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто з дня фактичного їх затримання.

До набрання вироком суду законної сили запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 не обирався.

У задоволенні цивільного позову прокурора в інтересах держави в особі комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради до обвинувачених про відшкодування витрат на лікування потерпілих в частині солідарного відшкодування ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_13 витрат закладу охорони здоров`я відмовлено.

Питання про долю речових доказів і документів вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що на розгляді Носівського районного суду Чернігівської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000248 від 05 серпня 2018 року за обвинуваченням ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України.

Ухвалою суду від 01 червня 2022 року кримінальне провадження стосовно ОСОБА_16 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, зупинено до звільнення його з військової служби. Матеріали кримінального провадження стосовно ОСОБА_16 в окреме провадження не виділялись.

Судом першої інстанції визнано доведеним, що 05 серпня 2018 року, близько 02 год, ОСОБА_14 та особа, кримінальне провадження щодо якої зупинено, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_15 , перебуваючи біля приміщення непрацюючого магазину, розташованого по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 умисно завдали разом йому близько 20 ударів кулаками та ногами в різні ділянки голови та тулуба.

У подальшому 05 серпня 2018 року, близько 02 год 30 хв., ОСОБА_14 та особа, кримінальне провадження щодо якої зупинено, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , перебуваючи біля приміщення непрацюючого магазину, розташованого по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , усвідомлюючи, що кожен наступний удар погіршує становище потерпілих, умисно завдали разом близько 50 ударів кулаками та ногами, а також дерев`яною штахетиною в різні ділянки голови та тулуба ОСОБА_11 та умисно завдали разом близько 60 ударів кулаками та ногами в різні ділянки голови та тулуба ОСОБА_17 ..

