Справа № 755/4924/19
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"07" лютого 2024 р. колегія суддів Дніпровського районного суду м.Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарях: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

за участю прокурорів: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ,

за участю потерпілого: ОСОБА_18 ,

за участю захисників: ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 ,

за участю обвинувачених: ОСОБА_32 , ОСОБА_33 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва кримінальне провадження №0011380 від 13 грудня 2018 року на підставі обвинувального акту за обвинуваченням

ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, з вищою освітою, розлученого, працюючого неофіційно ремонтником, без місця реєстрації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Львів, громадянина України, з середньою освітою, працюючого неофіційно ремонтником, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

07.11.2011 року вироком Франківського районного суду м.Львова за ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, з урахуванням змін, внесених ухвалою апеляційного суду Львівської області від 17 серпня 2012 року, із застосуванням ст.ст.69, 70 КК України, на 2 роки 6 місяців позбавлення волі;

18.02.2014 року вироком Чортківського районного суду Тернопільської області за ч.3 ст.187 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, на 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, звільненого з місць позбавлення волі 10.04.2018 року по відбуттю строку покарання;

03.12.2020 року вироком Галицького районного суду м.Львова за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_36 , будучи раніше неодноразово судимим, в тому числі, за розбійний напад, після звільнення з місць позбавлення волі, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та маючи не зняті і не погашені у встановленому законом порядку судимості, знову вчинив новий корисливий злочин, який відноситься до особливо тяжких злочинів, за попередньою змовою з ОСОБА_37 , за наступних обставин.

Так, ОСОБА_38 і ОСОБА_36 10.12.2018 року, приблизно в 00 годин 30 хвилин, знаходячись за адресою: м.Київ, проспект Ю.Гагаріна, неподалік будинку №15, звернули увагу на раніше незнайомого ОСОБА_18 , при цьому, у ОСОБА_32 та ОСОБА_33 виник спільний злочинний умисел, направлений на вчинення розбійного нападу на ОСОБА_18 , з метою заволодіння майном останнього, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для його життя, за попередньою змовою групою осіб, при тому, що ОСОБА_36 , станом на момент події, був особою, яка раніше вчинила розбій.

Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вчинення розбою, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя, діючи спільно, умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_38 та ОСОБА_36 вступили між собою в попередню змову з метою вчинення розбійного нападу на ОСОБА_18 . Діючи, згідно домовленості, ОСОБА_36 першим підійшов до ОСОБА_18 та завдав йому удар рукою в обличчя, після чого, ОСОБА_38 підійшов до них та допоміг ОСОБА_39 повалити потерпілого ОСОБА_18 на землю та надалі, ОСОБА_38 і ОСОБА_36 продовжили наносити потерпілому численні удари в голову, чим завдали останньому фізичного болю та тілесні ушкодження. Оскільки ОСОБА_18 чинив опір, захищаючись та не віддавав їм свої речі, ОСОБА_38 , з метою подолання опору потерпілого ОСОБА_18 для заволодіння майном останнього, з травматичного малокаліберного пістолета, який мав при собі, здійснив декілька пострілів в напрямку ОСОБА_18 , спочатку по правій нозі, а потім в шию останнього, застосувавши тим самим до потерпілого насильство небезпечне для його життя.

Продовжуючи свої злочинні дії, подолавши таким чином волю потерпілого до опору, діючи спільно, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, ОСОБА_38 та ОСОБА_36 обшукали кишені ОСОБА_18 та заволоділи його майном, а саме мобільним телефоном «Самсунг Гелексі», вартістю 3646 гривень, з сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар», вартістю 25 гривень, на рахунку якої знаходилося 100 гривень; банківською карткою «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я ОСОБА_18 , що матеріальної цінності для потерпілого не має; наплічною сумкою чорного кольору, вартістю 400 гривень, в якій знаходилися різні дрібні речі та ключі, що матеріальної цінності для потерпілого не становлять, а також шкіряною кепкою чорного кольору, вартістю 300 гривень. Крім того, ОСОБА_38 , погрожуючи пістолетом, який утримував в руках, в присутності ОСОБА_33 , в ході вчинення розбійного нападу, діючи спільно з останнім, став вимагати від потерпілого ОСОБА_18 повідомити пін-код від викраденої банківської картки, з метою подальшого заволодіння грошовими коштами останнього, однак потерпілий пін-код від своєї банківської картки не повідомив.

Після цього, ОСОБА_38 та ОСОБА_36 з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, а викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим завдали потерпілому матеріальну шкоду на загальну суму 4571 гривень та тілесні ушкодження різного ступеня тяжкості.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_32 та ОСОБА_33 потерпілому ОСОБА_18 , під час звернення за медичною допомогою 10.12.2018 року о 01 годині 14 хвилин (з урахуванням проведених у подальшому клініко-інструментальних досліджень та проведених оперативних втручань), згідно з даними висновку судово - медичної експертизи №042-62-2019 від 15.01.2019-05.03.2019 року було заподіяно наступні тілесні ушкодження:

а) вогнепальне сліпе поранення шиї зліва з наявністю стороннього тіла в проекції передній поверхні тіла 4 шийного хребця, з пошкодженням загальної сонної артерії зліва, з утворенням напруженої гематоми лівої половини шиї (описаний рубець є наслідком загоєння рани після операційного втручання - куля не видалялась);

б) вогнепальне сліпе поранення м`яких тканин правого стегна по передній поверхні в середній третині з наявністю стороннього тіла (описаний рубець є наслідком загоєння рани після операційного втручання - куля не видалялась);

в) закрита черепно-мозкова травма: множинні синці (згідно даних медичної документації, діаметром 1,0 см, без уточнення локалізації) на обличчі, пара орбітальні гематоми, субкон`юктивальні крововиливи, ерозія (пошкодження верхнього шару) рогівки лівого ока, переломи передньої, латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом сошника, перелом лівої і правої вилицевої дуг, струс головного мозку.

Характер тілесних ушкоджень в п.п.а) і б) даних Підсумків (а також наявність в ранах металевих куль), дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися від 2-х (двох) тупих предметів з обмеженою поверхнею контакту, округлим січенням, високою кінетичною енергією (пробивною дією), що могло бути внаслідок пострілу з вогнепальної зброї.

