Справа № 344/4471/20
Провадження № 11-кп/4808/17/24
Категорія ч.2ст. 345 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами прокурора та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , на вирок Івано-Франківського міського суду від 17.05.2023 року, у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України,-

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Москва, РФ, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, в цивільному шлюбі, не працює, має судимість за вироком Апеляційного суду Івано-Франківської області за ч.4 ст.187, ч.5 ст.186, ч.3 ст.185 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.342, ч.2 ст.345 КК України та засуджено до покарання:

- за ч.2 ст.342 КК України у виді арешту строком на 6 місяців;

- за ч.2 ст.345 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців.

ОСОБА_8 вчинив опір працівникові правоохоронного органу, під час виконання ним службових обов`язків, а також умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків за наступних обставин.

Так, 15.09.2019 року о 20 год., екіпаж «Ясень-0104» у складі поліцейського взводу №2 роти №2 Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції ОСОБА_10 та поліцейського взводу №2 роти №2 лейтенанта поліції ОСОБА_11 , які були одягнуті в однострій поліцейського, після проведення інструктажу керівництвом Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області та отримання табельної вогнепальної зброї, спеціальних засобів, заступили на маршрут патрулювання в м. Івано-Франківську. Таким чином, лейтенант поліції ОСОБА_10 та лейтенант поліції ОСОБА_11 знаходились при виконанні службових обов`язків по забезпеченню громадської безпеки та порядку.

15.09.2019 року близько 21 год. на службовий планшет екіпажу «Ясень-0104» надійшло повідомлення від ОСОБА_12 про пошкодження його майна. З метою виконання вимог ст.23 Закону України «Про національну поліцію» щодо здійснення своєчасного реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події, працівники поліції ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , використовуючи службовий автомобіль марки «Renault Duster» прибули за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_12 повідомив, що особа, яка пошкодила його автомобіль знаходиться в приміщенні під`їзду №2 в будинку АДРЕСА_1 , при цьому описав особу правопорушника. Реагуючи на усне звернення заявника ОСОБА_12 , працівники поліції, зайшли до приміщення зазначеного будинку та піднялись на шостий поверх, після чого почали дзвонити у квартиру №75 .

В цей час на сходову клітку шостого поверху вищевказаного будинку прийшов ОСОБА_8 , який в руках тримав предмет ззовні схожий на шиномонтажний лом та розпочав рухатись до квартири №75 .

Працівники поліції, побачивши ОСОБА_8 , який за зовнішніми ознаками підходив під опис заявника ОСОБА_12 , як особа, яка вчинила правопорушення, використовуючи превентивний поліцейський захід, передбачений ст.32 Закону України «Про національну поліцію», надали законну вимогу пред`явити документи, що посвідчують особу.

В цей час в ОСОБА_8 , який знаходився на сходовій клітці шостого поверху, виник неправомірний умисел, спрямований на здійснення відносно працівників правоохоронного органу опору, а саме активної фізичної протидії з метою перешкоджання нормальній діяльності правоохоронних органів, підриву їх авторитету та перешкоджання законному затриманню.

З метою реалізації свого неправомірного умислу, ОСОБА_8 розпочав висловлюватися образливими, нецензурними словами в сторону поліцейських ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та погрожувати застосуванням фізичної сили. На законну вимогу працівників поліції припинити свою протиправну поведінку ОСОБА_8 відреагував агресивно та продовжив вести себе зухвало.

Надалі, ОСОБА_8 , з метою протидії працівникам правоохоронного органу виконання своїх службових обов`язків, став чинити їм активний фізичний опір, який виразився в застосуванні фізичної сили, при цьому умисно розпочав штовхати працівників поліції, шарпати за однострій поліцейського та намагався вирватись від законного затримання, чим злісно не виконував їх законні вимоги щодо припинення неправомірних дій.

В ході вчинення активного фізичного опору, ОСОБА_8 , усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, умисно наніс декілька ударів ногами в ділянку правої гомілки ОСОБА_11 .

Надалі, ОСОБА_8 , продовжуючи свої неправомірні дії, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи достовірно обізнаним, що перед ним перебувають працівники правоохоронного органу під час виконання своїх службових обов`язків, умисно здійснив укус в ділянку правого передпліччя ОСОБА_10 .

В результаті неправомірних дій ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правої гомілки, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №542 від 17.12.2019 року відноситься до легких тілесних ушкоджень; потерпілому ОСОБА_10 - тілесне ушкодження у вигляді садна в ділянці правого передпліччя, яке згідно висновку судово-медичної експертизи №543 від 17.12.2019 року відноситься до легких тілесних ушкоджень.