У результаті побиття потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці підборіддя зліва та гілки справа, перелом стінок решітчастого лабіринту справа, забійної рани правої надбрівної ділянки, забою м`яких тканин обличчя у вигляді двобічних параорбітальних гематом, контузії обох очей, субконьюнктивального крововиливу лівого ока, саден чола справа, саден правої виличної ділянки, саден та крововиливів слизової оболонки ротової порожнини, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, а також контузії лівої нирки, синця поперекової ділянки зліва, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Потерпілому ОСОБА_17 були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку, забою головного мозку легкого ступеню із цефалічним, вестибуло-атактичним, лікворо-гіпертензивним синдромами; забою стінки носа та м`яких тканин обличчя у вигляді: викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання; численних гематом обличчя, параорбітальних гематом, субконьюнктивального крововиливу правого ока, гематоми правої скроневої ділянки, множинних саден та забоїв голови, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я, а також закритої травми грудної клітки у вигляді перелому 6-го ребра справа, зі зміщенням фрагментів, травматичного пульмоніту, тораколгічного синдрому справа, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Крім того, 05 серпня 2018 року, близько 02 год 50 хв., ОСОБА_14 та особа, кримінальне провадження щодо якої зупинено, знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, спільно з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , перебуваючи біля приміщення непрацюючого магазину, розташованого по АДРЕСА_2 , на ґрунті особистих неприязних відносин, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання наслідків у виді спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , усвідомлюючи, що кожен наступний удар погіршує становище потерпілого, а також те, що він є особою з інвалідністю, умисно завдали разом йому близько тридцяти ударів кулаками та ногами, а також дерев`яною штахетиною в різні ділянки голови та тулуба, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми у вигляді геморагічного забою головного мозку, масивного субарахноїдального крововиливу зліва, гострої лівобічної субдуральної гематоми, дислокаційно-компресійного синдрому, цефалгічного, вестибуло-атактичного синдрому, підапоневротичної гематоми лобно-тім`яної області, двобічних параорбітальних гематом, двобічних субконьюнктивальних крововиливів, крововиливів лівої вушної раковини, множинних саден та забоїв обличчя, волосистої частини голови, які були небезпечними для життя, у тому числі і у мить їх спричинення і належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень; закритої травми грудної клітки у вигляді перелому мечевидного відростка грудини, тораколгічного синдрому, травматичного пульмоніту, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; а також забою м`яких тканих грудної клітки та кінцівок у вигляді численних саден, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасного розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_13 просить змінити вирок суду та при призначенні остаточної міри покарання застосувати ст. 75 КК України, тобто прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням. Вказує, що судом не в повній иірі враховано інші пом`якшуючі обставини, оскільки на момент вчинення злочинів ОСОБА_13 виповнилось тільки 18 років, а на момент засудження 22 роки, раніше він не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має виключно позитивні характеристики як за місцем проживання, так і місцем роботи. Також суд не врахував, що при отриманні коштів від обвинувачених у сумі 400 тис. грн потерпілі надавали розписки, в яких звертались із проханням до суду не обирати обвинуваченим покарання, пов`язане із реальним позбавленням волі.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_9 вказав, що посилаючись у вироку на таку обтяжуючу обставину як вчинення злочину щодо особи з інвалідністю, при цьому не послався на доказ існування такої інвалідності. Суд не врахував, що подія злочину відбулася більше, ніж 4 роки тому і за цей час обвинувачені проявили себе з позитивної сторони. Також просить врахувати позицію Селищенського старостинського округу Мринської об`єднаної територіальної громади у їх зверненні до Чернігівського апеляційного суду з проханням змінити вирок суду щодо ОСОБА_13 та ОСОБА_15 на умовне покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_15 , не оспорюючи доведеності вини, кваліфікації дій, просить змінити вирок суду в частині призначення міри покарання та застосувати до нього ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з іспитовим строком із застосуванням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України. Вказує, що шкоду потерпілим було відшкодовано і вони а ні матеріальних, а ні моральних претензій не мають та просили не позбавляти його волі, про що зазначається у їх розписках. Також наголошує на урахуванні характеризуючих даних свого підзахисного, зверненні трудового колективу та зверненні громадян, які надіслано на адресу Чернігівського апеляційного суду.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 просить вирок суду стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своєї позиції вказала, що судом було зупинено кримінальне провадження стосовно ОСОБА_16 до звільнення його із військової служби без виділення матеріалів в окреме провадження. Зазначає, що не було досліджено всі докази, які зібрані під час досудового розслідування та надані суду для дослідження. Вказує, що місцевим судом помилково встановлено, що показання обвинувачених, які надані суду, відповідають фактичним обставинам справи та ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Зазначає, що відповідно до показань обвинувачених, які викладені у оскаржуваному вироку, жоден з обвинувачених не підтвердив нанесення кожному з потерпілих такої значної кількості ударів, зазначеної у обвинувальному акті, що вказувало на необхідність дослідження судом всіх зібраних доказів та об`єктивного встановлення всіх обставин вчинення кримінального правопорушення. На думку сторони захисту, висновками експертів також не встановлена точна кількість травматичних дій, від яких могли утворитися тілесні ушкодженнгя на тілі потерпілих та місцевим судом був прийнятий помилковий висновок про те, що результати судово-медичних експертиз №№ 201, 202 від 22.10.2018 року стосовно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 не спростовують висновків щодо спричинення обвинуваченими умисних тілесних ушкоджень потерпілим, оскільки містять винятково відомості про тілесні ушкодження обвинувачених. Зазначає, що поза увагою залишена та обставина, що ОСОБА_14 та ОСОБА_16 повідомили на лінію 102 про їх побиття, що, на думку апелянта, свідчить про вчинення умисного кримінального правопорушення по відношенню до обвинувачених.

У запереченні на апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_14 адвоката ОСОБА_8 прокурор Ніжинської окружної прокуратури ОСОБА_18 просить вирок Носівського районного суду Чернігівської області залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та наполягав на законності і обґрунтованості вироку суду, позицію обвинувачених та їх захисників, які наполягали на задоволенні їх апеляційних скарг з викладених в них підстав, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що останні задоволенню не підлягають з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд судом першої інстанції проводився щодо обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Ці вимоги закону судом першої інстанції були дотримані.

Свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 місцевий суд зробив на підставі належно досліджених доказів у встановленому законом порядку і, згідно із ст.ст. 370, 374 КПК України, у вироку навів докладні мотиви прийнятого рішення.

Що стосується доведеності вини ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України, при зазначених у вироку обставинах, за які їх засуджено, то такі відповідають фактичним обставинам і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, наданими стороною обвинувачення, які судом всебічно і повно досліджені і правильно оцінені.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду матеріалів провадження судом першої інстанції обвинувачені ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 вину в інкримінованих їм кримінальних правопорушеннях визнали повністю.

Обвинувачений ОСОБА_14 надав показання, що в ніч з 04 на 05 серпня 2018 року він разом із ОСОБА_19 , ОСОБА_20 перебували в центрі села Держанівка Носівського району біля непрацюючого магазину, там вживали спирті напої. Пригадує, що хтось до нього підбіг та ударив його по голові, він побачив, що це ОСОБА_21 , після чого розпочав наносити руками та ногами удари у відповідь. Інші хлопці припинили між ними бійку, і вони пішли до дороги. Через деякий час між ним, ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 трапилася бійка з ОСОБА_25 та ОСОБА_26 . Хто та кому наносив удари, він особисто не бачив, сам дійсно такі удари наносив, у тому числі й ОСОБА_27 , який під`їхав до центру села пізніше та з яким теж була бійка. Цивільний позов прокурора визнає та відшкодував в солідарному порядку 11100 грн. Також добровільно відшкодував потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 шкоду, заподіяну їх здоров`ю, потерпілі претензій матеріального та морального характеру до нього не мають.

Обвинувачений ОСОБА_13 у судовому засіданні свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях визнав повністю, щиро розкаявся та дав показання, що за давністю події (4 роки назад) не може точно пригадати перебіг подій, однак погоджується з обставинами, зазначеними в обвинувальному акті. Дійсно наносив руками орієнтовно 2-3 удари кожному з потерпілих, тобто ОСОБА_28 ОСОБА_29 , ОСОБА_27 , заподіявши їм шкоду, однак діяв в порядку самозахисту. Причини виникнення бійки вказати не може. Цивільний позов прокурора визнає та відшкодував в солідарному порядку 11093,94 грн. Також добровільно відшкодував потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 шкоду, заподіяну їх здоров`ю, потерпілі претензій матеріального та морального характеру до нього не мають.

Обвинувачений ОСОБА_15 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю та дав показання, що 05 серпня 2018 року, близько 02 години, перебував разом з ОСОБА_30 , ОСОБА_19 у с. Держанівка біля приміщення непрацюючого магазину. Поруч відпочивала ще одна компанія, у тій компанії був ОСОБА_21 , з яким вони побились. Після чого ОСОБА_31 поїхав додому та приїхав з ОСОБА_26 . Потім трапилась ще одна бійка за його участі, а також за участі ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , з однієї сторони, та ОСОБА_35 та ОСОБА_36 , - з іншої. У ході бійки він наніс 3-4 удари кожному з потерпілих як руками, так і ногами, при цьому сам теж отримував такі ж удари. Потерпілі чинили активні дії не весь час. Після припинення усіма бійки приїхав ОСОБА_37 , який запитав про долю брата ОСОБА_38 , а потім знову розпочалась нова бійка за участі ОСОБА_32 , ОСОБА_34 та ОСОБА_33 з ОСОБА_39 , якому він теж наносив удари. По завершенню бійки ОСОБА_40 став чекати на приїзд поліції. Цивільний позов прокурора обвинувачений визнає та відшкодував в солідарному порядку 11094 грн. Також добровільно відшкодував потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_12 шкоду, заподіяну їх здоров`ю, потерпілі претензій матеріального та морального характеру до нього не мають.