Характер тілесних ушкоджень, вказаних в п.в) даних Підсумків дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося за рахунок ударної дії (враховуючи зазначені в медичній документації характер та розміри синців на обличчі) тупих твердих предметів, не виключається округлої форми з обмеженою поверхнею контакту.

Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, а також часові дані, наведені в медичній документації, дозволять вважати спроможними термін їх утворення у строк 10.12.2018 року до 01 години 14 хвилин.

Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п.а) даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно до п.п.2.1.2 та 2.1.3/п «Правил», виявлене тілесне ушкодження (вказане у п.а) даних Підсумків), відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності та функцій травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу, тобто власне цей строк відображає тривалість розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. За таких обставин, є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження, вказане в п.б) даних Підсумків відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п.4.6 та 2.3.3 «Правил».

Дані інструментальних методів досліджень вказують на наявність переломів кісток лицевого черепу, що об`єктивізовано під час аналізу наданих даних інструментальних досліджень. У звичайному клінічному перебігу, відновлення як анатомічної цілісності травмованих кісток і порушеної функції, потребує строк понад 21 добу. Зазначені часові проміжки власно і визначають тривалість розладу здоров`я, як ведучого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження, вказані в п.в) даних Підсумків (враховуючи локалізацію і характер можуть бути оцінені у сукупності) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад, здоров`я, відповідно п.п.4.6 та 2.2.1/в «Правил».

Обвинувачений ОСОБА_38 , будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України не визнав, зокрема не визнав факт заволодіння ним та ОСОБА_40 мобільним телефоном, сумкою та кепкою потерпілого ОСОБА_18 та наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_40 на вчинення розбійного нападу на потерпілого, разом з тим, не заперечував наявність конфлікту з потерпілим, що переріс у бійку, в ході якої потерпілому було завдано тілесні ушкодження та вогнепальні поранення. При цьому, обвинувачений ОСОБА_38 суду пояснив, що 09 грудня 2018 року, ввечері, він приїхав до знайомого ОСОБА_41 в готель «Комфорт», що знаходиться поряд з вулицею Азербайджанською у м.Києві, де проживав останній. В ресторані готелю він проводив час разом з ОСОБА_40 та ОСОБА_42 . Приблизно о 23 годині вони пішли прогулятися по «Ленінградські площі» у м.Києві. Надалі, після прогулянки, вони разом з ОСОБА_40 пішли проводжати ОСОБА_43 . Близько 00 годин 30 хвилин 10.12.2018 року, коли вони проходили повз кінотеатр «Ленінград» по проспекту Гагаріна у м.Києві, ОСОБА_36 та ОСОБА_44 посварились, у зв`язку з чим, ОСОБА_36 пішов трохи вперед. Невдовзі, він, ОСОБА_38 , почув крики та побачив, що ОСОБА_36 підійшов до чоловіка, яким в подальшому виявився потерпілий ОСОБА_18 , та попросив у останнього цигарку. У відповідь потерпілий почав кричати та між ним і ОСОБА_40 виник конфлікт. Побачивши в руках потерпілого ніж, він підбіг до них, при цьому ОСОБА_36 з потерпілим вже лежали на землі та боролись між собою. Діючи автоматично, намагаючись їх розборонити, він дістав із сумки ОСОБА_41 , що знаходилась при ньому, пістолет марки «Флабер» та здійснив два постріли в потерпілого, один з яких прийшовся в шию потерпілого, а інший в плече. В цей час, ОСОБА_44 стояв позаду і нічого не робив. Сумка останнього була у нього, ОСОБА_32 , оскільки він поклав до неї свої документи. Після пострілів потерпілий відпустив ОСОБА_33 та останній побіг вперед. Він, ОСОБА_38 , в свою чергу, також, побіг за ОСОБА_40 , з яким вони зустрілись вже біля готелю «Комфорт». Пізніше, до них прибіг ОСОБА_44 , при цьому у нього знаходилась сумка потерпілого та кепка. Надалі вони посиділи в ресторані готелю, після чого, він викликав два автомобіля «таксі» та вони з ОСОБА_40 поїхали додому. Через декілька днів його затримали працівники поліції та привезли до райвідділу, де працівники поліції застосовували до нього фізичний тиск. Під час затримання у нього адвоката не було. Крім того, під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_38 , заявлений потерпілим ОСОБА_18 цивільний позов на загальну суму 30225 гривень на відшкодування, завданої злочином матеріальної шкоди, визнав повністю.

Обвинувачений ОСОБА_36 в судовому засіданні підтримав показання обвинуваченого ОСОБА_32 , свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України не визнав, при цьому заперечив факт заволодіння мобільним телефоном, сумкою та кепкою потерпілого ОСОБА_18 та наявність попередньої змови між ним та ОСОБА_37 на вчинення розбійного нападу на потерпілого, однак, не заперечував наявність конфлікту з потерпілим, в ході якого потерпілому було завдано тілесні ушкодження та вогнепальні поранення. Поряд з цим, обвинувачений ОСОБА_36 суду пояснив, що за вказаних обвинуваченим ОСОБА_37 обставин, в той час, як він разом з ОСОБА_37 та ОСОБА_45 , прогулюючись, приблизно в 00 годин 30 хвилин 10 грудня 2018 року, проходили повз кінотеатр «Ленінград» у м.Києві, він, через сварку з ОСОБА_45 , пішов трохи вперед, а останній з ОСОБА_37 йшли позаду. Побачивши попереду чоловіка, яким виявився в подальшому потерпілий ОСОБА_18 , він підійшов до останнього та попросив цигарку, однак, потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння, став на нього кричати. Під час виниклого конфлікту він перший завдав один удар потерпілому в обличчя, від якого потерпілий впав на землю. При потерпілому була сумка, а мобільний телефон, який він тримав в руках та кепка від падіння відлетіли в бік. Після цього, він нахилився до потерпілого, який в цей час, потягнув його за ногу, внаслідок чого він впав та між ними розпочалась бійка, в ході якої він завдав два удари в обличчя та один у шию потерпілому. Потерпілий також наносив йому удари та порізав куртку якимось гострим предметом, яким саме, він не бачив. В той час, як вони з потерпілим лежали на землі та бились, до них підбіг ОСОБА_46 , при цьому він почув спочатку два постріли підряд, а згодом через декілька секунд третій. Після даних пострілів він встав та побіг в напрямку готелю «Комфорт», куди прибіг перший. Згодом, майже одразу за ним, прибіг спочатку ОСОБА_38 та невдовзі і ОСОБА_44 , у якого знаходилась сумка та кепка потерпілого. На його запитання, навіщо він забрав речі потерпілого, останній відповів, що все поверне. Поряд з цим, він дізнався від ОСОБА_32 , що у потерпілого ОСОБА_18 був ніж. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_36 зазначив, що він не погрожував потерпілому, не вимагав майно у останнього, а також не вимагав, щоб потерпілий повідомив йому пін-код від банківських карток. Цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_18 , обвинувачений ОСОБА_36 в судовому засіданні не визнав.

Провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, колегія суддів дійшла висновку про доведеність винуватості ОСОБА_32 та ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, виходячи з наступного.

Так, потерпілий ОСОБА_18 , будучи допитаним в судовому засіданні пояснив, що 09 грудня 2018 року пізно ввечері він повертався додому пішки. За північ, вже 10 грудня 2018 року, знаходячись за адресою: місто Київ, проспект Ю.Гагаріна, 15 , неподалік від свого будинку, він мав намір зателефонувати дружині, однак раптом, в цей час, до нього підбігло двоє раніше незнайомих хлопців, якими в подальшому виявились ОСОБА_38 та ОСОБА_47 . Останній першим підійшов до нього та завдав один удар рукою в обличчя, при цьому ОСОБА_38 , в свою чергу, вистрілив з пістолета в гору. Надалі, вони повалили його на землю та продовжили наносити удари в голову та по тулубу. Кількість ударів він не пам`ятає, їх було більше трьох, більшість ударів йому завдав ОСОБА_47 . Далі ОСОБА_38 здійснив два постріли в нього з пістолету, спричинивши поранення ноги та шиї. Під час нанесення ударів обвинувачені його обшукували. ОСОБА_36 вирвав у нього з рук мобільний телефон марки «Самсунг Гелексі» зі вставленою сім-картою «Київстар», а також заволодів його банківською карткою, при цьому ОСОБА_38 , в свою чергу, приставивши пістолет до його шиї, вимагав повідомити пін-код його банківської картки, який він їм так і не повідомив. Надалі, ОСОБА_38 намагався здійснити постріл, але через те, що закінчились патрони, постріл не відбувся. Оскільки закінчились патрони обвинувачені втекли з місця події. Першим почав тікати ОСОБА_36 , заволодівши його мобільним телефоном та банківською карткою, а за ним одразу місце події залишив ОСОБА_38 , забравши його сумку та кепку. Після цього, він повернувся додому закривавлений та його дружина викликала швидку медичну допомогу. Також, потерпілий в судовому засіданні зазначив, що обвинувачені діяли вдвох, своїми діями допомагали один одному, разом завдавали удари, разом забрали його речі та втекли з місця події також разом в одному напрямку з його речами. Крім того, потерпілий ОСОБА_18 в судовому засіданні вказав на обвинувачених як на осіб, які в день події вчинили на нього напад та, завдавши йому тілесні ушкодження, заволоділи його майном, при цьому ствердив, що впізнав обвинувачених, яких запам`ятав по тілобудові та за загальними рисами обличчя кожного. Поряд з цим, потерпілий ОСОБА_18 підтримав під час судового розгляду заявлений ним цивільний позов про стягнення з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 на його користь матеріальної шкоди, у зв`язку із понесеними витратами на стаціонарне лікування.

Із показань, допитаної під час судового розгляду свідка ОСОБА_48 , вбачається, що потерпілий у справі ОСОБА_18 є її колишнім чоловіком, з яким вони проживають в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_4 . До події 09 грудня 2018 року протягом дня, до 22 години 00 хвилин, останній знаходився вдома та надалі вийшов у справах. Коли потерпілий повернувся додому, близько першої години ночі 10 грудня 2018 року, відчинивши двері, вона побачила, що у її колишнього чоловіка було розбите обличчя та все закривавлене, при цьому останній почувався дуже погано. У зв`язку з цим, вона викликала карету швидкої медичної допомоги. По приїзду лікарі швидкої допомоги викликали працівників поліції. У ОСОБА_18 були тілесні ушкодження на обличчі та на шиї. Також, останній повідомив, що в нього стріляли та у нього в нозі була куля. Потерпілий повернувся додому без своїх особистих речей, тобто без своєї сумки, мобільного телефону та банківських карток. В реанімаційному відділенні лікарні її колишній чоловік, який є потерпілим по справі, пролежав майже тиждень у критичному стані.

Вищенаведені показання потерпілого ОСОБА_18 про вчинення на нього 10.12.2018 року розбійного нападу ОСОБА_37 та ОСОБА_40 , в ході якого останні заволоділи його майном та йому було завдано численні тілесні ушкодження, в тому числі вогнепальні поранення, є чіткими, послідовними, детальними, узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_49 щодо обставин вчинення нападу ОСОБА_37 та ОСОБА_40 на потерпілого ОСОБА_18 , з метою заволодіння його майном із застосуванням насильства небезпечного для життя останнього, а також об`єктивно підтверджуються:

-даними протоколу огляду місця події від 15.12.2018 року з долученою фототаблицею, про те, що під час огляду номеру НОМЕР_1 в ресторанно - готельному комплексі «Комфорт» по вулиці Профспілковій, 14 у м.Києві було виявлено 2 поліетиленових пакети з речами, в одному з яких серед іншого знаходились кепка та сумка, що належали потерпілому (т.4 а.с.44-47);

