Дата документу 30.04.2024Справа № 554/4364/23
Провадження № 1-кп/554/735/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 квітня 2024 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілої - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Полтаві кримінальне провадження №0000162 від 16.01.2023за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Полтава, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2012 року народження, тимчасово не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого 05.01.2024 року Київським районним судом м.Полтави за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

15 січня 2023 року о 18 год. 12 хв. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по прилеглій території будинку АДРЕСА_2 , у напрямку до вул. Раїси Кириченко. Рухаючись у вищевказаному напрямку ОСОБА_4 проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну та у порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, будучи об`єктивно спроможним виявити небезпеку для руху, не вжив заходів до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу та передньою частиною керованого ним автомобіля скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_6 , котра рухалась по прилеглій території будинку АДРЕСА_2 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми струсу головного мозку, закритого травматичного вивиху лівого плечового суглобу та закритого поперечного перелому гілки правої сідничної кістки, які кваліфікуються як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та її наслідків стало порушення водієм ОСОБА_4 п. 12.3 Правил дорожнього руху України, згідно з якими: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної події.

Водій автомобіля Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 мав технічну можливість, уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_6 , для чого у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тілесне ушкодження середньої тяжкості.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаявся у вчиненому, зазначивши, що усвідомив неправильність своїх дій. Цивільний позов визнав, просив врахувати часткове відшкодування шкоди.

Прокурор просив визнати виним ОСОБА_4 та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ч.4 ст. 70 ККУ за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення вказаного менш суворого покарання, більш суворим покаранням за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05.01.2024 остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. На підставі ст. 75 ККУ звільнити від відбування основного покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_6 стосовно призначення покарання покладалась на розсуд суду. Цивільний позов підтримала, просиал задовольнити. Підтверджила, що обвинувачений в рахунок відкодування шкоди передав їй 16500 гривень.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до нетяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілій.

Обставин, які обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді органу пробації відносно ОСОБА_4 , останній має низький рівень небезпеки для суспільства та ризик повторного вчинення кримінального правопорушення. Його виправлення та можливе без ізоляції від суспільства.

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченим є нетяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, на обліках у лікарів нарколога та психіатра на даний час не перебуває, характеристику його особи, наявність постійного місця реєстрації та проживання, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння, про що свідчить щире каяття та визнання цивільного позову потерпілої, часткове відшкодування шкоди потерпілій, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 слід призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України кваліфікується як нетяжке, ОСОБА_4 грубо порушено положення ПДР України, в результаті чого останній, допустив наїзд на потерпілу, з урахуванням наслідків, що свідчить про небезпечність останнього як водія під час керування транспортним засобом.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких існує потреба у керуванні власним транспортним засобом. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

ПДР України регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування ОСОБА_4 вимогами ПДР України призвело до наслідків у виді травмування потерплої.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, що позбавлення права керування транспортними засобами істотно вплине на рівень життєдіяльності обвинуваченого та буде надмірним тягарем як для нього, тому суд приходить до висновку про призначення додаткового покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставим згідно ст. 66 КК України, не з максимальним терміном.

Крім того, при визначенні остаточного покарання судом враховується вирок Київського районного суду м.Полтави від 05 січня 2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Вирішення цивільного позову

Потерпілою ОСОБА_6 подано цивільний позов у якому просила стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 60000 гривень та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 10000 гривень.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду потерпілою вмотивовано тим, що діями обвинуваченого їй було завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості, що самі по собі завдали тривалого фізичного болю та душевних страждань. Вона тривалий час була прикута до ліжка та повністю не відновилась, не може самостійно вчиняти певні дії та потребує сторонньої допомоги.

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних і фізичних страждань та переживань потерпілої, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 60000 гривень. Саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Враховуючи, що в судовому засіданні потерпіла підтвердила, що ОСОБА_4 частково відшкодував їй шкоду у розмірі 16500 гривень, то відшкодування підлягає 43500 гривень.

Крім того, порядок відшкодування витрат на правову допомогу передбачений положеннями ст.ст.118, 120, 124 КПК України.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Потерпілою до цивільного позову долучено: договір про надання правової допомоги від 30.01.2023 року; квитанцію від 20.09.2023 року на суму 10000 гривень; рахунок понесених витрат від 20.09.2023 року з описом найменування правової допомоги, кількості витрачених годин; рекомендації щодо застосування мінімальних ставок за годину роботи.

Також матеріали справи містять ордер адвоката та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, розмір витрат на правову допомогу в сумі 10000 гривень є обґрунтованим, співмірним, враховуючи складність справи та час витрачений адвокатом, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого.

Мотиви інших рішень

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином витрати на залучення експертів в сумі 5133 гривень 36 копійок підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Отже арешт майна слід скасувати.

Керуючись статями 124, 174, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 2 (двох) років обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком, більш суворим покаранням за вироком Київського районного суду м. Полтави від 05.01.2024 року, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Цивільний позов ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 43500 (сорок три тисячі п`ятсот) гривень та в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу 10000 (десять тисяч) гривень, а всього 53500 (п`ятдесят три тисячі п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 5133 гривень 36 копійок витрат на залучення експертів.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме: автомобіль Renault Logan, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2012 року випуску - повернути власнику.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 18 січня 2023 року - скасувати.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1