Справа №463/1135/24
Провадження №1-кс/463/1501/24
У Х В А Л А

28 лютого 2024 року слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, ОСОБА_5 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000124 від 28.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України та з інших питань, -

в с т а н о в и в :

заявники звернулися до слідчого судді зі скаргою на постанову старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 30 червня 2023 року про закриття кримінального провадження №0000124 від 28.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України, просили скасувати зазначену постанову з мотивів та підстав викладених у скарзі, а також з інших питань.

Скаргу мотивують тим, що першим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові проводилося досудове розслідування кримінального провадження №0000124, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України, за фактом службової недбалості вчиненої працівниками УДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області, працівниками ГУМВС України у Львівській області, слідчим прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , працівниками Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, працівниками Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області при вилучені, прийнятті на відповідальне зберігання та зберіганні транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України. 30.06.2023 слідчим ТУ ДБР винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Враховуючи наведене вважають вказану постанову незаконною та безпідставною, тому просять її скасувати. Окрім цього просять надати на ознайомлення матеріали кримінального провадження та перерахувати всі порушення норм КПК слідчим та повідомити про них прокурора.

Скаржники на розгляд скарги не з`явилися, в поданій скарзі просили таку слухати у їх відсутності, про розгляд справи судом належним чином повідомлялися.

Враховуючи положення ч.1 ст.28 КПК України, яка передбачає, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки, а положеннями ч.3 ст.306 КПК України хоч і визначено, що розгляд скарг на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування здійснюється за обов`язкової участі особи, яка подала скаргу, але наслідки неявки у судові засідання такої не визначено, з врахуванням клопотання скаржника, слідчий суддя вважає, що скаргу слід розглянути у відсутності скаржника на підставі наявних матеріалів. Як передбачено ч. 2 ст. 8, ч. 5 ст. 9 КПК України, принципи верховенства права та законності застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). Він звертає увагу на практику Європейського суду з прав людини, якою сформовано критерії визначення розумності процесуальних строків у кримінальному провадженні, зокрема, Рішення ЄСПЛ у справі "Кениг проти Федеративної республіки Німеччини". Відповідно до п. 99 цього рішення: "розумний строк розгляду в сенсі п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод оцінюється з огляду на обставини справи. Вивчаючи розумність строків кримінального процесу, суд звертає увагу (поміж іншим) на складність справи, поведінку заявників суд вирішив справу слухати у їх відсутності.

Представник суб`єкта оскарження - Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м.Львові, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, подав до суду заперечення та скерував матеріали кримінального провадження для огляду та дослідження.

На підставі ст. 107 КПК України фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши матеріали скарги та матеріали кримінального провадження №0000124 від 28.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України, приходжу до наступного висновку.

Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений ч.1 ст. 303 КПК України. Зокрема, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч. 2 ст. 9 КПК України слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував, що органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або використовувати такі висновки як підставу для своїх рішень (справа «Ассенов та інші проти Болгарії»). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справах «Танрікулу проти Туреччини» та «Ґюль проти Туреччини»).

Згідно з ч. 4 ст. 284 КПК України про закриття кримінального провадження слідчий, прокурор приймає постанову, яку може бути оскаржено у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором, показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

У п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року в справі «Михалкова та інші проти України» розтлумачено, що за статтею 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Як вбачається з матеріалів скарги в провадженні старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 перебувало кримінальне провадження №0000124 від 28.12.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 Кримінального кодексу України.

Постановою старшого слідчого першого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, ОСОБА_5 від 30.06.2023 вказане кримінальне провадження було закрито.

Частини 1, 2 ст. 22 КПК України передбачають, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи скаргу на постанову про закриття кримінального провадження з підстав неправильності та неповноти досудового розслідування, слідчий суддя вважав за необхідне з метою перевірки доводів заявника оглянути матеріали кримінального провадження та надати правову оцінку процесуальним діям слідчого під час проведення досудового розслідування, за наслідками яких була винесена оскаржувана постанова. Як вбачається, що під час досудового розслідування було допитано ОСОБА_3 , який повідомив, що працівниками УДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області, працівниками ГУМВС України у Львівській області, слідчим прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , працівниками Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, працівниками Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області при вилучені, прийнятті на відповідальне зберігання та зберіганні транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 скоєно службову недбалість, що проявилась у пошкодженні вказаного ТЗ, що підтверджується висновком експерта. Окрім цього, відсутні будь які документи, що свідчать про вилучення ТЗ.