-даними протоколу слідчого експерименту від 16.12.2018 року за участю свідка ОСОБА_44 , який на місці події розказав та показав, за яких обставин 10.12.2018 року, він разом з друзями ОСОБА_37 та ОСОБА_40 , в готелі по вулиці Азербайджанська у місті Києві вживали спиртні напої, після чого вирішили прогулятись. Дійшовши до підземного переходу біля будинку АДРЕСА_6 вони розійшлися, оскільки його знайомі були в неадекватному стані. В подальшому, він зателефонував останнім та запропонував забрати їх. Повернувшись, він побачив ОСОБА_32 та ОСОБА_33 разом з невідомим чоловіком. Останніх він забрав з місця події та надалі від ОСОБА_32 дізнався, що той з його, ОСОБА_41 , пістолета стріляв у вказаного чоловіка. Після цього, за його тимчасовим місцем проживання у номері ресторанно - готельного комплексу «Комфорт», де в день події у нього були ОСОБА_38 та ОСОБА_36 , працівниками поліції було виявлено сумку та кепку, що належали потерпілому. Крім того, від ОСОБА_32 він також дізнався, що серед речей потерпілого був належний останньому мобільний телефон, який був проданий ще до появи працівників поліції (т.4 а.с.207-210);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15 грудня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_18 , який серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №1 із зображенням ОСОБА_33 , при цьому вказав на останнього як на особу, що разом з іншою особою напали на нього, при цьому ОСОБА_36 першим завдав йому удар рукою в голову, після чого, останні вирвали у нього з рук телефон, повалили на землю та забрали сумку, при цьому зазначив, що ОСОБА_33 впізнав за зовнішніми ознаками, зокрема за рисами обличчя (т.4 а.с.192-194);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 15 грудня 2018 року за участю потерпілого ОСОБА_18 , який серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №3 із зображенням ОСОБА_32 , при цьому вказав на останнього як на особу, що разом з іншою особою напали на нього, при цьому ОСОБА_38 завдавав йому удари, відібрав його майно та здійснив у нього декілька пострілів, один з яких прийшовся в ногу, а другий у шию (т.4 а.с.195-197);

-даними протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року про те, що ОСОБА_50 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 , добровільно видала працівникам поліції речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , при цьому остання пояснила, що 14 - 15.12.2018 року придбала вказаний телефон у м.Києві в ларьку на станції метро «Житомирська» за 1500 гривень без коробки та будь-яких документів, походження вказаного телефону їй не було відоме (т.4 а.с.219-222);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24 грудня 2018 року про те, що свідок ОСОБА_51 серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №2 із зображенням ОСОБА_32 , при цьому вказав на останнього як на особу, що разом з іншою особою принесли до нього в кіоск та продали йому мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 (т.4 а.с.223-225);

-даними протоколу пред`явлення особи для впізнання від 24 грудня 2018 року про те, що свідок ОСОБА_51 серед пред`явлених фотокарток для впізнання вказав на фотокартку №1 із зображенням ОСОБА_33 , при цьому вказав на останнього як на особу, що разом з іншою особою принесли до нього в кіоск та продали йому мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 (т.4 а.с.226-228);

-даними висновку судово-медичної експертизи №042-62-2019 від 15.01.2019-05.03.2019 року про те, що потерпілому ОСОБА_18 було заподіяно наступні тілесні ушкодження:

а) вогнепальне сліпе поранення шиї зліва з наявністю стороннього тіла в проекції передній поверхні тіла 4 шийного хребця, з пошкодженням загальної сонної артерії зліва, з утворенням напруженої гематоми лівої половини шиї (описаний рубець є наслідком загоєння рани після операційного втручання - куля не видалялась);

б) вогнепальне сліпе поранення м`яких тканин правого стегна по передній поверхні в середній третині з наявністю стороннього тіла (описаний рубець є наслідком загоєння рани після операційного втручання - куля не видалялась);

в) закрита черепно-мозкова травма: множинні синці (згідно даним медичної документації, діаметром 1,0 см, без уточнення локалізації) на обличчі, пара орбітальні гематоми, субкон`юктивальні крововиливи, ерозія (пошкодження верхнього шару) рогівки лівого ока, переломи передньої, латеральної стінок правої гайморової пазухи, перелом сошника, перелом лівої і правої ви лицевої дуг, струс головного мозку.

Характер тілесних ушкоджень в п.п.а) і б) даних Підсумків а) також наявність в ранах металевих куль), дозволяють стверджувати про те, що вказані тілесні ушкодження утворилися від 2-х (двох) тупих предметів з обмеженою поверхнею контакту, округлим січенням, високою кінетичною енергією (пробивною дією), що могло бути внаслідок пострілу з вогнепальної зброї.

Характер тілесних ушкоджень, вказаних в п.в) даних Підсумків дозволяють стверджувати про те, що вказане тілесне ушкодження утворилося за рахунок уданої дії (враховуючи зазначені в медичній документації характер та розміри синці на обличчі) тупих твердих предметів, не виключається округлої форми з обмеженою поверхнею контакту.

Морфологічні властивості виявлених тілесних ушкоджень, а також часові дані, наведені в медичній документації , дозволять вважати спроможними термін їх утворення у строк 10.12.2018 року до 01 години 14 хвилин.

Критерієм судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесного ушкодження, вказаного у п.а) даних Підсумків, є критерій небезпеки для життя, тому, відповідно до п.п.2.1.2 та 2.1.3/п «Правил», виявлене тілесне ушкодження (вказане у п.а) даних Підсумків), відноситься до тяжкого тілесного ушкодження.

Відновлення анатомічної цілісності та функцій травмованих ділянок по місцю утворення ран будь-якої етіології спостерігається у строк понад 6 але менш ніж 21 добу, тобто власне цей строк відображає тривалість розладу здоров`я, як судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Вивчена медична документація свідчить про відсутність явищ, небезпечних для життя, після спричинення вказаного тілесного ушкодження. За таких обставин, є підстави стверджувати, що тілесне ушкодження, вказане в п.б) даних Підсумків відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6 але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), відповідно п.п.4.6 та 2.3.3 «Правил».

Дані інструментальних методів досліджень вказують на наявність переломів кісток лицевого черепу, що об`єктивізовано під час аналізу наданих даних інструментальних досліджень. У звичайному клінічному перебігу, відновлення як анатомічної цілісності травмованих кісток і порушеної функції, потребує строк понад 21 добу. Зазначені часові проміжки власно і визначають тривалість розладу здоров`я, як ведучого судово-медичного критерію визначення ступеню тяжкості. Тому, є підстави стверджувати, що тілесні ушкодження, вказані в п.в) даних Підсумків (враховуючи локалізацію і характер можуть бути оцінені у сукупності) відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню, що спричинило тривалий розлад, здоров`я, відповідно п.п.4.6 та 2.2.1/в «Правил»;

-іншими зібраними по справі та дослідженими в судовому засіданні доказами у їх сукупності.

Аналізуючи вищенаведені показання обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , потерпілого ОСОБА_18 свідка ОСОБА_49 та вищезазначені письмові докази, надані стороною обвинувачення, що були досліджені судом під час судового розгляду, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з положеннями ч.1 ст.91 КПК України у кримінальному провадженні поряд з іншим підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення - час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення, а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення.

Відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, що в тому числі закріплено положеннями ч.5 ст.9 КПК України щодо застосування кримінального процесуального законодавства України з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, як один з принципів законності, визначених серед інших засадами кримінального провадження.

Так, у справі «Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain» від 06 грудня 1998 року (п.146) Євпропейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barbera, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of December 1998, Series A no.146, p.33, § 77).

Аналогічне відображення принципів презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини міститься і в положеннях ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України.

Згідно позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 20 березня 2018 року у справі №753/11828/13-к, у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), ? це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (постанова Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

У даному кримінальному провадженні порядок, встановлений КПК України дотримано, при цьому, суд при оцінці доказів враховує, що згідно зі ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до вимог ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Наведені судом вище докази, згідно вимог ст.ст.85, 86 КПК України, є належними та допустимими.

Поряд з цим, слід зазначити, що підстав для визнання доказів недопустимими судом не встановлено, оскільки під час судового розгляду не було встановлено фактів істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників кримінального провадження, регламентованих положеннями ст.87 КПК України.

При оцінці доказів суд дійшов вказаних висновків, виходячи з наступного.

Так, частиною 1 статті 87 КПК України визначено, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні були істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Разом з тим, частина 2 цієї ж статті встановлює, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

Згідно постанови Верховного Суду від 01 грудня 2020 року у справі №318/292/18 вищенаведені норми процесуального закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості, з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК України істотним та яким саме чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

У постановах від 28 січня 2020 року у справі №359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к Верховний Суд зазначив, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК України до наданих сторонами доказів, Суд повинен виходити з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к, суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК України, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК України, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми. Крім того, суд, вирішуючи питання щодо недопустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, що воно зумовило визнання такого доказу недопустимим.

В постанові від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19 Верховний Суд зазначив, що будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими, а тому, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів, визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду.

Безумовно, істотним порушенням фундаментальних прав і свобод особи є отримання доказів, внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника, що не може бути прийнятним в системі правосуддя.

Водночас, порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи вчинення окремих процесуальних дій, які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися, виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості цих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року у справі №357/14462/14-к Верховний Суд вказав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

А тому, виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що підстав, передбачених ст.87 КПК України для визнання наданих стороною обвинувачення доказів недопустимими у даному кримінальному провадженні немає, оскільки визнання доказів недопустими в розрізі положень ст.87 КПК України може мати місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Щодо доводів захисника ОСОБА_31 про недотримання слідчими вимог ст.104-107 КПК України при складанні та оформленні протоколів слідчих дій, то фактично вони стосуються питання якості оформлення протоколу огляду місця події від 15 грудня 2018 року, протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року, протоколу огляду речей від 24 лютого 2019 року, а також протоколів пред`явлення осіб для впізнання за фотокартками від 24 грудня 2018 року, про те, що свідок ОСОБА_51 впізнав ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які продали йому мобільний телефон, що належав, як виявилось в подальшому потерпілому, тобто доводи захисника в цій частині зводяться до питання якості їх змісту, зазначення/не зазначення певних даних, однак не містять у собі переконливих посилань, а також доказів, що такі порушення порушували фундаментальні права і свободи особи.

Порушень вимог КПК України під час проведення досудового розслідування, на які вказував Верховний Суд, що зазначені вище, які б були фундаментальними і свідчили про таке порушення прав і свобод особи, під час судового розгляду не встановлено.

А тому, такі докази не можуть визнаватись судом недопустимими на підставах, вказаних захистом, оскільки не витікають з порушень, регламентованих положеннями ст.87 КПК України, до того ж, згідно постанови Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №642/5974/13-к навіть у випадку встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано.

Що стосується посилань захисника ОСОБА_31 щодо недопустимості доказу, зокрема протоколу слідчого експерименту від 16 грудня 2018 року за участю свідка ОСОБА_41 , через те, що фактично вказана процесуальна дія, на думку захисника, не була за своєю суттю слідчим експериментом, а носила характер допиту вказаного свідка, що було зафіксовано відповідним відеозаписом, то надаючи оцінку, вказаним твердженням, суд приходить до наступного.

Аналізуючи матеріали кримінального провадження, слід за значити, що вказану слідчу дію проведено з дотриманням вимог ст.240 КПК та вимог викладених Об`єднаною палатою ККС ВС у справі № 740/3597/17.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду розглянувши справу № 740/3597/17 зауважила, що метою слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проведення слідчого експерименту з метою перевірки й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на відміну від допиту, крім отримання відомостей, передбачає також здійснення учасниками слідчого експерименту певних дій, спрямованих на досягнення мети цієї слідчої (розшукової) дії. Нормативна модель слідчого експерименту передбачає безпосередню участь особи у проведенні дій, спрямованих на досягнення легітимної мети цієї слідчої дії, а саме у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань. Шляхами досягнення мети слідчого експерименту відповідно до ч.1 ст.240 КПК України є проведення слідчим, прокурором відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч.2 ст.84 та п.3 ч.2 ст.99 КПК України є документом. Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч.1 ст.95 КПК України, у системному зв`язку із ч.2 ст.84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів.

Аналізуючи дані протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_41 , який було зафіксовано відповідним відеозаписом, з урахуванням вищезазначених положень КПК України та наведеної позиції Верховного суду, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку проведення слідчого експерименту мало місце у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, вказана процесуальна дія не посвідчує собою виключно проголошення свідчень, а тому вказана процесуальна дія є саме слідчим експериментом, що не можна розцінювати як допит свідка ОСОБА_52 .

Поставлені питання та їх форма, на думку суду, відповідали фактичним обставинам, які виникали в ході слідчої дії за участю свідка ОСОБА_41 та такі питання є прийнятними за сутнісним критерієм з огляду на характер питань, які слід було встановити у даній справі. Отримання відомостей під час проведення слідчого експерименту (з дотриманням встановленого законом порядку) є складовою належної правової процедури цієї процесуальної дії, що разом з іншими її сутнісними компонентами дозволяє досягнути її мети і вирішити поставлені завдання. При цьому відомості, які надавались свідком під час слідчої (розшукової) дії слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що в розумінні ч.2 ст.84 та п.3 ч.2 ст.99 КПК України є документом.

