Справа № 464/4349/24
пр.№ 1-кс/464/896/24
03 липня 2024 року м.Львів
Слідчий суддя Сихівського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , з участю дізнавача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові клопотання про тимчасовий доступ до речей і документів,
в с т а н о в и в :
дізнавач СД ВП № 2 ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області ОСОБА_4 у зв`язку із досудовим розслідуванням кримінального провадження звернувся до суду з клопотанням, погодженим із прокурором у кримінальному провадженні прокурором Франківської окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_5 про надання тимчасового доступу до речей та документів, що знаходяться у Західному ГРУ АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ».
На підставі ч.4 ст.163 КПК України суддя розглядає клопотання у відсутності представника особи, у володінні якої знаходяться документи.
Заслухавши дізнавача, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по таких, слідчий суддя дійшов до наступного висновку з огляду на таке.
Виходячи із положень ст.ст.131, 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження і полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
За вимогами ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових дій), витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Отже, чинним законодавством надано дізнавачу/слідчому/прокурору право одержувати безперешкодно і безоплатно від осіб на запит необхідні у справі відомості.
Як урегульовано ст.60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.
Окрім цього, п.5 ч.1 ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах та документах, належать відомості, які можуть становити банківську таємницю.
Статтею 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено порядок розкриття банківської таємниці.
Саме частиною 1 цієї ж статті передбачено розкриття банками інформація щодо юридичних та фізичних осіб, що становить банківську таємницю, органам прокуратури України, Служби безпеки України, Державному бюро розслідувань, органам Національної поліції України, Національному антикорупційному бюро України, Бюро економічної безпеки України, Антимонопольному комітету України, Національному агентству з питань запобігання корупції, Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, - на їхні запити щодо банківських рахунків клієнтів та операцій, проведених на користь чи за дорученням клієнта, у тому числі операцій без відкриття рахунків, а саме відомості на конкретно визначену дату або за конкретний проміжок часу та стосовно конкретної юридичної або фізичної особи, фізичної особи - підприємця про: наявність рахунків, номери рахунків, залишок коштів на рахунках, операції списання з рахунків та/або зарахування на рахунки, призначення платежу, ідентифікаційні дані контрагента (для фізичних осіб - прізвище, ім`я та по батькові, ідентифікаційний номер платника податку; для юридичних осіб - повне найменування, ідентифікаційний код у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань), номер рахунку контрагента та код банку контрагента.
Таким чином, державні органи, визначені в ч.1 ст.62 Закону України "Про банки і банківську діяльність", можуть отримати на письмовий запит без рішення суду доступ до інформації про операції за рахунками осіб. Слід звернути увагу дізнавачу, що покликання банків на п.2 вказаної норми Закону при відмовах у наданні органам, визначеним у п.1 цієї норми Закону, є помилковим, адже ст.62 цього Закону визначений чіткий порядок, а визначення «рішення суду» та «судове рішення», не є тотожними, а відтак в КПК України постановлення процесуального документа як «рішення» не передбачено.
Підстави, зазначені у клопотанні дізнавача, погодженому прокурором, є формальними та недостатньо обґрунтованими, без врахування фактичних підстав, передбачених КПК України, зокрема не зазначено чи звертався дізнавач або прокурор до банку із запитом для отримання доступу до документів, що перебувають у володінні банку без ухвали слідчого судді та яка була надана відповідь. Водночас у суді дізнавач запевнив, що з відповідним запитом ні органи НП України, ні процесуальні прокурори до банку не звертались; та жодних заходів у порядку Закону України «Про банки і банківську діяльність» органом досудового розслідування та прокурором не здійснювалось, пояснити причини такої процесуальної бездіяльності не зміг.
Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються (ч.5 ст.132 КПК України).
Саме дізнавач повинен довести, що без такого втручання в права і свободи особи, як тимчасовий доступ, виконати завдання досудового розслідування буде неможливо.
Наведене позбавляє слідчого суддю можливості встановити необхідність застосування такого заходу кримінального провадження як тимчасовий доступ, а тому подане клопотання в цій частині є передчасним.
Подане слідчому судді клопотання слідчого, погоджене з прокурором, не містить належних та достовірних підтверджень належності потерпілому номеру банківського рахунку, картка якого не оглянута, як і мобільний телефон із сім-карткою, якими останній користувався при здійсненні переказу коштів на іншу картку, інформація по якій становить охоронювану законом банківську таємницю та перебуває у володінні банку. До того ж дізнанню слід звернути увагу на те, що інформація розкривається за номером рахунку, який не є тотожним номеру картки, яка може змінюватися незалежно від номера рахунку.
