Справа № 167/771/21
Номер провадження 1-кп/167/19/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 травня 2024 року місто Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта № 26 від 10.04.2024 року Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи і про зупинення судового провадження у справі по розгляду кримінального провадження № 0000064 від 14.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_3 , ОСОБА_7 Полетила,

в с т а н о в и в:

На розгляді Рожищенського районного суду Волинської області знаходиться кримінальне провадження № 0000064 від 14.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 КК України, яке ухвалою суду від 27.10.2023 року призначено до судового розгляду (ас 135-136).

01.05.2024 року сторона захисту подала клопотання про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта № 26 від 10.04.2024 року Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи, мотивуючи клопотання в цій частині тим, що при підготовці даного висновку експерта: не було надано відповіді на поставлені питання судом; не зазначено жодних методів та методик, які застосовувались експертом при його підготовці; і про зупинення судового провадження, мотивуючи клопотання в цій частині тим, що обвинувачений ОСОБА_5 захворів на тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні.

Адвокати ОСОБА_3 ОСОБА_8 Полетило підтримали своє клопотання з підстав, наведених у ньому, і просили клопотання задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання сторони захисту за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи в частині заявленого клопотання, суд встановив таке.

Обвинувачений ОСОБА_5 неодноразово не з`являвся в судові засідання, посилаючись на свою хворобу та необхідність лікування, зокрема ним були подані заяви: від 16.10.2023 року (ас 111 т 2), 06.11.2023 року (ас 141 т 2), 15.11.2023 року (ас 157 т 2), 27.11.2023 року (ас 161), 11.12.2023 року (ас 175 т 2), 11.01.2024 року (ас 184 т 2), 04.04.2024 року (ас 35 т 3), 22.04.2024 року (ас 69 т3), у зв`язку з чим розгляд справи відкладався.

Також, в заяві від 16.10.2023 року ОСОБА_5 зазначив, що не може з`явитися в судове засідання 17.10.2023 року, оскільки хворіє і перебуває на стаціонарному лікуванні. Дана обставина не знайшла свого підтвердження, оскільки, згідно відповіді з КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» Рожищенської міської ради від 18.10.2023 року за вих. № 949/18-2.23 А.С. Умша станом на 17.10.2023 року на стаціонарному лікуванні в КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» не перебував (ас 119).

Згідно консультативного висновку спеціаліста від 15.01.2024 року, наданого захисниками обвинуваченого, ОСОБА_5 розпочав амбулаторне лікування в умовах КП «Волинський обласний фтизіопульмонологічний медичний центр Волинської обласної ради» 15.01.2024 року, курс лікування 4 місяці, згідно обстежень (ас 204-205 т 2).

Згідно відповіді КНП «Рожищенський центр первинної медико-санітарної допомоги» Рожищенської міської ради від 07.02.2024 року № 43/20-2.24 на запит суду, ОСОБА_5 перебуває на амбулаторному лікуванні з приводу ВДТБ (15.01.2024 року), легень (вогнищевий) Д-, МБТ+, РІФ-К (в роботі) з 15.01.2024 року. Попередньо термін завершення лікування 14.07.2024 року. Діагноз встановлений в обласному протитуберкульозному диспансені, під контролем якого хворий лікується (ас 231 т 2).

Ухвалою суду від 20.02.2024 року у справі призначена судово-медична експертиза для визначення стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 (ас 6-8), згідно висновку якого ОСОБА_5 вперше діагностований туберкульоз, проте відповісти на питання, чи «хвороба виключає участь обвинувачного ОСОБА_5 у судовому провадженні?» немає можливості, оскільки дане питання виходить за межі компетенції судово-медичного експерта (ас 48-54 т 3).

За таких встановлених обставин, суд зазначає наступне.