Згідно показів ОСОБА_4 стало відомо, що у 2012 році під час затримання її чоловіка ОСОБА_3 за підозрою у скоєнні злочину було вилучено автомобіль марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , який в подальшому у 2012 році нею був виявлений біля приміщення ГУМВС України у Львівській області та в подальшому його транспортували в Пустомитівський РВ ГУМВС України у Львівській області, звідки у квітні 2017 року вона його отримала на відповідальне зберігання. В результаті чого, внаслідок службової недбалості слідчих та працівників поліції, які мали стосунок до неналежного зберігання ТЗ, її автомобіль зазнав багатьох пошкоджень. За результатами проведеної експертизи №2033 від 03.05.2017 встановлено, що внаслідок неналежного зберігання автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 їй завдано збитків на суму 36230, 11 грн.

Згідно висновку судового експерта ОСОБА_7 №2033 від 03.05.2017 експертного автотоварознавчого дослідження, вартість матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок необхідності відновлення цього автомобіля (приведення до працездатного стану) після його тривалого зберігання в неналежних умовах з квітня 2012 року до квітня 2017 року, становить 36230, 11 грн. (тридцять шість тисяч двісті тридцять гривень одинадцять копійок).

Вказане кримінальне правопорушення, передбачене ст. 367 КК України та характеризується наявністю трьох ознак у їх сукупності: 1) дія або бездіяльність службової особи; 2) наслідки у вигляді істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам окремих громадян, або державним чи громадським інтересам, або інтересам окремих юридичних осіб; 3) причинний зв`язок між вказаним діями чи бездіяльністю та шкідливими наслідками. Суб`єктивна сторона такого кримінального правопорушення характеризується виключно необережністю.

При цьому, згідно з п. 3 примітки до ст. 364 Кримінального кодексу України, істотною шкодою у статтях 364, 365, 367, вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Так постанови про закриття кримінального провадження неодноразово скасовувалась зокрема з підстав наведених в ухвалах слідчих суддів та такі не виконанні слідчим так як не встановлена, яка саме шкода завдана та в якому розмірі. Однак як вбачається за результатами експертизи така становить 36230, 11 грн. (тридцять шість тисяч двісті тридцять гривень одинадцять копійок). В оскаржуваній постанові від 30.06.2023 зазначена завдана шкода та така аргументована. Відповідно до аналізу висновку судового експерта, частину збитків, які заподіяні внаслідок тривалого зберігання автомобіля, нанесено після того, як ОСОБА_3 отримав транспортний засіб зі стоянки та внаслідок самостійного руху отримав часткові пошкодження, в той же час гарантія від офіційного виробника на лакофарбове покриття «Chevrolet» - 5 років або 100 000 км пробігу в залежності від того, що настане раніше, строк служби гумових виробів також становить обмежений термін. Таким чином, частина наявних пошкоджень на автомобілі з`явились внаслідок тривалого проміжку часу, а сама експлуатація автомобіля передбачає його знаходження на відкритому повітрі та лакофарбове покриття та інші запчастини мають гарантійний термін використання до 5-ти років.

В ході досудового розслідування також надано оцінку факту отримання ОСОБА_3 транспортного засобу, який на даний час є доказом у кримінальному провадженні № 00000713 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні.

Разом з тим, ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 05.01.2017 року, якою визначено місце зберігання транспортного засобу відмовлено у скасуванні арешту на майно, а тому не вбачається законних та об`єктивних підстав скасування постанови слідчого про арешт майна від 25.03.2012, про що зазначено у вказаній ухвалі Сихівського районного суду м. Львова.

Враховуючи викладене, слідчий дійшов висновку, що ОСОБА_3 у заяві про вчинення кримінального правопорушення наводить суб`єктивні відомості з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом працівниками УДСБЕЗ ГУ МВС у Львівській області поза власника ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , а також з приводу службової недбалості та перевищення службових повноважень, пов`язаним із незаконним, на думку заявника, накладенням арешту на майно.