Також не заслуговують на увагу твердження захисника ОСОБА_31 про те, що протоколи пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_18 від 15 грудня 2018 року (т.4 а.с.192-194; т.4 а.с.195-197) є недопустимими. Так, в ході вказаних слідчих дій потерпілій ОСОБА_18 впізнав ОСОБА_32 та ОСОБА_33 як осіб, які напали на нього, при цьому вказав, що ОСОБА_36 перший завдав йому тілесні ушкодження, зокрема удари в голову, а ОСОБА_38 , в свою чергу, також завдавав йому удари, відібрав його майно та здійснив у нього декілька пострілів, один з яких прийшовся в ногу, а другий у шию. Хоча на думку захисту особи, фотокартки яких пред`являлись для впізнання, мали відмінності у зовнішності, суд, виходячи з даних зазначених в протоколах вказаних слідчих дій, вважає, що за зовнішністю та певними особливостями осіб, фотокартки яких пред`являлись для впізнання, відсутні суттєві розбіжності у їх зовнішності, які б могли вплинути на суб`єктивне сприйняття та оцінку потерпілим фотозображень на фотокартках, а також викликати будь-які сумніви у потерпілого щодо впізнання ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , яких потерпілий впізнав впевнено як осіб, які вчинили розбійний напад на нього.

З аналогічних підстав, колегія суддів визнає необгрунтованими твердження захисника ОСОБА_31 в частині необхідності визнання також протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю свідка ОСОБА_53 від 24 грудня 2018 року (т.4 а.с.223-225; т.4 а.с.226-228), який впізнав ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , як осіб, які принесли до нього в кіоск та продали мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , що належав, як виявилось в подальшому потерпілому ОСОБА_18 .

Доводи адвоката ОСОБА_31 , про те, що мало місце порушення норм кримінального процесуального законодавства під час затримання ОСОБА_32 та особистого обшуку останнього, суд, також, визнає необгрунтованими, оскільки особистий обшук підозрюваного ОСОБА_32 та затримання останнього, в порядку ст.208 КПК України, проводилось безпосередньо в присутності адвоката ОСОБА_20 , при цьому будь-яких скарг і заяв зі сторони захисту щодо наявності будь-яких порушень норм процесуального законодавства України при проведенні особистого обшуку ОСОБА_32 не надходило, про що складено відповідний протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15 грудня 2018 року заступником начальника слідчого відділу Дніпровського УП ГУНП України в м.Києві ОСОБА_54 , який входив до складу слідчої групи у даному кримінальному провадженні. Та обставина, вказана адвокатом, що документ за результатами особистого обшуку ОСОБА_32 складено слідчим ОСОБА_55 , який не входив докладу групи слідчих не може бути підставою для визнання результатів обшуку ОСОБА_32 недопустимими на підставах вказаних захистом, що не витікають з порушень, регламентованих положеннями ст.87 КПК України, до того ж, згідно постанови Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі №642/5974/13-к навіть у випадку встановлення судом недопустимості доказів або порушень вимог процесуального закону під час збирання доказів не може повністю спростовувати фактів, які в них зафіксовано, про що вже зазначалось вище судом у даному вироку.

А тому, відсутні будь-які законні підстави для визнання недопустимими доказами, як про те ставить питання захисник, зокрема: документу за назвою "результати особистого обшуку затриманого" (том 4 а.с. 200); вилучених у ОСОБА_32 речей та документів - мобільного телефону марки Bravis ІМЕН: НОМЕР_4 , ІМЕІ2: НОМЕР_5 з сім-картами № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 , які визнано речовими доказами у кримінальному провадженні на підставі постанови від 21 лютого 2019 року (том 4 а.с.176-177); протоколу тимчасового доступу до речей та документів у ПрАТ "Київстар" від 09 січня 2019 року з описом вилученого (том 4 а.с. 237-238); протоколу тимчасового доступу до речей та документів у ТОВ "Лайфселл" від 04 лютого 2019 року з описом вилученого (том 4 а.с. 240-241); довідки УОТЗ ГУНП у м.Києві щодо номерної інформації в ході досудового розслідування від 12 лютого 2019 року (том 4 а.с. 171-174); оптичного диску CD-R "Verbatium" з інформацією в електронному вигляді (т.4 а.с.175).

Крім того, доводи захисника ОСОБА_31 про те, що фактично огляд місця події 15.12.2018 року, зокрема номеру 107 в ресторанно - готельному комплексі «Комфорт» по вулиці Профспілковій, 14 у м.Києві (т.4 а.с.44-47) було проведено без згоди особи, яка ним володіє, в тому числі за відсутності ухвали слідчого судді, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки, Верховний Суд у справі (№ 727/4350/16-к) констатував, що виходячи із аналізу кримінальних процесуальних норм, які містяться у ст.233 ч.1, ст.234 ч.2 та ст.237 ч.2 КПК України, в їх системному зв`язку, наявність добровільної згоди власника на проникнення до його житла чи іншого володіння є гарантією захисту прав особи від зловживань слідчого, прокурора та є рівноцінною гарантією у вигляді отримання на це судового рішення, при цьому слід зазначити, що така письмова згода, згідно наявної в матеріалах кримінального провадження заяви, що міститься у т.4 на а.с.43, була надана. У зв`язку з наведеним, відсутні обґрунтовані підстави для визнання недопустимими доказами: протоколу огляду місця події від 15 грудня 2018 року (т.4 а.с.44-47); протоколу огляду речей від 24 лютого 2019 року (т.4 а.с.180-185); речових доказів - шкіряної кепки чорного кольору та наплічної сумки чорного кольору з написом BOLO (т.4 а.с.186).