Так, судом першої інстанції на вимогу процесуального закону було в повному обсязі з`ясовано обставини кримінального провадження та перевірено їх доказами, якими об`єктивно доведена вина обвинувачених, а саме:

- даними протоколу огляду місця події від 05 серпня 2018 року, згідно з яким оглянуто територію біля непрацюючого магазину, розташованого по вул. Лесі Українки, 4 в с. Держанівка Носівського району Чернігівської області, в ході якого нічого не вилучалось (т. 1 а.с. 134,135);

- актом медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 117 від 05 серпня 2018 року, згідно з яким ОСОБА_14 перебував в стані алкогольного сп`яніння (т. 1 а.с. 141);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_11 , згідно з яким останній розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень (т. 1 а.с. 211-214);

- висновком експерта № 198 від 22 жовтня 2018 року, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_11 мались тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, подвійного перелому нижньої щелепи в ділянці підборіддя зліва та гілки справа, перелом стінок решітчастого лабіринту справа, забійної рани правої надбрівної ділянки, забої м`яких тканин обличчя у вигляді двобічних параорбітальних гематом, контузії обох очей, субконьюнктивального крововиливу лівого ока, саден чола справа, саден правої виличної ділянки, саден та крововиливів слизової оболонки ротової порожнини, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості, а також контузії лівої нирки, синця поперекової ділянки зліва, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. По механізму спричинення всі описані тілесні ушкодження виникли внаслідок ударів тупим предметом (предметами з елементами давлення, тертя ковзання). Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 , могли утворитись в час та за обставин, що вказані у фабулі ухвали про призначення судово-медичної експертизи, а саме 05.08.2018, що підтверджується записами в наданій медичній документації. Відповідно до п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» виявлені тілесні ушкодження не були небезпечними для життя. Під час отримання потерпілим ОСОБА_11 всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень положення останнього неодноразово змінювалось. Зважаючи на кількість, морфологічні властивості та взаєморозташування виявлених на тілі потерпілого тілесних ушкоджень експерт вважає, що останній отримав не менше 4-х травматичних дій. Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_11 , не могли утворитись внаслідок одноразового падіння потерпілого з положення стоячи. Перебування потерпілого ОСОБА_11 на стаціонарному лікуванні в Носівській ЦРЛ 05.08.2018 та з 06.08.2018 по 28.08.2018 у ЧОЛ (щелепно-лицевому відділенні) може бути пов`язане з тілесними ушкодженнями, отриманими ним 05.08.2018, що підтверджується записами в наданій медичній документації та не суперечить обставинам, що сказані у фабулі ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи (т. 1 а.с. 219-227);

- висновком експерта № 60 від 19 червня 2020 року, згідно з яким тілесні ушкодження, котрі малися в ОСОБА_11 , могли бути спричинені, в тому числі і дерев`яним штахетом (дошкою), котра також є твердим тупим предметом, але в наданій медичній документації недостатньо судово-медичних даних, котрі б точно вказували на індивідуальні ознаки травмуючого знаряддя (т. 1 а.с. 229-235);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_17 , згідно з яким останній розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень (т. 2 а.с. 55-58);