З метою припинення неправомірних дій ОСОБА_8 , для забезпечення особистої безпеки та безпеки інших осіб, поліцейські, в силу положень ст.ст. 29, 42-45 Закону України «Про національну поліцію», застосували відносно ОСОБА_8 законні, необхідні та ефективні поліцейські заходи примусу - фізичну силу та спеціальний засіб - кайданки.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду прокурор та захисник подали апеляційні скарги.

Прокурор вважає вирок таким, що підлягає скасуванню з підстав невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого. Зазначає, що суд не врахував фактичні обставини кримінального правопорушення, які свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а покарання не відповідає меті кримінального покарання. Судом не достатньо враховано, що згідно інформації, яка міститься в досудовій доповіді органу пробації в обвинуваченого високий ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та високий ризик небезпеки, яку він становить для суспільства.

Крім того, судом не врахована і суспільна небезпека злочинів, передбачених ч.2ст.342, ч.2 ст.345 КК України, зокрема обвинуваченим вчинено злочин проти авторитету органів державної влади.

Просить скасувати вирок в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8

за ч.2 ст.342 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців;

за ч.2 ст.345 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник вважає вирок незаконним та необґрунтованим, висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що вимоги працівників поліції не носили законного характеру, оскільки свідок ОСОБА_12 не бачив, що саме ОСОБА_8 пошкодив його автомобіль, а лише сварився з ним з балкону. Тому, працівники поліції, побачивши ОСОБА_8 , безпідставно почали з ним поводитись, як з особою, що вчинила правопорушення. При цьому, на його вимогу, працівники поліції не показали свої службові посвідчення. Після цього, поліцейські безпідставно застосували до нього фізичну силу та кайданки, чим заподіяли сильний фізичний біль. Інстинктивно ОСОБА_8 намагався вирватись та вкусив одного з потерпілих, а іншого неумисно вдарив ногою, заподіявши потерпілим легкі тілесні ушкодження з метою самозахисту. Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції.

Просить вирок змінити, а саме виправдати ОСОБА_8 в частині обвинувачення за ч.2 ст.345 КК України та за ч.2 ст.345 КК України щодо потерпілого ОСОБА_11 . При цьому, просить визнати наявність обставин, які пом`якшують покарання та передбачені п.п. 1,7 ч.1 ст.66 КК України, застосувати до ОСОБА_8 вимоги ст.75 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений та його захисник підтримали апеляційну скаргу захисника та заперечували проти апеляційної скарги прокурора. Надали суду документи на підтвердження погашення судимості.

Прокурор та потерпілі заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника та наполягали на задоволенні апеляційної скарги прокурора. Прокурор просив виключити відомості про судимість обвинуваченого, позаяк вони впливають на призначення покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та промови сторін кримінального провадження, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, з таких підстав.

У відповідності до положень ч.1, ч.2 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог закону суд першої інстанції в повній мірі дотримався.

Що стосується апеляційних доводів захисника та прокурора, вони не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

Так, доводи захисника про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.342 КК України, а також ч.2 ст.345 КК України щодо потерпілого ОСОБА_11 , не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді.

Суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки сукупністю доказів у кримінальному провадженні доведено приїзд працівників поліції ОСОБА_11 та ОСОБА_10 на місце кримінального правопорушення у зв`язку із надходженням виклику громадян. На місце вони прибули на службовому автомобілі та були одягнуті в однострій працівників поліції. Після з`ясування обставин, що послугували заяви до поліції про правопорушення, вони попрямували у квартиру, де проживає ОСОБА_8 . Такі обставини підтверджуються як показаннями потерпілих, так і показаннями свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції.

При цьому, свідок ОСОБА_12 пояснив, що не бачив хто пошкодив автомобіль, проте з ним, з приводу неправильного паркування автомобіля, сварився ОСОБА_8 , який спустився з квартири з металевим ломом в руках. Побачивши, що під`їхали працівники поліції, ОСОБА_8 зайшов у під`їзд.

Зазначені докази спростовують доводи сторони захисту, що працівники не мали права перевіряти документи та опитувати ОСОБА_8 , оскільки була заява про правопорушення і вони були зобов`язані з`ясувати обставини за заявою. Такі обов`язки і повноваження передбачені відповідними нормами ЗУ «Про національну поліцію».

Не знайшли свого підтвердження і доводи захисника, що працівники поліції безпідставно застосували до обвинуваченого фізичну силу та спеціальні засоби - кайданки. Як пояснили потерпілі, зустрівши Люшняка на сходовому майданчику, вони попросили зупинитися та пред`явити документи. ОСОБА_8 відмовився та намагався зайти в квартиру. При цьому він погодився агресивно, нецензурно лаявся. В його руках був металевий предмет схожий на шиномонтажний лом.

