ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 273/1067/22

провадження № 51-6268 км 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_7 на вирок Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року укримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000314, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вересна Новоград-Волинського району Житомирської області, раніше не судимого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 27 грудня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою, але не більше шістдесяти діб, тобто до 24 лютого 2023 року.

Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 10 травня 2022 року.

Вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Вироком Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання скасовано таухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.

За обставин, викладених у вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що він 09 травня 2022 року, близько 23 год, разом ОСОБА_8 , знаходився поблизу місця проживання останнього - домоволодіння

АДРЕСА_1 , де між ними на ґрунті особистих неприязних відносин виникла сварка, яка переросла в бійку.

Після завершення бійки, ОСОБА_7 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 , пішов до себе додому - в домоволодіння АДРЕСА_1 , де взяв свою ручну одноствольну мисливську рушницю моделі «Иж-5», 20 калібру, спорядивши її патроном, після чого пішов до домоволодіння ОСОБА_8 , де 10 травня 2022 року, близько 00 год 10 хв., із вказаної рушниці здійснив постріл у потерпілого, чим заподіяв останньому тяжкі тілесні ушкодження, які перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, просить скасувати вирок апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Стверджує, що суд апеляційної інстанції в порушення загальних засад призначення покарання, в повній мірі не врахував дані про особу ОСОБА_7 , а такожобставини, які передували вчиненню злочину, а саме побиття потерпілимзасудженого. Крім того зазначає, що ухвалюючи свій вирок в частині збільшення міри покарання, вказаний суд не зазначив у чому полягає явна несправедливість призначеного місцевим судом покарання.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав касаційну скаргу.

Прокурор, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги, просила вирок апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно приписів ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація дій за ч. 1

ст. 115 КК України у касаційній скарзі не оспорюються.

Зі змісту скарги захисника вбачається, що він порушує питання про недотримання апеляційним судом визначених законом вимог, які стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Статтями 50і 65 ККУкраїни передбачено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до положень ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок у разі необхідності застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення, необхідності застосувати більш суворе покарання, а також у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції або ж у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання. Таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

На думку колегії суддів, суд апеляційної інстанції зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримався, про що свідчить нижченаведене.

Як убачається з вироку, апеляційний суд під час розгляду кримінального провадження за апеляційною скаргою, між іншим, прокурора, з урахуванням цінності суспільних відносин, на які вчинено посягання, а саме життя людини, а також тяжкості наслідків у вигляді смерті особи, що має незворотний характер та враховуючи обставини вчиненого злочину із застосуванням вогнепальної зброї на території домоволодіння потерпілого, не погодився з призначеним судом першої інстанції ОСОБА_7 покаранням у виді позбавлення волі на строк 7 років

6 місяців, яке наближене до мінімального покарання, визначеного санкцією ч. 1

ст. 115 КК України, вказавши, що воно не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, що потягло за собою призначення надто м`якого покарання.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, обираючи вид та розмір покарання, крім вищенаведеного, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, дані про особу винного, у тому числі поведінку ОСОБА_7 після вчинення злочину (відсутність щирого каяття у скоєному), а також позицію потерпілої ОСОБА_10 щодо призначення покарання, яка наполягала на суворому покаранні.

До того ж, вказаним судом узято до уваги й те, що після сварки з потерпілим, ОСОБА_7 свідомо пішов до себе додому, у господарському приміщенні взяв свою рушницю, спорядив її патроном, та повернувшись до домоволодіння

ОСОБА_8 , фактично в упор вчинив прицільний постріл у потерпілого.

Таким чином, апеляційний суд належним чином врахував обставини, які стали причиною вчинення злочину, що свідчить про безпідставність доводів касаційної скарги захисника.

За наведених вище обставин, які характеризують особу обвинуваченого, а також ступеня тяжкості та суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 років.

З урахуванням викладеного, на переконання колегії суддів, призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 ККУкраїни, та є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Отже, касаційним судом не встановлено підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість.

Вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам

ст. 420 КПКУкраїни.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого, тому вирок апеляційного суду слід залишити без зміни, а касаційну скаргузахисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Житомирського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3