В той же час, нанесення можливої шкоди пов`язаної із втратою заробітку на вказаному авто, (оренда, таксування, використання у бізнесі тощо), шкоди через втрату можливості отримання допомоги через користуванням автомобілю та вимогою заявника необхідності встановленням винуватців з метою подання цивільного позову є нікчемними, так як арешт на автомобіль під час розгляду в судовому засіданні не скасовано, про що вказано вище, а транспортний засіб передано для відповідального зберігання ОСОБА_4 саме для проведення технічного обслуговування та провадження належного зберігання транспортного засобу для забезпечення його експлуатаційних властивостей.

Таким чином, передача транспортного засобу на відповідальне зберігання ОСОБА_4 та здійснення витрат для забезпечення експлуатаційних характеристик виконані на вимоги, що зазначені в ухвалі Сихівського районного суду м. Львова від 05.01.2017 року.

Окрім цього, необхідно зазначити, що навіть у випадку підтвердження всієї суми збитків, викладених у висновку судового експерта ОСОБА_7 №2033 від 03.05.2017 для відновлення цього автомобіля (приведення до працездатного стану) після його тривалого зберігання в неналежних умовах з квітня 2012 року до квітня 2017 року така суме не перевищуватиме 36230, 11 грн.

Враховуючи наведене проведеним розслідуванням не встановлено факту заподіяння істотної шкоди чи тяжких наслідків. Натомість доводи скаржників щодо факту службової недбалості вчиненої працівниками УДСБЕЗ ГУМВС України у Львівській області, працівниками ГУМВС України у Львівській області, слідчим прокуратури Львівської області ОСОБА_6 , працівниками Пустомитівського РВ ГУМВС України у Львівській області, працівниками Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУНП у Львівській області при вилучені, прийнятті на відповідальне зберігання та зберіганні транспортного засобу автомобіля марки «Chevrolet Lacetti» д.н.з. НОМЕР_1 у кримінальному провадженні № 00000713 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 368 КК України та є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, не знайшли свого підвердження. В такому випадку у КПК України передбачена належна правова процедура усунення слідчого від розслідування. Зокрема, у відповідності до п. 8 ч.2 ст.36 КПК України, прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування та призначення іншого слідчого, в тому числі у випадку неефективного досудового розслідування.

Окрім цього основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Відповідно до ч. 1. ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно вимог ст. 40 КПК України, слідчий, серед іншого, наділений повноваженням приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом. Слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Процесуальна самостійність слідчого є важливий елемент його статусу, який полягає у праві слідчого при провадженні розслідування самостійно приймати всі рішення про його спрямування і про провадження слідчих дій при повній відповідальності за їх законне і своєчасне проведення.

Враховуючи наведене, постанова слідчого про закриття кримінального провадження мотивована, її зміст відповідає фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають провадження у справі і обумовлюють її закриття, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу (ст. 110 КПК України). Слідчий суддя звертає увагу, що обов`язковими елементами складу злочину є суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт та об`єктивна сторона. Висновок про закриття кримінального провадження можливий за відсутності складу злочину у разі, якщо в діянні відсутній хоча б один із наведених елементів. Дослідивши постанову на її відповідність в цій частині то така виконана в повному обсязі з дотриманням вимог встановлених чинним законодавством.

Вказана постанова слідчого є законною, обґрунтованою, належно мотивованою та відповідає вимогам кримінального процесуального закону України, а тому не підлягає скасуванню. Щодо питання ознайомлення із матеріалами справи, то з таким клопотанням скаржникам необхідно звернутися до слідчого в провадженні якого перебуває вказане кримінальне провадження.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу, що за наслідками розгляду скарги вправі прийняти одне з рішень визначених в ст. 307 КПК України, яка не передбачає можливість вжиття заходів до слідчого та звертатися із таким до прокурора, а тому до задоволення не підлягає.

Керуючись вимогами ст.ст.303, 306, 307, 372 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

в задоволені скарги відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1