У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року

м. Київ

справа №490/8604/19

провадження № 51-1853ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного кримінального суду (далі - Суд):

головуюча ОСОБА_1 ,

судді: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу із доповненнями засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від

15 травня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року,

встановив:

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального Кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «СК» Ю.ЕС.АЙ» на користь потерпілої в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 33 850 грн та моральної шкоди 50 076 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1 449 924 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 рокузмінено в частині призначеного покарання. Пом`якшено ОСОБА_4 покарання за ч. 2 ст. 286 КК України до позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки. В іншій частині вирок суду залишено без зміни.

Як установлено судами, 23 червня 2019 року близько 02:20 ОСОБА_4 , перебуваючи у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів, тобто порушуючи вимоги п. 2.9 Правил дорожнього руху, керуючи легковим автомобілем марки «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по освітленій міським електроосвітленням ділянці проїзної частини пр. Героїв України в м. Миколаєві, зі сторони вул. Ульянових в напрямку пров. Парусного, при увімкненому світлі фар головного світла, по лівій смузі руху сухої асфальтованої проїзної частини, яка має по дві смуги руху у кожному напрямку, зі швидкістю 94 км/год, що не відповідає вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху щодо дозволеної швидкості у межах населеного пункту.

В цей же час, пішохід ОСОБА_6 переходила проїзну частину пр. Героїв України в районі перехрестя з вул. Обереговою по регульованому пішохідному переходу (зліва на право по напрямку руху автомобіля) на забороняючий (червоний) сигнал світлофора.

При наближенні до пішохода, водій ОСОБА_4 , проявляючи злочинну недбалість, грубо порушив вимоги п.п. 12.3, 12.4 Правил дорожнього руху, а саме: керуючи транспортним засобом, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміни, які полягали у появі у межах смуги руху автомобіля пішохода, який переходив проїзну частину та створював для нього небезпеку, при виявленні пішохода поблизу перехрестя з вул. Обереговою, не вжив заходів до зменшення швидкості автомобіля аж до повної його зупинки, при цьому рухався зі швидкістю понад 50 км/год, внаслідок чого передньою центральною частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , яка отримала тілесні ушкодження, від яких померла в салоні карети швидкої медичної допомоги.

Короткий зміст наведених у касаційній скарзі вимог та узагальнені доводи особи, яка її подала

Засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вказані судові рішення та звільнити його від відбуванняпокарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. В обґрунтування касаційних вимог засуджений стверджує, що не перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів. Зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання не враховані такі пом`якшуючі обставини, як вчинення злочину внаслідок неправомірної поведінки потерпілої (перебігала дорогу на червоний сигнал світлофора) та часткове відшкодування шкоди (перерахував 20 000 грн на рахунок потерпілої, які вона повернула). Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди 1 500 000 грн не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Мотиви Суду

Суд, перевіривши доводи касаційної скарги, долучені до неї копії судових рішень, дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі

п. 2 ч. 2 ст. 428 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України)з огляду на таке.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 286 КК України у касаційній скарзі засудженим не оскаржуються.

Згідно із положеннями ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого внаслідок суворості, на думку Суду, є необґрунтованими на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Для вибору такого покарання норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував характер, ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким, вчинений з необережності, наслідки вчиненого злочину (смерть потерпілої ОСОБА_6 ), дані, які характеризують особу засудженого, який раніше несудимий, офіційно не працює, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 23 червня 2019 року перебуває на обліку в Миколаївському обласному наркологічному диспансері, наявність обставини, що обтяжує покарання - вчинення злочину особою, що перебуває у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів, а також відсутність обставин, які пом`якшують покарання.

Так, суд першої інстанції, на підставі вищевикладеного, а також приймаючи до уваги обставини скоєння злочину, форму вини, мотиви, спосіб його вчинення, дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_4 неможливе без ізоляції від суспільства, і вважав за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, що буде відповідати його особі і тяжкості вчиненого злочину, і буде необхідним та достатнім для його виправлення та перевиховання.

У суді апеляційної інстанції кримінальне провадження переглядалось за апеляційною скаргою засудженого. Під час апеляційного розгляду до суду було надано характеристики від сусідів, за місцем мешкання засудженого та з благодійного фонду «ФІВВС», відповідно до яких, ОСОБА_4 характеризується виключно з позитивного боку та безоплатно допомагає фонду у виконанні його завдань. Також надані квитанції про добровільне перерахування особистих коштів на потреби Збройних Сил України та виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №662 від 31 березня 2024 року, згідно з якою, ОСОБА_4 станом на день проведення огляду тверезий.

Суд апеляційної інстанції враховуючи зазначені вище обставини, змінив вирок суду та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, в межах наближених до мінімальних, встановлених у санкції ч. 2 ст. 286 КК України та яке не може вважатися надто суворим та є достатнім для виправлення засудженого.

Доводи касаційної скарги засудженого, що він не перебував у стані гострої інтоксикації внаслідок вживання канабіноїдів, спростовуються висновком Миколаївського обласного наркологічного диспансеру №550 від 23 червня

2019 року та показаннями, допитаного у судовому засіданні в суді першої інстанції лікаря-нарколога ОСОБА_7 .

Що стосується доводів касаційної скарги ОСОБА_4 про допущення потерпілою ОСОБА_6 порушень Правил дорожнього руху, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з наслідками, що настали, належним чином перевірені судом першої інстанції, який зазначив, що порушення учасником дорожнього руху Правил дорожнього руху саме по собі не виключає винуватість іншого учасника руху, і створення небезпеки учасником дорожнього руху, яку водій був у стані виявити, не звільняє останнього від обов`язку вжити заходи, необхідні для уникнення або зменшення шкідливих наслідків від створеної небезпеки.

Намагання засудженого добровільно відшкодувати завдану потерпілій ОСОБА_5 моральну шкоду, перерахувавши на її рахунок 20 000 грн, судами першої та апеляційної інстанцій при призначенні покарання правильно не визнано пом`якшуючою обставиною, оскільки гроші не були нею прийняті.

Доводи ОСОБА_4 , щодо непогодження з розміром суми відшкодування моральної шкоди, були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який погодився з висновками суду першої інстанції та зазначив, що враховуючи позицію засудженого, який вирішення питання щодо цивільного позову залишив на розсуд суду, оцінюючи глибину моральних страждань, яких зазнала потерпіла через передчасну та раптову загибель доньки, їх тривалість, розмір відшкодування моральної шкоди визначено на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи фактичні обставини, установлені судом першої інстанції, зокрема, вчинення засудженим кримінального правопорушення у стані наркотичного сп`яніння, тяжкі невідворотні наслідки вчиненого злочину, а саме: смерть потерпілої, а також ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесене законом до тяжких злочинів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав длязастосування положень ст.75 КК України.

Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання є законним, справедливим та співмірним характеру вчинених дій, а тому не вбачає підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вирок суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Верховний Суд

п о с т а н о в и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 травня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 02 квітня 2024 року.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3