Справа 759/5903/23 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/572/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченої - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, з середньою освітою, розлучену, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму 05.10.2022 Святошинським районним судом міста Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 3 роки, -

визнано винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.3 ст. 357 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч.1 ст. 71, ч.3 ст. 72 КК України вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року суд ухвалив виконувати самостійно.

Вироком вирішено питання речових доказів та процесуальних витрат.

В С Т А Н О В И Л А:

Так, вироком суду встановлено, що ОСОБА_8 в грудні 2022 року познайомилась з ОСОБА_9 , який дізнавшись, що остання не має місця мешкання в м. Києві, дозволив їй проживати в його квартирі за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_8 дізналась, що ОСОБА_9 , як особа з інвалідністю 3 групи, встановленою довічно, отримує пенсію та може мати можливість отримувати інші види соціальної допомоги. Не маючи постійного місця роботи та інших джерел доходів для задоволення особистих потреб, ОСОБА_8 вирішила незаконно заволодіти особистими документами ОСОБА_9 , а саме: паспортом громадянина України та пенсійним посвідченням, з метою мати можливість впливати на ОСОБА_9 під час отримання ним грошових виплат.

Усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи, що вищевказані документи на ім`я ОСОБА_9 є важливими особистими документами, втрата яких істотно ускладнює реалізацію останнім своїх прав, свобод та законних інтересів, ОСОБА_8 , в середині грудня 2022 року, знаходячись у приміщенні кв. АДРЕСА_4 , за місцем мешкання ОСОБА_9 , забрала видані на ім`я останнього документи: паспорт громадянина України № НОМЕР_1 , виданий 02.09.2021, пенсійне посвідчення НОМЕР_2 , видане 08.02.2012, свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування серії НОМЕР_3 , видане 26.11.2012, залишивши їх на зберігання при собі.

Ігноруючи прохання ОСОБА_9 повернути викрадені належні йому документи, а саме: паспорт громадянина України, пенсійне посвідчення та свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, ОСОБА_8 , проживаючи далі в помешканні ОСОБА_9 , кв. АДРЕСА_4 , продовжила незаконно зберігати вказані документи при собі, та надаючи їх ОСОБА_9 лише у відділенні AT «Укрпошта», куди ходила разом з ним, в дні отримання соціальних виплат.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді трьох місяців арешту, згідно ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Також просить дослідити матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що згідно ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Разом з тим, в порушення вимог ч. 1 ст. 71 КК України, суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення в грудні 2022 року, тобто в період іспитового строку, так як 05.10.2022 року її було засуджено Святошинським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, та на підставі ст.. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Таким чином, на думку апелянта неврахування судом вказаних обставин призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в результаті чого суд першої інстанції безпідставно звільнив ОСОБА_7 від реального відбування покарання. Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, думку обвинуваченої, яка заперечила проти вимог прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, з наступних підстав.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ст. 381-382 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченої через м`якість.

Так, як вбачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 357 КК України, в грудні 2022 року, тобто в період іспитового строку, встановленого вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року, який на момент вчинення кримінального правопорушення набрав законної сили.

Положеннями ч. 3 ст. 78 КК встановлено, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину, суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в ст. ст. 71, 72 КК.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Положення вказаної норми, як уже було зазначено, є імперативними, тобто обов`язковими для застосування.

Таким чином, приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за попереднім вироком, є обов`язком суду, який призначає покарання за сукупністю вироків.

У разі ж вчинення нового злочину у період іспитового строку при звільненні від відбування покарання з випробуванням невідбутою частиною покарання є раніше призначене покарання в його повному обсязі, за винятком строку попереднього ув`язнення.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

За правилами ч. 3 ст. 72 КК України, основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно. При цьому положення ч. 3 ст. 72 КК не тільки не виключають можливості застосування положень ст. ст. 70, 71 КК щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування.

Таким чином, суд першої інстанції при призначенні покарання правильно зазначив на необхідність застосування ст. 71 КК України, однак помилково прийняв рішення про самостійне виконання двох вироків, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для скасування такого судового рішення в цій частині вироку.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_7 апеляційний суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, дані про її особу, яка судима, вчинила кримінальне правопорушення в період іспитового терміну, не працює, розлучена, на спеціальних обліках не перебуває, наявність обставин, які пом`якшують покарання, у виді щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Тому, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_7 в межах санкції ч. 3 ст. 357 КК України у виді арешту строком на 3 місяці, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_7 , попередження скоєння нею нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів, на підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного основного покарання, покарання за попереднім вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року у виді позбавлення волі на строк п`ять років, визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначення покарання ОСОБА_7 скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 417, 418, ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року щодо ОСОБА_7 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 3 ст. 357 КК України у виді 3 (трьох) місяців арешту.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 05.10.2022 року та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк, з дня вручення їй копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: