Справа № 645/2157/24
Провадження № 1-кп/645/339/24
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 червня 2024 року м. Харків
Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 секретаря судових засідань ОСОБА_2 , , за участю прокурора Немишлянської окружної прокуратури м.Харкова ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який має неповну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, офіційно не працюючого зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 10.10.2003 вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 296, ст. 304, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 5 років, звільнений 03.09.2005 у зв`язку із законом України про амністію; 06.02.2006 вироком Московського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 187, ст. 69, ч. 2 ст. 186, ст. 198, ч. 2 ст.185 КК України до позбавлення волі строком на 3 роки, звільнений умовно достроково 14.06.2008, невідбутий строк 4 місяці 13 днів; 17.07.2009 вироком Орджонікідзевського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; 20.10.2011 вироком Московського районного суду м.Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений 12.11.2012 у зв`язку із відбуттям строку покарання; 20.02.2023 Октябрським районним судом м. Полтави за ч.1 ст.121 КК України до 5 років позбавлення волі, згідно ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України
ОСОБА_4 , 27.03.2024 року, близько 14 год. 00 хв., більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, у період дії воєнного стану, перебував у приміщенні квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_5 , та разом з останньою, а також з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вживав алкогольні напої. У подальшому через певний проміжок часу вживання алкогольних напоїв в залі вказаної квартири, ОСОБА_4 побачив мобільний телефон, який лежав поряд із подушкою, яка знаходилася на матраці, котрий розташований з лівої сторони від входу до вказаної кімнати, де в цей же момент у останнього раптово виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану. Далі ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи невідворотнє настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю спостереження за ним з боку власника мобільного телефону ОСОБА_7 , який в той час спав у залі, шляхом вільного доступу взяв мобільний телефон торгової марки «ZTE» моделі «Blade L9 1GB/32GB», вартість якого, згідно висновку судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/9825-ТВ від 08.04.2024 становить 1519 гривень 05 копійок та поклав його до себе в кишеню. Так, продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного умислу, не маючи наміру повертати вищевказаний мобільний телефон, ОСОБА_4 залишив місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, спричинивши ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 1519 гривень 05 копійок.
Допитаний в судовому засіданні обвинуваченийОСОБА_4 беззаперечно визнав себе винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, пояснив суду про обставини викладені вище, зазначив, що всі обставини, викладені в обвинувальному акті відповідають фактичним обставинам справи, події вчинення ним кримінальних правопорушень вірно відображені. Дійсно, в денний час 27.03.2024 року він знаходився в квартирі АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 розпивали алкогольні напої, побачив на матраці мобільний телефон торгової марки «ZTE», який таємно викрав та пішов з квартири.
Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, погоджується з кваліфікацією вчиненого ним кримінального діяння, розуміючи яка міра покарання загрожує, показання обвинуваченого повністю відповідають фактичним обставинам справи, які він не заперечує, а саме про обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, кількість та вартість викраденого майна, прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України, визнав недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження подій кримінальних правопорушень та винуватості обвинуваченого у їх вчиненні, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження щодо матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано правильність розуміння учасниками судового провадження змісту цих обставин, добровільність їхньої позиції та роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує в межах пред`явленого прокурором обвинувачення за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням до житла, вчинене повторно в умовах воєнного стану.
З урахуванням повного визнання вини у вчинені вищенаведеного кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ст. 349 ч.3 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, вважає за доцільне обмежитись дослідженням доказів, які стосуються особи обвинуваченого, процесуальних витрат, речових доказів. При цьому судом з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції. Учасникам процесу роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оскаржувати дані обставини в апеляційному порядку.
Вину обвинуваченого ОСОБА_4 в скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України суд вважає доведеною.
Згідно ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 суд вважає щире каяття.
Обставиною яка обтяжує покарання ОСОБА_4 , передбаченою ст. 67 КК України, судом визнається рецидив злочинів.
