Справа № 351/1663/16-к
Номер провадження №1-кс/351/174/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2024 року м. Снятин

Слідчий суддя Снятинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

старшого слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши клопотання старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_7 за матеріалами досудового розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000007 від 07.01.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Підвисоке Снятинського району Івано-Франківської області та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, непрацюючого, неодруженого, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ відділення поліції № 1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_7 в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань №№0000007 від 07.01.2015, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 .

Клопотання обгрунтовується тим, що Слідчим відділенням відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000007 від 07.01.2015 за ч. 2 ст. 186 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель АДРЕСА_1 , 6 січня 2015 року, близько 18:00 години, діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, приїхав до господарства ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке розташоване по АДРЕСА_2 . Там, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_6 , шляхом вільного доступу зайшов до однієї з кімнат житлового будинку ОСОБА_8 , де, маючи на меті довести свій злочинний умисел до кінця, вчинив з ним суперечку. Під час суперечки ОСОБА_6 наніс ОСОБА_8 удар рукою в ділянку голови, після чого, озброївшись ножем, який згідно висновку експерта №17 від 29 січня 2015 року не є холодною зброєю, а відноситься до різновиду туристичних ножів шведської фірми «Mora», наніс останньому два удари, один із яких у ділянку голови зліва та у ліву ногу, після чого із будинку ОСОБА_8 , відкрито викрав мобільний телефон марки «Nокіа-107 «Dual sim», вартістю 350 гривень із двома сім-картками оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю по 15 гривень кожна, який знаходився на столі у цій же кімнаті, спричинивши потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 380 гривень.

Застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого в момент заподіяння, ОСОБА_6 спричинив потерпілому ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді різаної рани лівої брови та лівого стегна, що згідно висновку експерта №03 від 27 січня 2015 року відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України грабіж, поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

За результатами проведення досудового розслідування органом досудового розслідування ОСОБА_6 5 лютого 2015 на підставі ст.111, ст.112, п.3 ч.1 ст.276, ч.1 ст.278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України.

У зв`язку з не встановленням місця знаходження підозрюваного ОСОБА_6 та відсутністю можливості доставити його до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій, постановою органу досудового розслідування від 12 лютого 2015 ОСОБА_6 оголошено в розшук, на підставі чого 13.02.2015 заведено оперативно-розшукову справу категорії «Розшук» №242038.

Крім того, ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 3 вересня 2018 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 та доставку його до суду з метою участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В ході проведення оперативно-розшукових заходів встановлено, що ОСОБА_6 після вчинення злочину виїхав за межі України, а саме до Королівства Норвегія, де проживав у фюльке (район) Фіннмарк, муніципалітет Гасвік.

15.03.2023 ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук, з метою його арешту та екстрадиції на територію України забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ухвалою Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 16.03.2023 стосовно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

29 серпня 2023 до сектору міжнародного поліцейського співробітництва Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області було направлено звернення щодо публікації Червоного оповіщення та затримання з подальшою екстрадицією громадянина України ОСОБА_6

29 листопада 2023 розшукуваний ОСОБА_6 був затриманий правоохоронними органами Королівства Норвегія.

Згідно із повідомленням НЦБ Інтерполу в Королівстві Норвегія компетентним органам вказаної країни прийнято рішення про видачу (екстрадицію) громадянина України ОСОБА_6

12.04.2024 о 17:00 год. ОСОБА_6 у супроводі норвезьких та польських правоохоронців доставлено з Королівства Норвегія до пункту пропуску на польсько-українському кордоні «Краківець Корчова», після чого затримано та проведено його конвоювання до органу досудового розслідування відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області.

При цьому в обгрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_6 усвідомлюючи невідворотність призначення покарання за скоєння кримінального правопорушення, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, що свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

На підставі наведеного, у відповідності до положень ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, практики Європейського суду з прав людини, враховуючи принцип верховенства права, мінімізуючи ризик допущення свавілля щодо прав і свобод людини і громадянина, враховуючи не тільки тяжкість злочину, а оцінюючи конкретні обставини справи, характеристику підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий просить обрати підозрюваному ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 60 днів.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав, зазначив, що існують ризики передбачені ст. 177 КПК УКраїни, а тому до ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Старший слідчий у судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задоволити.

Захисник та підозрюваний у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання. Зазначили, що прокурором не підтверджено та не доведено наявність ризиків, вказаних у клопотанні. Захисник вказав, що підозрюваний не може впливати на потерпілого, оскільки останній перебуває за кордоном, також зазначив, що ОСОБА_6 добровільно прийшов до іноземних правоохоронних органів. Суперечка між підозрюваним та потерпілим виникла через боргові зобов`язання останнього. Просили застосувати до ОСОБА_6 цілодобовий домашній арешт.

Слідчий суддя вислухавши пояснення учасників розгляду клопотання, перевіривши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим відділенням відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000007 від 07.01.2015 за ч. 2 ст. 186 КК України.