Що стосується протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року (т.4 а.с.219-222) від 20.12.2018 року, який захисник ОСОБА_56 , також, просить визнати недопустимим через те, що фактично було проведено обшук, а не огляд місця події, на думку захисту, то слід зазначити, що згідно вказаного протоколу ОСОБА_50 , знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 добровільно видала працівникам поліції речовий доказ, а саме: мобільний телефон марки «Самсунг» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , при цьому пояснила, що 14 - 15.12.2018 року придбала вказаний телефон у м.Києві в ларьку на станції метро «Житомирська» за 1500 гривень без коробки та будь-яких документів, походження вказаного телефону їй не було відоме. Вказаний протокол відповідає меті огляду, що визначена ч.1 ст.237 КПК України щодо виявлення та фіксації відомостей обставин кримінального правопорушення, який проводиться слідчим, прокурором, зокрема, місцевості, приміщення, речей і документів. Матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що в даному випадку мало місце проникнення до житла чи іншого володіння особи, а тому, відсутні підстави вважати, що слідчим було проведено обшук, а не огляд місця події.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні обґрунтовані підстави для визнання протоколу огляду місця події від 20 грудня 2018 року (т.4 а.с.219-222) від 20.12.2018 року недопустимим доказом з мотивів зазначених захисником ОСОБА_57 , в тому числі протоколу огляду речей від 24 лютого 2019 року (т.4 а.с.180-185) та речового доказу - мобільного телефону «Самсунг Гелексі» ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ: НОМЕР_3 , як про те порушує питання адвокат ОСОБА_58 .

Аналізуючи вищезазначене, а також враховуючи сукупність зібраних по справі доказів, наданих стороною обвинувачення, які були досліджені в судовому засіданні, показання потерпілого ОСОБА_18 про вчинення відносного нього розбійного нападу ОСОБА_37 та ОСОБА_40 в ході якого останні заволоділи його майном, завдавши тілесні ушкодження та вогнепальні поранення у ногу та шию, суд визнає правдивими, такими, що відповідають дійсності та кладе їх в основу вироку.

У суду немає підстав не довіряти показанням потерпілого ОСОБА_18 . В судовому засіданні не встановлено обставин для обмови потерпілим обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_59 .

А тому, колегія суддів визнає твердження обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_33 про те, що з їх боку не мало місце заволодіння майном потерпілого безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються в цій частині показаннями потерпілого ОСОБА_18 в судовому засіданні про те, що в день події 10 грудня 2018 року, за північ, ОСОБА_38 та ОСОБА_36 напали на нього на пр-ті Гагаріна у м.Києві, де ОСОБА_36 перший завдав йому тілесні ушкодження, зокрема удари в голову, а ОСОБА_38 , в свою чергу, також завдавав йому удари та здійснив у нього декілька пострілів, один з яких прийшовся в ногу, а другий у шию, після чого, ОСОБА_36 , заволодівши його мобільним телефоном та банківською карткою втік з місця події, а за ним одразу місце події залишив ОСОБА_38 , забравши його сумку та кепку, а також спростовуються даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за участю потерпілого ОСОБА_18 від 15 грудня 2018 року (т.4 а.с.192-194; т.4 а.с.195-197), який в ході проведення вказаних слідчий дій під час досудового розслідування, серед пред`явлених йому для впізнання фотокарток, вказав на фотокартки із зображенням ОСОБА_32 та ОСОБА_33 та впізнав останніх як осіб, що 10 грудня 2018 року вчинили відносного нього розбійний напад, в ході якого останні заволоділи його майном, завдали йому тілесні ушкодження та вогнепальні поранення у ногу і шию.

Доводи обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_33 про відсутність у них умислу та попередньої змови на вчинення розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_18 , колегія суддів визнає необґрунтованими. Про наявність попередньої змови між обвинуваченими ОСОБА_37 та ОСОБА_40 свідчать їх спільні дії, які були чіткими, носили узгоджений характер, якими останні доповнювали один одного та, які охоплювались їх єдиним умислом, спрямованим на заволодіння майном потерпілого для досягнення єдиного злочинного результату.

Крім того, про наявність умислу у обвинувачених на заволодіння майном потерпілого та корисливого мотиву свідчать їх послідуючі дії по заволодінню мобільним телефоном, сумкою, кепкою та банківською карткою потерпілого ОСОБА_18 , пароль від якої вимагали повідомити обвинувачені, про що неодноразово та незмінно підтверджував потерпілий ОСОБА_18 під час досудового розслідування та в суді.

Поряд з цим, слід зазначити, що розбій, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_38 та ОСОБА_36 вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства небезпечного для життя та здоров`я потерпілого, який зазнав нападу, незалежно від того заволоділа винна особа майном чи ні.

Крім того, твердження обвинувачених про порушення їх права на захист при затриманні не грунтуються на матеріалах кримінального провадження, оскільки останні при затриманні, в порядку ст.208 КПК України, були забезпечені захисниками, зокрема захист ОСОБА_33 здійснював адвокат ОСОБА_19 , а ОСОБА_32 адвокат ОСОБА_20 , що знайшло своє відображення у відповідних протоколах затримання, про що вже судом зазначалось вище у даному вироку (т.4 а.с.189-191; 198-200).

Також, такими, що не є підтвердженими, є посилання обвинуваченого ОСОБА_32 на застосування щодо нього працівниками поліції заходів фізичного тиску під час досудового розслідування, оскільки, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ні обвинувачений ОСОБА_38 , ні його захисники, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду з такими заявами на адресу правоохоронних органів не звертались, дії працівників поліцій не оскаржували, хоча мали таку можливість, крім того, виходячи із сукупності наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_38 обмовив себе, внаслідок застосування до нього фізичного чи психологічного тиску з боку працівників поліції.

Вищезазначені письмові докази, надані стороною обвинувачення (протоколи огляду місця події, протоколи пред`явлення особи для впізнання, протоколи огляду, висновок судово-медичної експертизи та інші), суд визнає належними та допустимими, які у своїй сукупності доводять обставини визначені ст.91 КПК.