Показання потерпілих про заподіяння їм ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, окрім показань потерпілих та свідка, підтверджується медичними документами та висновками судово-медичних експертиз.

Усвідомлення обвинуваченим, що він на сходовому майданчику спілкується саме з працівниками поліції, не спростовано і показаннями обвинуваченого як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Доводи захисника, що вимоги поліцейських висловлені ОСОБА_8 на сходовому майданчику, є незаконними, а тому він мав право їх не виконувати, не ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так, відповідно до ЗУ «Про національну поліцію»,

-ст.23 п.5, поліція відповідно до покладених на неї завдань, окрім іншого, здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

- ст.30 ч.1, ч.2, поліція для виконання покладених на неї завдань вживає заходів реагування на правопорушення, визначені Кодексом України про адміністративні правопорушення та Кримінальним процесуальним кодексом України, на підставі та в порядку, визначених законом. Поліція для охорони прав і свобод людини, запобігання загрозам публічній безпеці і порядку або припинення їх порушення також застосовує в межах своєї компетенції поліцейські превентивні заходи та заходи примусу, визначені цим Законом.

- ст. 31 ч.1 п.п.1-3, поліція може застосовувати такі превентивні заходи: перевірка документів особи; опитування особи; поверхнева перевірка і огляд.

- ст. 32 , поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в документах, зокрема у таких випадках: якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення; якщо особа перебуває в місці вчинення правопорушення або дорожньо-транспортної пригоди, іншої надзвичайної події; якщо зовнішні ознаки особи чи транспортного засобу або дії особи дають достатні підстави вважати, що особа причетна до вчинення правопорушення .

- ст.33, поліцейський може опитати особу, якщо існує достатньо підстав вважати, що вона володіє інформацією, необхідною для виконання поліцейських повноважень. Для опитування поліцейський може запросити особу до поліцейського приміщення.

Таким чином, дії потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які були працівниками поліції, перебували при виконанні службових обов`язків та діяли в межах звернення громадян про вчинене правопорушення, були законними та обґрунтованими.

За таких обставин, твердження сторони захисту про відсутність опору працівникам поліції з боку обвинуваченого, оскільки ті діяли не в межах своїх службових повноважень, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Не переконливими є і твердження обвинуваченого, що він не навмисно декілька разів вдарив працівника поліції ОСОБА_11 по нозі, оскільки факт активного опору та агресивної поведінки обвинуваченого підтверджується вищенаведеними доказами. Окрім іншого, і тими обставинами, що він вкусив працівника поліції ОСОБА_10 .

Не заслуговують на увагу апеляційного суду і доводи прокурора, що суд призначив надто м`яке покарання.

Згідно з ч.2 ст.65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог Закону, роз`яснень Пленуму ВСУ та призначив покарання достатнє та необхідне задля досягнення мети передбаченої ст.50 КК України.

Суд належним чином врахував, конкретні обставин кримінального провадження, характер вчинених кримінальних правопорушень, тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень.

Таким чином, вимога прокурора про призначення більш суворого покарання, не заслуговує на увагу апеляційного суду.

Крім того, суд першої інстанції у вироку зазначив, що обвинувачений ОСОБА_8 на момент вчинення кримінального правопорушення має судимість за ст.309 ч.1 КК України за вироком Івано-Франківського міського суду від 22.11.2011р.

Проте, як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_8 сплатив штраф в день ухвалення вироку, тобто відбув покарання, а тому, на підставі п.2-1 ст.89 КК України, судимість за цією статтею погашена, а тому указівка на судимість за ст.309 ч.1 КК України підлягає виключенню з оскаржуваного вироку.

Також, апеляційний суд враховує, що згідно із Законом № 3342-IXвід 23.08.2023 року покарання у виді арешту може застосовуватись лише до військовослужбовців. Цим же законом у санкції ч.2 ст.342 КК України, покарання у виді штрафу замінено на покарання у виді апробаційного нагляду на строк до 4 років. Оскільки суд першої інстанції за зазначеною статтею призначив ОСОБА_8 покарання у виді арешту, вирок в цій частині підлягає заміні.

Пробаційний нагляд не пов`язаний з обмеженням або позбавленням волі особи і 2 роки такого нагляду буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_8 , а також для запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, обвинуваченого ОСОБА_8 слід вважати засудженим за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

В решті вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги прокурора та захисника задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 17.05.2023 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з вироку суду першої інстанції відомості про судимість ОСОБА_8 за ст.309 ч.1 КК України, зазначивши, що він є несудимим за цією статтею.

В частині призначеного покарання за ч.2 ст.342 КК України вирок змінити та вважати ОСОБА_8 засудженим за ч.2 ст.342 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4 ОСОБА_5