Згідно ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння:

1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов;

2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження;

3) порушення права особи на захист;

4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права;

5) порушення права на перехресний допит;

Недопустимими є також докази, що були отримані:

1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні;

2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень;

3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження;

4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Докази, передбачені цією статтею, повинні визнаватися судом недопустимими під час будь-якого судового розгляду, крім розгляду, якщо вирішується питання про відповідальність за вчинення зазначеного істотного порушення прав та свобод людини, внаслідок якого такі відомості були отримані.

В умовах воєнного стану положення цієї статті застосовуються з урахуванням особливостей, визначених статтею 615 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Згідно ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Проаналізувавши висновок експерта № 26 від 10.04.2024 року Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи виключно в аспекті дотримання вимог ст.ст. 86, 87, 89 КПК України, суд не вбачає жодних порушень вимог, зокрема ст. 87 КПК України, при його складенні.

Крім того, те, що, на думку захисників обвинуваченого, не було надано відповіді на поставлені питання судом, і у висновку експерта № 26 від 10.04.2024 року не зазначено жодних методів та методик, не є свідченням того, що даний висновок отриманий внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також здобутий завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Крім того, захисники обвинуваченого в своєму клопотанні та у виступі в судовому засіданні не пояснили, яким чином висновок експерта № 26 від 10.04.2024 року є доказом у розумінні вимог ст. 84 КПК України, з урахуванням пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення за ч. 3 ст. 186 КК України, а також з урахуванням того, що суд фактично не приступив до судового розгляду по суті, зокрема, прокурор ще не оголосив обвинувальний акт, а суд не виконав вимоги ст.ст. 348, 349 КПК України.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_3 ОСОБА_8 Полетила в частині вимоги про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта № 26 від 10.04.2024 року Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи слід відмовити за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Також, гідно ч. 1 ст. 335 КПК України, у разі якщо обвинувачений ухилився від явки до суду або захворів на психічну чи іншу тяжку тривалу хворобу, яка виключає його участь у судовому провадженні, або був призваний для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, суд зупиняє судове провадження стосовно такого обвинуваченого до його розшуку, видужання або звільнення з військової служби і продовжує судове провадження стосовно інших обвинувачених, якщо воно здійснюється щодо декількох осіб. Розшук обвинуваченого, який ухилився від суду, оголошується ухвалою суду, організація виконання якої доручається слідчому та/або прокурору.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи медичні документи щодо діагнозу і стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_5 , суд не вбачає підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зупинення провадження у справі, у зв`язку з хворобою обвинуваченого, оскільки наявність тяжкої тривалої хвороби, яка виключає його участь у судовому провадженні, повинна бути підтверджена належним чином оформленими медичними документами: довідкою лікаря, медичним висновком, висновком експерта і питання про зупинення судового провадження може вирішуватися за умови такого перебігу хвороби, котрий на даний момент вимагає госпіталізації хворого, про що має бути зазначено в медичних документах.

З досліджених в судовому засіданні медичних документів щодо стану здоров`я ОСОБА_5 вбачається, що йому рекомендоване амбулаторне, а не стаціонарне, лікування. На думку суду, встановлений ОСОБА_9 не позбавляє його можливості приймати безпосередню особисту участь в судових засіданнях, з дотриманням санітарно-гігієнічних приписів та медичних рекомендацій при перебігу діагностованої йому хвороби, зокрема, носіння захисної маски.

Враховуючи вищенаведене у сукупності, суд доходить висновку про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту в частині вимоги про зупинення провадження у справі за його безпідставністю та необгрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 89, 335, 376 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання очевидно недопустимим доказом висновку експерта № 26 від 10.04.2024 року Волинського обласного бюро судово-медичної експертизи відмовити.

У задоволенні клопотання адвокатів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про зупинення судового провадження у справі по розгляду кримінального провадження № 0000064 від 14.09.2020 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 186 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає, але заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною 1 статті 392 КПК України.

Повний текст ухвали суду буде оголошено: 02.05.2024 року о 11 год 30 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1