05 лютого 2015 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч.2 ст. 186 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Вирішуючи дане клопотання слідчий суддя враховує також вагомість наявних доказів, які містяться у матеріалах клопотання: протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 13.01.2015, протокол огляду місця події від 07.01.2015р., протокол допиту свідків, протокол пред`явлення речей для впізнання від 13.01.2015р., висновок експерта №03.

Разом з тим, питання доведеності чи недоведеності вини у вчиненні злочину є прерогативою суду, який розглядатиме справу по висунутому можливому майбутньому обвинуваченню та буде встановлювати вказані обставини при розгляді справи по суті.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, зокрема, що стосується показів свідків.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно, ставити під сумнів як кваліфікацію дій підозрюваного, так і обґрунтованість самої підозри на даному етапі розслідування за даних умов, підстав не має.

Докази зібрані під час досудового розслідування, які вивчені слідчим суддею надають можливість пересвідчитись у достовірності припущень слідчого на вказаній стадії кримінального процесу.

Враховуючи конкретні обставини вчинення даного кримінального правопорушення, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , вагомість доказів наявності обґрунтованої підозри, які поза розумним сумнівом свідчать про причетність до інкримінованого кримінального правопорушення.

Слідчий суддя в сукупності бере до уваги особу підозрюваного, той факт, що ОСОБА_6 раніше не судимий та має місце реєстрації.

У той же час, прокурором лише доведено наявність певного ступеню ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Поряд з цим, слідчий суддя вважає недоведеним, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На думку слідчого судді, стороною обвинувачення доведено лише обставини встановлені в п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України, однак не доведено необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Небезпека переховування обвинуваченого (підозрюваного) не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою («Строган проти України»).

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Слідчий суддя при вирішенні даного клопотання повинен враховувати в сукупності всі наявні обставини даного провадження і не зважати лише на суворість можливого покарання, яке є релевантною обставиною в оцінці ризику, та констатує, що під час розгляду даного клопотання по суті встановлено обставини, котрі дають підстави для обрання м`якшого запобіжного заходу підозрюваному, і які не виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

Слідчий суддя особливо наголошує, що сама по собі тяжкість злочину та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі доведення його вини, не є основним критерієм застосування запобіжного заходу.

У той же час слідчий суддя вважає, що на даний час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як найбільш обтяжливого запобіжного заходу, в даному конкретному випадку є недоцільним, а тому, враховуючи особу підозрюваного, який раніше не судимий, позицію підозрюваного у судовому засіданні, слідчий суддя, вважає, що запобігти ризикам на стадії досудового розслідування на даний час можливо і без тимчасової його ізоляції від суспільства в умовах позбавлення волі.

Так, згідно з ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Що стосується можливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави, при відсутності особистого джерела доходу, виключає таку можливість.

Відповідно до ч. 1 ст. 176 КПК України більш м`яким запобіжним заходом є цілодобовий домашній арешт, який згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби. Крім цього, ч. 5 ст. 194 КПК України передбачено обов`язки, які слідчим суддею можуть бути покладені на підозрюваного.

Отже, враховуючи вищенаведене, слід застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без використання електронних засобів контролю, з покладенням на нього додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження і не перешкоджатиме досягненню його мети.

Хоча домашній арешт накладатиме на підозрюваного менше обмежень та менший рівень страждання та труднощів, ніж звичайне тримання під вартою в установі виконання покарань, він все одно становить собою позбавлення свободи у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод відповідно до практики ЄСПЛ, і на даному етапі досудового розслідування цілодобовий домашній арешт, на думку слідчого судді, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної та нівелювати встановлені ризики, а відтак і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

На переконання слідчого судді такий запобіжний захід надасть змогу забезпечити адекватне виконання підозрюваною процесуальних обов`язків та попередить вчинення нею дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити і обрати до підозрюваному більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування.

Частиною 6 ст. 181 КПК України передбачено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження.

Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 176-179, 194, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , строком до 11 червня 2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

У відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки на строк до 11 червня 2024 року включно:

- не відлучатись із місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим, свідками та іншими особами в даному кримінальному провадженні в будь-якій формі (особисто, через знайомих, шляхом телефонного зв`язку чи через мережу інтернет, іншими засобами); за виключенням процесуальних дій у кримінальному провадження та з дозволу слідчого, прокурора та суду;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ухвала слідчого судді діє до 11 червня 2024 року включно та підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Виконання ухвали доручити відповідному відділу поліції за місцем проживання підозрюваного.

Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого слідчого слідчого відділення відділення поліції №1 (м. Снятин) Коломийського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_7 .

Роз`яснити виконавцям, що навмисне невиконання службовою особою ухвали суду або здійснення перешкод їх виконання тягне кримінальну відповідальність за ст. 382 КК України.

Роз`яснити підозрюваному, що у випадку необхідності залишити житло він має отримати відповідний дозвіл слідчого, прокурора або суду. В іншому випадку це буде вважатися порушенням умов дотримання запобіжного заходу та може бути підставою для ініціювання питання слідчим чи прокурором щодо його зміни на інший, більш суворий.

Дана ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя: ОСОБА_10