Справа № 496/1877/24
Провадження № 1-кс/496/872/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Біляївської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000251 від 08.03.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Дізнавач звернувся до суду з клопотанням про арешт майна, яке мотивує тим, що 07.03.2023р. о 11:06 год. за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки», громадянин ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з метою безперешкодного перетину державного кордону працівникам СБУ пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.06.2022р. та довідку ВЛК № 2/466 від 27.06.2022р. видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на власне ім`я з явними ознаками підробки. (ЄО-3355). Першочерговими слідчими діями, 07.03.2024 року у період часу з 15:41 год. по 15:44 год. за адресою Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені, проведено огляд місця події, за участю громадянина ОСОБА_6 у якого виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного номер НОМЕР_1 від 27.06.2022р. та довідку ВЛК номер №2/466 від 27.06.2022р., видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_5 , які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету №WAR1937115.

Згідно постанови дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області молодшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 від 08.03.2024р. вказані вище об`єкти, вилучені у ході огляду місця події, визнані речовими доказами та долучені до матеріалів кримінального провадження. Допитаний як свідок співробітник СБУ ОСОБА_7 пояснив, що 07.03.2024р. за адресою Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки-Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені під час перевірки документів ОСОБА_6 , який з метою перетину державного кордону України пред`явив тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідку ВЛК видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на його ім`я було встановлено, що вказані документи мають ознаки підробки, а саме, відсутній штрих-код, підписи посадових осіб вписано за допомогою факсиміле, а також згідно бази «Оберіг» дана особа не перебуває на обліку в РТЦК та СП. Вилучене майно необхідне органу досудового розслідування з метою подальшого призначення у кримінальному провадженні судової експертизи. Тому з метою збереження речових доказів, просить накласти арешт на вилучені документи.

Прокурор, в судове засідання не прибув, прохальна частина клопотання містить заяву про розгляд справи за його відсутності.

Дізнавач надав до суду листа в якому просить справу розглядати за його відсутністю, не заперечував проти того, щоб не накладали арешт, так як у нього є відповідь від РТЦК, що вказані документи видавались.

Представник власника майна ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_8 надав до суду заперечення в якому пояснив, що згідно листа ІНФОРМАЦІЯ_3 від 12.03.2024 р. № 07/2748 була отримана інформація, якою спростовуються твердження дізнавача та безпідставність накладення арешту із забороною користування, розпорядження та відчуження майна ОСОБА_5 , зокрема, гр. ОСОБА_5 дійсно перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 до 27.06.2022 р. та проходив медичний огляд та військово-лікарською комісією ІНФОРМАЦІЯ_4 визнаний непридатним до військової служби із виключенням з військового обліку, тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_2 від 27.06.2022 р. та довідка військово-лікарської комісії № 2/466 від 27.06.2022 р., ОСОБА_5 видавалось. Вважаю, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт вказаного майна є необґрунтованим.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в ч.1 ст. 98 КПК України вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, в тому числі, враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) (збереження речових доказів); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Крім того, відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З огляду на вищевказане, слідчий суддя вважає, що довідка ВЛК № 2/466 від 27.06.2022р. та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 27.06.2022р. видані ІНФОРМАЦІЯ_2 на ім`я ОСОБА_5 , не відповідають вимогам ст. 98 КПК України, оскільки вказані документи є дійсними, про що, зазначив сам дізнавач, та не можуть бути речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

Відповідно ч. 3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст. ст. 98, 170-173 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання дізнавача СД Одеського районного управління поліції № 2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна залишити без задоволення.

Негайно повернути тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, виданого на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 номер НОМЕР_1 від 27.06.2022р., довідку ВЛК видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 видана ІНФОРМАЦІЯ_2 номер №2/466 від 27.06.2022р., упаковані до експертного сейф-пакету №WAR1937115, що були вилучені в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Маяки, на пункті пропуску «Маяки- Удобне», 49 КМ траси Одеса-Рені, які визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000251.

Ухвалу допустити до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1