На підставі викладеного, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_33 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України за обставин, встановлених судом.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_32 за ч.4 ст.187 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу /розбій/, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_33 за ч.4 ст.187 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя особи, яка зазнала нападу /розбій/, вчинений за попередньою змовою групою осіб, будучи при цьому особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень потерпілому.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченим ОСОБА_60 та ОСОБА_39 покарання, суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ними кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких кримінальних правопорушень, дані про особу кожного з обвинувачених, зокрема: ОСОБА_38 - не працює, не одружений, не має соціальних зв`язків, вчинив корисливий злочин з використанням вогнепальної зброї, до наслідків, що настали, внаслідок кримінального правопорушення відноситься зверхньо; ОСОБА_36 - не працює, не одружений, не має соціальних зв`язків, вчинив корисливий злочин, раніше неодноразово судимий, схильний до вчинення кримінальних правопорушень, до наслідків, що настали від кримінального правопорушення відноситься без співчуття та жалю.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинувачених ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , судом не встановлено.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_39 , суд визнає рецидив злочинів.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_32 , судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого ОСОБА_37 та ОСОБА_40 особливо тяжкого кримінального правопорушення, конкретних обставин справи, вищезазначених даних про особу кожного з обвинувачених, способу вчинення кримінального правопорушення із застосуванням зброї, наслідків, що настали у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, зокрема вогнепальних поранень, в тому числі у життєво важливі органи, що були небезпечним для життя потерпілого, враховуючи відношення обвинувачених в суді до наслідків, що настали від вчиненого ними кримінального правопорушення, що свідчить про відсутність у останніх розкаяння за вчинені ними злочинні дії суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_32 та ОСОБА_59 неможливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим вважає за необхідне призначити їм покарання у виді позбавлення волі, яке, виходячи з сукупності зазначених судом обставин, буде достатнім для виправлення ОСОБА_32 та ОСОБА_33 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

У зв`язку з наведеним, підстав для застосування ст.75 КК України колегія суддів не вбачає.

Поряд з цим, враховуючи, що ОСОБА_36 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.187 КК України, за яке засуджується цим вироком до постановлення вироку Галицького районного суду м.Львова від 03.12.2020 року, яким він засуджений за ч.2 ст.185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі, остаточне покарання останньому повинне бути призначене за правилами ч.4 ст.70 КК України.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 ; пластиковий корпус від сім-карти з серійним номером НОМЕР_10 ; револьвер флобера Stalker titanium 4 mm, серійний номер НОМЕР_11 з документами про його придбання; розкладний ніж, чорного кольору «бабочка»; мобільний телефон марки «Bravis», ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 з сім-картами № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 ; експрес-накладну №6116 від 11.12.2018 року Нова Пошта та візитку готельно-ресторанного комплексу «Комфорт», що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського управління поліції ГУНП в м.Києві - слід знищити.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Самсунг Гелексі Дуос», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , шкіряну кепку, чорного кольору та наплічну сумку чорного кольору з надписом «Bolo», що належать потерпілому ОСОБА_18 та передані на зберігання останньому під розписку - слід залишити у володінні та користуванні потерпілого ОСОБА_18 .

Крім того, підлягають стягненню з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 процесуальні витрати у розмірі 2426 гривні 30 копійок у дольовому порядку, тобто по 1213 гривень 15 копійок з кожного на користь держави за проведення по справі судово-медичної експертизи.

Цивільний позов, заявлений по справі потерпілим ОСОБА_18 про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням на його користь матеріальної шкоди у розмірі 255 гривень та відшкодування витрат пов`язаних зі стаціонарним лікуванням у розмірі 30000 гривень, з урахуванням характеру позовних вимог, характеру дій ОСОБА_32 та ОСОБА_33 , які спричинили потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, в тому числі вогнепальні поранення, внаслідок отримання яких потерпілий тривалий час знаходився на стаціонарному лікуванні, що потягло за собою відповідні витрати з боку потерпілого на лікування, підлягає задоволенню повністю, як такий, що знайшов підтвердження в судовому засіданні та визнаний обвинуваченим ОСОБА_61 .

Керуючись ст.ст.368-371, 373-374, 376 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України і призначити йому покарання за це кримінальне правопорушення виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

ОСОБА_35 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України і призначити йому покарання за це кримінальне правопорушення виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України шляхом поглинення більш суворим покаранням, призначеним цим вироком обвинуваченому ОСОБА_39 , менш суворого покарання, призначеного вироком Галицького районного суду м.Львова від 03.12.2020 року за ч.2 ст.185 КК України у виді 1 року 6 місяців позбавлення волі, остаточно призначити ОСОБА_39 до відбуття покарання у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією всього майна.

Строк покарання ОСОБА_60 та ОСОБА_39 обчислювати з моменту їх фактичного затримання, тобто з 15 грудня 2018 року кожному.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_60 та ОСОБА_39 в строк відбування покарання термін їх попереднього ув`язнення, а саме: з моменту фактичного затримання з 15.12.2018 року до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_60 та ОСОБА_39 у вигляді тримання під вартою у Державній установі Київський слідчий ізолятор Міністерства Юстиції України - залишити без змін до набрання вироком законної та вважати продовженим до набрання вироком законної сили.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки «Nomi» ІМЕІ: НОМЕР_8 , ІМЕІ2: НОМЕР_9 ; пластиковий корпус від сім-карти з серійним номером НОМЕР_10 ; револьвер флобера Stalker titanium 4 mm, серійний номер НОМЕР_11 з документами про його придбання; розкладний ніж, чорного кольору «бабочка»; мобільний телефон марки «Bravis», ІМЕІ 1: НОМЕР_12 , ІМЕІ 2: НОМЕР_5 з сім-картами № НОМЕР_6 та № НОМЕР_7 ; експрес-накладну №6116 від 11.12.2018 року Нова Пошта та візитку готельно-ресторанного комплексу «Комфорт», що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів Дніпровського управління поліції ГУНП в м.Києві - знищити.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Самсунг Гелексі Дуос», ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , шкіряну кепку, чорного кольору та наплічну сумку чорного кольору з надписом «Bolo», що належать потерпілому ОСОБА_18 та передані на зберігання останньому під розписку -залишити у володінні та користуванні потерпілого ОСОБА_18 .

Стягнути з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 процесуальні витрати у розмірі 2426 гривні 30 копійок у дольовому порядку, тобто по 1213 гривень 15 копійок з кожного на користь держави за проведення по справі судово-медичної експертизи.

Цивільний позов, заявлений по справі потерпілим ОСОБА_18 про відшкодування завданої злочином на його користь матеріальної шкоди у розмірі 30255 гривень- задовольнити повністю. Стягнути з ОСОБА_32 та ОСОБА_33 на користь потерпілого ОСОБА_18 30255 (тридцять тисяч двісті п`ятдесят п`ять) гривень на відшкодування, завданої здлчином матеріальної шкоди в солідарному порядку

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3