- висновком експерта № 194 від 26 вересня 2018 року, згідно з яким на тілі потерпілого ОСОБА_17 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, забою головного мозку легкого ступеню із цефалічним, вестибуло-атактичним, лікворо-гіпертензивним синдромами; забій стінки носа та м`яких тканин обличчя у вигляді: викривлення носової перегородки з порушенням носового дихання; численних гематом обличчя, параорбітальні гематоми, субконьюнктивальний крововилив правого ока, гематома правої скроневої ділянки, множинні садна та забої голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягли за собою короткочасний розлад здоров`я; закрита травма грудної клітки у вигляді перелому 6-го ребра справа, зі зміщенням фрагментів, травматичний пульмоніт, тораколгічний синдром справа, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості. По механізму спричинення всі описані тілесні ушкодження виникли внаслідок ударів тупим предметом (предметами) або об такий з елементами тертя ковзання. Усі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_17 , могли утворитись в час та за обставин, що вказані у фабулі ухвали про призначення судово-медичної експертизи, а саме 05 серпня 2018 року: «…Двоє хлопців завдавали удари в передню частину тіла, а двоє інших завдавали удари заду. Удари завдавали як руками, так і ногами. Від завданих ударів він впав….», що підтверджується записами в наданій медичній документації. Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_17 , не могли утворитись одночасно при одноразовому падінні останнього з положення стоячи. Відповідно до п. 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України» виявлені тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_17 , не були небезпечними для життя. У момент отримання потерпілим всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень, положення останнього могло неодноразово змінюватись. Зважаючи на кількість, морфологічні властивості та взаєморозташування виявлених на тілі ОСОБА_17 тілесних ушкоджень, експерт вважає, що останній отримав не менше 6-ти травматичних дій. Перебування потерпілого ОСОБА_17 на стаціонарному лікуванні в Носівській ЦРЛ в неврологічному відділенні 05.08.2018 та з 06.08.2018 по 31.08.2018 в ЧОЛ (нейрохірургічне відділення) може бути пов`язане з тілесними ушкодженнями, отриманими ним 05.08.2018, що не суперечить обставинам справи, котрі вказані у фабулі ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи, та підтверджується записами в наданій медичній документації (т.2 а.с. 21-28);

- висновком експерта № 58 від 19 червня 2020 року, згідно з яким тілесні ушкодження, котрі мались у ОСОБА_17 , могли бути спричинені, в тому числі і дерев`яним штахетом (дошкою), котра також являється твердим тупим предметом, але у наданій медичній документації недостатньо судово-медичних даних, котрі б точно вказували на індивідуальні ознаки травмуючого знаряддя (т. 2 а.с. 30-36);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 19 вересня 2018 року за участі потерпілого ОСОБА_12 , згідно з яким останній розповів про обставини спричинення йому тілесних ушкоджень (т.2 а.с. 55-58);

- висновком експерта № 193 від 18 жовтня 2018 року, згідно з яким на тілі потерпілого ОСОБА_12 виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді геморагічного забою головного мозку, масивного субарахноїдального крововиливу зліва, гострої лівобічної субдуральної гематоми, дислокаційно-компресійного синдрому, цефалгічного, вестибуло-атактичного синдрому, підапоневротичної гематоми лобно-тім`яної області, двобічні параорбітальні гематоми, двобічні субконьюнктивальні крововиливи, крововилив лівої вушної раковини, множинні садна та забої обличчя, волосистої частини голови, які були небезпечними для життя, у тому числі і у мить їх спричинення і належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень; закрита травма грудної клітки у вигляді перелому мечевидного відростка грудини, тораколгічного синдрому, травматичного пульмоніту, які за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше, ніж 21 добу, відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; забій м`яких тканин грудної клітки та кінцівок у вигляді численних саден, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_12 могли утворитись в час та за обставин, що вказані у фабулі ухвали про призначення судово-медичної експертизи, а саме 05 серпня 2018 року, що підтверджується записами в наданій медичній документації. Всі тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_12 , не могли утворитись внаслідок одноразового падіння з положення стоячи. Тілесні ушкодження, що виявлені на тілі потерпілого ОСОБА_12 , були небезпечними для життя, в тому числі у момент свого заподіяння. Під час отримання потерпілим всіх виявлених у нього тілесних ушкоджень, положення останнього неодноразово змінювалось. Зважаючи на кількість, морфологічні властивості та взаєморозташування виявлених на тілі потерпілого тілесних ушкоджень експерт вважає, що останній отримав не менше 5-х травматичних дій. Перебування потерпілого ОСОБА_12 на стаціонарному лікуванні в Носівській ЦРЛ 05.08.2018 та з 06.08.2018 по 31.08.2018 в ЧОЛ (нейрохірургічне відділення) може бути пов`язане з тілесними ушкодженнями, отриманими ним 05.08.2018, що підтверджується записами в наданій медичній документації та не суперечить обставинам справи, що вказані у фабулі ухвали суду про призначення судово-медичної експертизи (т. 2 а.с. 63-71);

- висновком експерта № 59 від 01 червня 2020 року, згідно з яким тілесні ушкодження, котрі мались у ОСОБА_12 , могли бути спричинені, в тому числі і дерев`яним штахетом (дошкою), яка також являється твердим тупим предметом, але у наданій медичній документації недостатньо судово-медичних даних, котрі б точно вказували на індивідуальні ознаки травмуючого знаряддя (т.2 а.с. 73-81);

- розписками потерпілого ОСОБА_17 про відшкодування ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , особою, кримінальне провадження щодо якої зупинено, матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн (т. 3 а.с. 48,49);

- розписками потерпілого ОСОБА_11 про відшкодування ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та особою, кримінальне провадження щодо якої зупинено, матеріальної шкоди в сумі 100 000 грн (т. 3 а.с. 50,51);

- розписками потерпілого ОСОБА_12 про відшкодування ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та особою, кримінальне провадження щодо якої зупинено, матеріальної шкоди в сумі 200 000 грн (т. 3 а.с. 52,53);

- переглянутим у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту від 03 грудня 2018 року (т. 1 а. с. 172).

Суд, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінив докази не тільки з точки зору їх належності, допустимості і достовірності, а й з точки зору їх узгодженості та взаємозв`язку, які в своїй сукупності є достатніми, щоб дійти обґрунтованого висновку, що у діях обвинувачених є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання про відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і особі обвинувачених, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10 грудня 2004 р., № 8 від 12 червня 2009 р. та № 11 від 06 листопада 2009 р.) … призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_14 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, наявність постійного місця проживання та реєстрації, ту обставину, що на даний час він не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, а також те, що він визнав свою вину повністю, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у солідарному порядку відшкодував на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих під час вчинення кримінальних правопорушень в сумі 11 100 грн, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність обставин, які обтяжують покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю та особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння, позицію прокурора, думку потерпілих, та обґрунтовано призначив покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у межах санкції статті у виді позбавлення волі, а за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, тобто призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання за вчинені кримінальні правопорушення.

Призначаючи покарання ОСОБА_15 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, наявність постійного місця проживання та реєстрації, те, що він на даний час працює, неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи позитивно, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у солідарному порядку відшкодував на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих під час вчинення кримінальних правопорушень в сумі 11 094 грн, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інваліднісю, позицію прокурора, думку потерпілих, та обґрунтовано призначив ОСОБА_15 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у межах санкції статті у виді позбавлення волі, а за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, тобто призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_13 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його вік, наявність постійного місця проживання та реєстрації, ту обставину, що на даний час він працевлаштований, неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, за місцем роботи позитивно, вину свою визнав повністю, щиро розкаявся, відшкодував заподіяну шкоду потерпілим ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , у солідарному порядку відшкодував на користь комунального некомерційного підприємства «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілих під час вчинення кримінальних правопорушень в сумі 11 093,94 грн, наявність двох обставин, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, наявність обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, позицію прокурора, думку потерпілих, та обґрунтовано призначив ОСОБА_13 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у межах санкції статті у виді позбавлення волі, а за ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі, тобто призначив основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 75 КК України суд, звільняючи засудженого від відбування покарання з випробуванням, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, належним чином дослідити та оцінити всі обставини, які мають значення для справи й застосовувати вказаний кримінальний закон лише в тому разі, коли для цього є умови та підстави, про що в судовому рішенні мають бути викладені докладні мотиви.

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційних скарг захисників про невідповідність покарання тяжкості та особі обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , та звільнення їх від відбування покарання з випробуванням, є необґрунтованими. Доводи апеляційних скарг вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, а тому запропоновані стороною захисту зміни до вироку протирічать позиції потерпілої строни, тому колегією суддів апеляційного суду відхиляються.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_9 про те, що судом не в повній мірі враховано інші пом`якшуючі обставини, адже згідно ст. 66 КК України їх перелік не є вичерпним, оскільки на момент вчинення злочинів ОСОБА_13 виповнилось тільки 18 років, а на момент засудження 22 роки, раніше він не притягувався ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має виключно позитивні характеристики як за місцем проживання, так і місцем роботи, то слід зазначити таке.