Рапорт дізнавача про дзвінок на гарячу лінію АТ КБ « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яким встановлено обслуговування банківської картки, не є належним доказом.
З урахуванням характеру документів, які жодного доказового значення не мають, оскільки такими не зафіксовано жодних відомостей про обставини кримінального правопорушення, а сам по собі протокол допиту потерпілого не можу бути єдиним безумовним, достовірним та переконливим доказом такого факту, а відомості з банків відсутні.
Таку слідчу (розшукову) дія як огляд банківської картки та мобільного телефону за правилами кримінального процесуального законодавства не проведено, а потерпілий, як клієнт банку, згідно з вимогами ст.56 КПК України вправі подавати докази, в інтересах якого сприяти розслідуванню.
Слідчий суддя не повинен в даному конкретному випадку компенсувати недоліки роботи дізнавача та прокурора, перебираючи на себе функцію органу досудового розслідування.
Приймаючи до уваги викладене вище у своїй сукупності, прокурором та слідчим не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, не встановлено доцільності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ. З урахуванням такого немає передбачених ст.ст.132, 163 КПК України правових підстав для надання тимчасового доступу до зазначених у клопотанні документів, у зв`язку з чим у задоволенні такого слід відмовити.
Крім того як процесуальним прокурорам, так і дізнанню слід роз`яснити наступне.
Виходячи із положень ст.ст.131, 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження і полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володіння якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).
Відповідно до ст.162 КПК України до охоронюваної законом таємниці, яка міститься в речах і документах, належать:
1) інформація, що знаходиться у володінні засобу масової інформації або журналіста і надана їм за умови нерозголошення авторства або джерела інформації;
2) відомості, які можуть становити лікарську таємницю;
3) відомості, які можуть становити таємницю вчинення нотаріальних дій;
4) конфіденційна інформація, в тому числі така, що містить комерційну таємницю;
5) відомості, які можуть становити банківську таємницю;
6) особисте листування особи та інші записи особистого характеру;
7) інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо;
8) персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних;
9) державна таємниця;
10) таємниця фінансового моніторингу;
11) відомості, що становлять професійну таємницю відповідно до Закону України «Про ринки капіталу та організовані товарні ринки».
За вимогами ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових дій), витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.
Отже, чинним законодавством надано право слідчому та прокурору одержувати безперешкодно і безоплатно від осіб на запит необхідні у справі відомості.
Законом України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України та Закону України "Про електронні комунікації" щодо підвищення ефективності досудового розслідування "за гарячими слідами" та протидії кібератакам» від 15 березня 2022 року за № 2137-IX внесено зміни до Кримінального процесуального кодексу України - Розділ IX «Перехідні положення» доповнити пунктом 20-7.
Відповідно до п.20-7 Перехідних положень Кримінального Процесуального Кодексу України під час дії, зокрема, що є в цьому випадку, воєнного стану на території України тимчасовий доступ до речей і документів, визначених у пунктах 2 (відомості, які можуть становити лікарську таємницю), 5 (відомості, які можуть становити банківську таємницю), 7 (інформація, яка знаходиться в операторів та провайдерів телекомунікацій, про зв`язок, абонента, надання телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо), 8 (персональні дані особи, що знаходяться у її особистому володінні або в базі персональних даних, яка знаходиться у володільця персональних даних) частини першої статті 162 цього Кодексу, здійснюється на підставі постанови прокурора, погодженої з керівником прокуратури.
Зазначена норма не виключена із роздулу «Перехідні положення» КПК України та чинна.
Пункт 2 ч.1 ст.615 КПК України стосується усіх інших пунктів частини першої ст.162 КПК України.
Вимога дізнавача у поданому клопотанні щодо стосується відомостей, які становлять банківську таємницю п.5 ч.1 ст.162 КПК України.
Досудовим розслідуванням не дотримано вимог п.20-7 Перехідних положень КПК України.
Керуючись ст.ст.131, 132, 159, 160, 163-166, 309, 369-372 КПК України,
п о с т а н о в и в :
Відмовити у клопотанні.
Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 05.07.24.

Слідчий суддя ОСОБА_6