Справа №592/941/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/373/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

Іменем України

14 лютого 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/941/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2023 щодо відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду або змінити її у зв`язку з тим, що судове засідання відбулося без його участі та йому не було надано останнє слово.

25.01.2023 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 , в якому просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання. Клопотання обґрунтував тим, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2021 засуджений за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді трьох років позбавлення волі. Строк відбування покарання рахується з 13.07.2021, на час звернення з відповідним клопотанням відбув більше ніж 1/2 строку призначеного покарання.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2023 відмовлено у задоволенні клопотання засудженому. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що питання, порушене засудженим, не віднесене до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми та роз`яснив, що з відповідним клопотанням засуджений не позбавлений можливості звернутися до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_7 про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Відповідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, ОСОБА_9 засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2021 за ч. 3 ст. 185 КК до покарання у виді трьох років позбавлення волі. Строк відбуття покарання ухвалено рахувати з 13.07.2021.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 18.03.2022 вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01.12.2021 залишено без змін. Вирок суду першої інстанції набрав законної сили 18.03.2022 та був звернутий до виконання.

Компетентним органом засудженому ОСОБА_9 визначено відбувати призначене судом покарання в ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)», однак він самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання, перебуваючи у Сумському СІЗО.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного покарання має розглядатись за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК, оскільки судове рішення відносно ОСОБА_9 набрало законної сили і останньому компетентним органом визначено відбувати призначене судом покарання у ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25). При цьому у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, повинно подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25).

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з тим, що перебуваючи в Сумському СІЗО ОСОБА_9 подав своє клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в межах територіальної юрисдикції, оскільки переведення засудженого і знаходження у слідчому ізоляторі є вимушеним тимчасовим заходом для забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження та не свідчить про зміну місця відбування ним призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2023 відносно ОСОБА_10 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4