Вивченням в ході судового розгляду даних особи обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що він раніше неодноразово засуджений за вчинення корисливих злочинів, вчинив кримінальне правопорушення в період іспитового строку, призначеного вироком Октябрьського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року за ч.1 ст. 121 КК України (справа №645/3791/20) не працює, як вбачається з повідомлення КЗОЗ «Обласний клінічна наркологічна лікарня» від №3014 від 08.04.2024 року, на обліку в наркологічному диспансері не перебуває, згідно повідомлення КЗОЗ «Харківський міський психоневрологічний диспансер №3» від 15.04.2024 №2234, ОСОБА_4 впродовж останніх п`яти років за медичною допомогою до КЗОЗ «ХМПНД №3» не звертався.
В ст. 50 КК України встановлено, що покарання є заходом примусу, яке застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.
Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно до ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».
Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого злочину.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушеннями, які, за змістом ст. 12 КК України, є умисним тяжким кримінальним правопорушенням, наслідки вчинення кримінальних правопорушень, обставини що пом`якшує та обтяжує покарання, особу обвинуваченого, відношення обвинуваченого до скоєного злочину, а також вимоги ст. 50 КК України, що метою покарання є не тільки кара, а також виправлення засудженого, а також попередження ОСОБА_4 вчинення нових кримінальних правопорушень, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинене, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень не можливо без ізоляції від суспільства, враховуючи, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене в період іспитового строку, призначеного вироком Октябрьського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року за ч.1 ст. 121 КК України (справа №645/3791/20) з застосуванням ч.1 ст. 71 КК України, шляхом часткового складання покарань,
Таке покарання за глибоким переконанням суду буде обґрунтованим і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами кримінальних правопорушень.
Призначення такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.
Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного та додаткового покарань за знову вчинений злочин, а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України.
За змістом ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує не відбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно до ст.71 КК України та п.25 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» за сукупністю вироків (ст.71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин.
При застосуванні правил ст.71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.
При цьому суд враховує положення п. 10 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 р. № 7 (із відповідними змінами), відповідно до якого, виходячи з положень ч. 2 ст. 75 КК України, а також зі змісту ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.
Питання про речові докази суд вирішує у відповідності до ч.9 ст. 100 КПК.
Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь держави документально підтвердженні процесуальні витрати на залучення експертів.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 349, 373, 374, 395 КПК України суд, -
ВизнатиОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст. 71 КК України призначити ОСОБА_4 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком покарання, призначеного вирокомОктябрьського районного суду м. Полтави від 20.02.2023 року за ч.1 ст. 121 КК України, остаточно визначивши покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1(одного) місця позбавлення волі.
Початок строку покарання відраховувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4
Речовий доказ оптичний DVD-R диск ТМ «hp» з об`ємом пам`яті на 4,7 GB, на якому міститься відеозаписами з камер спостереження, що знаходилися в ломбарді ТОВ «ломбард» Є гроші» за адресою: АДРЕСА_4 , завірену копію заяви про видачу паспорта на 1 аркуші, на якому мається напис 6323_49_4_00005269, який було видано на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які зберігаються в матеріалах кримінального провадження, після набрання вироком законної сили залишити там зберігати.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави в особі НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № № СЕ-19/121-24/9825-ТВ від 08.04.2024 у розмірі 1514 грн 56 коп. (тисяча п`ятсот чотирнадцять гривень п`ятдесят шість копійок) (стягувач платежу Держава, код доходів 24060300, отримувач платежу: ГУК Харків обл/МТГ Харків/24060300, п/рахунок НОМЕР_1 , код отримувача (ЄДРПОУ), банк: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998.
Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Фрунзенський районний суд м.Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення, засудженим, який перебуває під вартою, протягом 30 днів з дня вручення копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок який набрав законної сили є обов`язковим для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для всіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб і підлягає виконанню на всій території України.

Відповідно до приписів ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися з журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Роз`яснити, що учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: