Провадження №11-кп/801/528/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року,

якою відмовлено в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання або визначення суми застави, відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження, задоволено клопотання прокурора та продовжено застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2024 включно, стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого,

який обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України,

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває на розгляді об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час судового розгляду прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів.

На думку прокурора, наявні ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_8 раніше судимий, обвинувачується у вчинені ряду тяжких злочинів, до затримання не працював, не має стійких соціальних зв`язків, а тому він може і надалі продовжувати вчинювати злочини та може переховуватись від суду.

Захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, зазначив, що ОСОБА_8 має на утриманні батьків похилого віку, які мають інвалідність, близько року обвинувачений перебуває під вартою, а тому захисник просив суд змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт із носінням електронного засобу контролю.

Обвинувачений ОСОБА_8 заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, зазначив, що потерпілий уже допитаний, наміру чинити тиск на потерпілого та свідків він не має, а тому заявив клопотання про зміну йому запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання або визначення суми застави.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року відмовлено в клопотанні захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_8 із тримання під вартою на домашній арешт. Відмовлено в клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисте зобов`язання або визначення суми застави. Задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 . Продовжено ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 18.05.2024 включно. Відмовлено у клопотанні обвинуваченого ОСОБА_8 про закриття кримінального провадження.

Ухвалене рішення мотивовано тим, що дослідивши матеріали кримінального провадження, клопотання прокурора та вислухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов до висновку, що обраний обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

Щодо клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 про визначення суми застави, суд зазначив, що дії ОСОБА_8 органами досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, де ч. 4 ст. 186 КК України вчинена із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, суд не вбачає підстав при постановленні ухвали про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначати суму застави, а тому у клопотання обвинуваченого слід відмовити.

При цьому, судом враховано вимоги ст. 5 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод», фактичні обставини справи, особу обвинуваченого ОСОБА_8 та характер висунутого обвинувачення, тяжкість покарання у їх взаємозв`язку з можливими ризиками по справі, а тому суд не вбачає ґрунтовних підстав для можливості застосування іншого запобіжного заходу, альтернативного триманню під вартою, як такого, що недостатній для запобіганню ризиків та забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, суд вважав за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а у клопотанні захисника та обвинуваченого слід відмовити.

Крім того, відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого про закриття вказаного кримінального провадження у зв`язку із необґрунтованим обвинуваченням суд зазначив, що такої підстави, як закриття кримінального провадження у зв`язку із необґрунтованим обвинуваченням положення КПК України не містять, а тому суд вважав за доцільне відмовити у клопотанні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого просить поновити строк на апеляційне оскарження, змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження мотивує тим, що копію повного тексту він отримав лише 26.03.2024, тому не знаючи мотивів ухваленого рішення не міг подати раніше апеляційну скаргу.

Зазначає, що копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було вручено ні обвинуваченому, ні захиснику, проте вказане не враховано судом.Судом також не взято до уваги відсутність вагомих доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень та доказів ризиків, зазначених прокурором.

Судом безпідставно не визначено заставу, необґрунтовано можливість застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, зважаючи на те, що ОСОБА_8 не переховувався від слідства та суду, має постійне місце проживання, матір та батька, які є інвалідами третьої групи, перебуває в цивільному шлюбі, на його утриманні перебуває неповнолітня дочка.

Пояснення учасників

У судовому засіданні захисник ОСОБА_7 просив поновити строк на апеляційне оскарження та задовольнити його апеляційну скаргу, не заперечував щодо проведення судового розгляду у відсутність обвинуваченого.

Прокурор ОСОБА_6 не заперечував щодо поновлення строку, проте заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідача, пояснення учасників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення строку, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

При вирішенні питання про наявність підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження, колегія суддів виходить з того, що повний текст оскаржуваної ухвали з мотивами її ухвалення захисник ОСОБА_7 отримав 26.03.2024, а тому з метою забезпечення конституційного права особи на оскарження судового рішення, про яке стверджується в рішеннях Європейського суду з прав людини, вважає за необхідне поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження, оскількинеобізнаність із мотивами ухваленого судом рішення, на переконання колегії суддів, є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та є підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст.370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, у тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Як убачається із матеріалів провадження, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, вчиненого в періодвоєнного стану стосовно особи з обмеженими можливостями із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя. Окрім того, ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України.

Колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 раніше судимий, відбував покарання в місцях позбавлення волі, наразі знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, офіційно не працевлаштований, без постійного джерела доходу,що свідчить про його антисоціальну поведінку.

Зважаючи на фактичні обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень та дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає,що в клопотанні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою містяться посилання на обставини, які обґрунтовано враховані судом під час продовження запобіжного заходу. Зокрема, обвинувачений, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання винним, може переховуватися від суду, може продовжити вчинювати інші кримінальні правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а тому є всі підстави вважати, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним вище ризикам.

Посилання захисника на відсутність вагомих доказів вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень наразі не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в стадії, коли кримінальне провадження розглядається судом першої інстанції по суті, питання обґрунтованості обвинувачення особи у чиненні кримінального правопорушення і вивчення відповідних доказів у кримінальному провадженні, до ухвалення судового рішення по суті, є неправильним, адже вказані докази повинні оцінюватись спочатку судом першої інстанції.

Що стосуються доводів апеляційної скарги про те, що обвинувачений має місце постійного проживання, соціальні зв?язки, а саме: матір та батька, які є інвалідами третьої групи, перебуває в цивільному шлюбі, на його утриманні перебуває неповнолітня дочка, як на підставу для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту, то колегія суддів зауважує наступне.

Вказані обставини не є підставою для зміни запобіжного заходу, окрім того, вони існували і на час вчинення протиправних дій, у матеріалах судового провадження відсутні відомості про те, що вказані обставини утворюють моральні запобіжники при обранні ОСОБА_8 моделі поведінки, а тому вони не здатні перешкодити йому вчинити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. За таких обставин, колегія суддів вважає, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків.

При цьому, доводи про недоведеність прокурором ризиків, які виправдовують необхідність продовження строку тримання під вартою та можливість застосування домашнього арешту, суперечливі, оскільки застосування будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним.

До того ж, як убачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції. Відповідно згода обвинуваченого та його захисника на залишення йому певної форми арешту, на переконання колегії суддів, усе ж таки підтверджує існування процесуальних ризиків у кримінальному провадженні.

Щодо доводів захисника про те, що копію клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не було вручено стороні захисту, то вони не є підставою для скасування ухвали про продовження строку тримання під вартою, оскільки ні захисником, ні обвинуваченим не заявлялося клопотання про необхідність відкладення судового засідання з цієї причини, а відтак вони погодилися на його розгляд.

Безпідставними також є доводи апеляційної скарги про не визначення судом розміру застави. Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ОСОБА_8 обвинувачується за ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України, де ч. 4 ст. 186 КК України вчинена із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, а тому керуючись ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні.

Зрештою матеріали провадження не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою. Окрім того, такі дані в судове засідання апеляційного суду надані не були. За таких обставин, підстав для скасування ухвали про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, колегія суддів не вбачає.

Разом з цим, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду кримінального провадження, за яким обвинувачений тривалий час перебуває під вартою. Відповідно суду першої інстанції необхідно вжити всі заходи для недопущення затягування розгляду кримінального провадження, розглянути справу у розумні строки та постановити відповідне законне, обґрунтоване і вмотивоване судове рішення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 405,407, 422-1 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2024 року - залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4