1Справа № 335/2204/24 1-кс/335/958/2024
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 березня 2024 року м. Запоріжжя
ВСТАНОВИВ:
Крім того, 29.01.2024 року, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з невстановленою особою, збув ОСОБА_5 бойову протитанкову гранату ПГ-7Л, бойову ручну оборонну осколкову гранату Ф-1, бойову ручну наступальну осколкову гранати РГН, 1080 бойових проміжних патронів калібру 5,45х39 мм та 440 бойових гвинтівково-кулеметних патронів калібру 7,62х54 мм за грошові кошти в сумі 8800 грн.
Крім того, 29.02.2024 року, ОСОБА_4 збув ОСОБА_5 гранати типу Ф-1 у кількості 4 одиниці, корпус ручної гранати іноземного виробництва, підривачі іноземного виробництва у кількості 3 одиниці, підривачі УЗРГМ-2 у кількості 3 одиниці, паперовий та полімерний тубуси з ПВР вагою по 100 грамів кожний за грошові кошти в сумі 4000 грн.
Згідно наявної у органу досудового розслідування інформації, причетним до вчинення даного злочину є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
29.02.2024 року, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України проведено обшук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено:
- мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім картою;
- мобільний телефон «Redmi» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 з сім картою;
- грошові кошти в сумі 4000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень № ЛВ2600090, АБ5200957, УЗ8200130, УГ0812905, ЄИ5190252, АМ0606428, ф29455646, ЗГ9811924;
- банківська картка № НОМЕР_3 ;
- банківська картка № НОМЕР_4 ;
- зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.
Вказані речі мають значення речових доказів, оскільки містять у собі інформацію про обставини вчинення злочину.
Метою накладення арешту на вказане майно є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження у зв`язку з наявністю підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Посилаючись на викладене, слідчий росить накласти арешт на предмети і речі, вилучені 29.02.2024 року в ході обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім картою;
- мобільний телефон «Redmi» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 з сім картою;
- грошові кошти в сумі 4000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень № ЛВ2600090, АБ5200957, УЗ8200130, УГ0812905, ЄИ5190252, АМ0606428, ф29455646, ЗГ9811924;
- банківська картка № НОМЕР_3 ;
- банківська картка № НОМЕР_4 ;
- зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.
Слідчий подав суду заяву про розгляд справи без його участі та без відеофіксакції.
Власник майна та його захисник адвокат ОСОБА_7 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки слідчому судді не повідомлено. Їх неявка перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.
За таких обставин фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалось
Вивчивши зміст клопотання та додані до нього письмові докази, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і що б до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Захист здійснюється підозрюваним або обвинуваченим, його захисником або законним представником. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
В межах даного кримінального провадження, стороною обвинувачення 29.02.2024 року, в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України проведено обшук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено:
- мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім картою;
- мобільний телефон «Redmi» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 з сім картою;
- грошові кошти в сумі 4000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень № ЛВ2600090, АБ5200957, УЗ8200130, УГ0812905, ЄИ5190252, АМ0606428, ф29455646, ЗГ9811924;
- банківська картка № НОМЕР_3 ;
- банківська картка № НОМЕР_4 ;
- зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 29.02.2024 року, протоколом огляду, ідентифікації грошових коштів від 29.02.2024 року.
Сторона кримінального провадження вказує на те, що зазначені вилучені речі значення речових доказів, оскільки містять у собі інформацію про обставини вчинення злочину. Метою накладення арешту на вказане майно є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження у зв`язку з наявністю підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Відтак сторона кримінального провадження ставить питання про накладення арешту на вказане у клопотанні майно, яке виявлено та вилучено під час обшуку з тих підстав, що таке має значення речових доказів .
Сторона захисту не спростовано, що вилучене майно не відповідає вимогам ст. 98 КПК України.
Положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Ч. 2 вказаної норми закону передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення:
1) збереження речових доказів;
2) спеціальної конфіскації;
3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру
щодо юридичної особи;
4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
У відповідності до статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
Ч. 2 ст. 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:
1) правову підставу для арешту майна;
2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);
4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);
5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;
6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.
Положеннями ст. 98 КПК України законодавцем визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частинами другою та третьою ст. 170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів та може накладатись на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначених у статті 98 КПК України.
Вивчивши доводи слідчого, на підставі викладеного вище слідчий суддя приходить до переконання, що матеріали провадження містять достатньо даних, які вказують на відповідність критеріям ст. 98 КПК України зазначеного слідчим майна та відповідно і можливості його використання стороною обвинувачення як доказу у кримінальному провадженні.
Встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження є необхідність у проведенні огляду інформації, яка міститься на вилучених мобільних телефонів (месенджери, транзакції, контакти), вказане майно може бути використано як доказ у вчиненні кримінального правопорушення, що виправдовує і є необхідним для накладення арешту з метою забезпечення завдань кримінального провадження, що є також розумним і співрозмірним обмеженню права власності.
Слідчий суддя вважає, що вилучене майно, підлягає арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів слідчому судді необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.
З огляду на вищенаведене, враховуючи, що слідчим у клопотанні доведено необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно, вилучене 29.02.2024 року в ході проведення обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вказане майно з іншими зібраними в ході досудового розслідування доказами може мати суттєве значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України, відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що доводи слідчим у клопотанні щодо накладення арешту на вказане у клопотанні майно є виправданими потребами досудового слідства, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання слід задовольнити.
Крім того, слід зазначити, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба. Тобто, після проведення процесуальних дій в кримінальному провадженні, власник майна може подати клопотання про скасування арешту майна, якщо він доведе, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.
Відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає перелік майна, яке підлягає арешту.
Відповідно до ст. 175 КПК України, ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.
Керуючись ст.ст. 170, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,
ПОСТАНОВИВ:
Накласти арешт на предмети і речі, вилучені 29.02.2024 року в ході обшуку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме:
- мобільний телефон «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім картою;
- мобільний телефон «Redmi» ІМЕІ 1: НОМЕР_2 з сім картою;
- грошові кошти в сумі 4000 гривень, купюрами номіналом 500 гривень № ЛВ2600090, АБ5200957, УЗ8200130, УГ0812905, ЄИ5190252, АМ0606428, ф29455646, ЗГ9811924;
- банківська картка № НОМЕР_3 ;
- банківська картка № НОМЕР_4 ;
- зіп-пакет з порошкоподібною речовиною білого кольору.
Ухвала підлягає негайному виконанню.
Роз`яснити, що у відповідності до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.
Апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції можна подати протягом п`яти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.
Слідчий суддя ОСОБА_1