Апеляційний суд зазначає, що при визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд повинен виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України, згідно з якими підстави, що дають суду повноваження вийти за межі мінімального покарання, встановленого законом, мають знаходитися у зв`язку з метою злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінкою під час його вчинення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та особу винного.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані вимоги матеріального права при призначенні покарання обвинуваченим були повністю дотримані судом першої інстанції, а також в повній мірі враховані обставини, на які зроблено посилання в апеляційних скаргах захисників.

Як вбачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченим покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення і дані про їх особу. При цьому, місцевий суд у своєму вироку навів переконливі доводи про можливість та необхідність призначення обвинуваченим покарання за ч. 2 ст.121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України. З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про осіб обвинувачених, а також обставини, які позитивно характеризують їх посткримінальну поведінку, а саме, критичне переосмислення обвинуваченими власних дій, намагання ними після вчинення інкримінованого правопорушення унормувати свій спосіб життя і змінити його на законослухняний. При призначенні покарання враховано було місцевим судом і думку потерпілих, а саме відсутність претензій матеріального та морального характеру.

За таких обставин, призначене обвинуваченим покарання повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідними і достатніми для виправлення обвинувачених, попередження як ними самими, так і іншими особами вчинення нових злочинів, і не є надто суворим в даній ситуації, як про це вказують захисники.

Враховуючи вищенаведені обставини провадження та норми законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що призначене обвинуваченим покарання за ч. 1 ст.122, ч. 2 ст. 121 КК України, із застосуванням положень ст. 69 цього ж Кодексу, відповідає тяжкості вчиненого та особі винних.

Отже, підстав для зміни вироку в частині призначеного покарання з мотивів, наведених в апеляційних скаргах, апеляційний суд не вбачає.

Вказівка захисника ОСОБА_9 на те, що суд, посилаючись у вироку на обтяжуючу обставину - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю, при цьому не послався на доказ існування такої інвалідності, не є коректною, оскільки у матеріалах справи міститься довідка МСЕ № 245945, що підтверджує факт інвалідності ОСОБА_12 (т. 2 а.с. 43).

Що стосується посилань захисників ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_13 та захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_15 на позицію Мринської об`єднаної територіальної громади та звернення трудового колективу Товариства з додатковою відповідальністю Броварський завод котельного устаткування АРДЕНЗ з проханням змінити вирок суду щодо ОСОБА_13 і ОСОБА_15 та звільнити їх від відбування покарання з випробуванням, то це звернення взято до уваги та враховано колегією суддів тільки як дані, характеризуючі особу обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , та не є обов`язком для суду до застосування умовної міри покарання з іспитовим строком.

Доводи захисника ОСОБА_8 з вимогою скасувати вирок суду стосовно ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_41 та призначення нового розгляду в суді першої інстанції щодо обвинувачених не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Доводи про те, що судовий розгляд стосовно трьох обвинувачених не можна закінчувати, а також не було вирішено питання про неможливість виділення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_13 є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 335 КПК України якщо обвинувачений був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб, при цьому будь-яких заборон щодо закінчення судового розгляду вказана норма не містить. Також в КПК України немає вказівки про необхідність виділення матеріалів провадження щодо обвинуваченого, стосовно якого розгляд зупинено у зв`язку з його призовом за мобілізацією.

Так, обвинуваченого ОСОБА_13 з 20.04.2022 року було призвано на військову службу під час мобілізації, тому судом 01.06.2022 прийнято рішення про зупинення судового розгляду стосовно нього, а стосовно інших обвинувачених продовжити розгляд. Усі учасники провадження не заперечували проти такого зупинення та наполягали на необхідності продовження розгляду стосовно інших обвинувачених, будь-яких клопотань про виділення матеріалів провадження щодо ОСОБА_16 не надходило. А після з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами всі учасники заявили про можливість закінчення розгляду справи стосовно всіх обвинувачених, обвинувачений ОСОБА_16 на той час продовжував перебувати на військовій службі по мобілізації Збройних Сил України.(т. 3 а.с. 26).

Що стосується доводів сторони захисту про те, що судом не було досліджено всі докази, які зібрані під час досудового розслідування та надані суду, без прийняття рішення у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, та невірно встановлені фактичні обставини події кримінального правопорушення, то такі також не мають підґрунтя.

Як вбачається з журналу судового засідання від 20.05.2021 року, при вирішенні питання щодо порядку дослідження доказів ніхто із учасників провадження не заявляв клопотання про розгляд справи відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому відповідне рішення судом не приймалося, а вирішено розпочати з дослідження матеріалів, зібраних під час досудового розслідування, потім допитати потерпілих, вирішити питання про допит свідків та допитати обвинувачених. (т. 1 а.с. 84-86). 22.07.2022 року у судовому засіданні головуючим суддею було оголошено та досліджено зміст матеріалів справи. На запитання головуючого про необхідність перегляду відеозаписів слідчих експериментів за участю свідків та потерпілих, стороною захисту заявлено про недоцільність такого дослідження, оскільки обвинувачені повністю визнають свою вину і з цими відеозаписами ознайомлені при відкритті їм матеріалів досудового розслідування. Також стороною захисту було заявлено клопотання і про недоцільність виклику та допиту свідків з тих же підстав, і ці клопотання було підтримано всіма іншими учасниками. Головуючим було ухвалено змінити порядок дослідження доказів, а саме, не допитувати свідків, не досліджувати інші відеозаписи, перейти до лдопиту обвинувачених. Допитані у судовому засіданні обвинувачені надали показання, що у них дійсно виник конфлікт із потерпілими, причини виникнення якого вказати не можуть, в ході якого вони спричинили їм тілесні ушкодження, проте, яку саме кількість ударів ними нанесено вони не пам`ятають. А в судових дебатах вказували на повне визнання вини та просили вибачення у потерпілих (т. 3 а.с. 54-60).

Доводи захисника про те, що висновки судово-медичних експертиз № № 201, 202 від 22 жовтня 2018 року стосовно обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_15 спростовують фактичні обставини, викладені у обвинувальному акті, та впливають на кваліфікацію дій, слід визнати безпідставними, адже зазначені у них дані про характер, кількість та ступінь тяжкості, а саме легкі тілесні ушкодження, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я, виявлених у обвинувачених тілесних ушкоджень, вказують на їх явну неспіврозмірність з тілесними ушкодженнями, спричинених потерпілим, та підтверджують встановлені у ході досудового розслідування та судового розгляду обставин про те, що у обвинувачених дійсно виник конфлікт з потерпілими, в ході якого обвинувачені нанесли численні удари потерпілим, та як вбачається з пояснень обвинуваченого ОСОБА_15 , потерпілі чинили активні дії не весь час, що в свою чергу свідчить про намагання ними чинити дії по самозахисту. Водночас, згідно висновків експертиз № № 201, 202, 206 у ОСОБА_14 та ОСОБА_13 виявлено тілесні ушкодження, які по характеру їх виникнення та місцю знаходження підтверджують факт спричинення ними тілесних ушкоджень потерпілим. (т. 2 а.с. 97, 110). Тому твердження сторони захисту про те, що ОСОБА_14 та ОСОБА_16 повідомляли на лінію 102 про їх побиття, що, на думку апелянта, свідчить про вчинення умисного кримінального правопорушення по відношенню до обвинувачених, не заслуговують на увагу.

Отже, досліджені судом докази повністю узгоджуються між собою, не містять суперечностей та доводять факт вчинення ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 122, ч. 2 ст. 121 КК України.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваного вироку, який зміні чи скасуванню не підлягає.

Істотних порушень норм кримінального процесуального закону під час провадження досудового розслідування по даному кримінальному провадженню та його розгляді в суді, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення чи підстав призначення нового розгляду в суді першої інстанції не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_13 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_14 , а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 14 листопада 2022 року стосовно обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_15 та ОСОБА_14 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4