Справа № 591/3006/23
Провадження № 1-кс/591/1525/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2024 року слідчий суддя Зарічного районного суду м. Суми ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з клопотанням погодженим прокурором, яке мотивував тим, що СВ УСБУ в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 08.02.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 201-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України. 18.05.2024 на підставі ухвали слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 14.05.2024 року, слідчим було проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено її мобільний телефон марки «Samsung А52», s/n: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 . Оскільки вказане майно, на думку слідчого, може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже є речовим доказом, просив накласти на нього арешт з метою збереження.

В судове засідання прокурор надіслав заяву про можливість розгляду клопотання без його участі.

Від представника власника майна надійшли письмові заперечення, в яких останній просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, посилаючись на те, що: по-перше, клопотання подано неналежним суб`єктом з огляду на положення ч.2 ст.64-2 КПК України та того, що ОСОБА_4 є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт; по-друге, слідчим у клопотанні не доведено того, що вилучений телефон зберіг на собі сліди, тобто, що він відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України; по-третє, що в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку не надавався дозвіл на вилучення вказаного телефону; по-четверте, слідчим у клопотанні не доведено наявності достатніх підстав вважати, що воно може бути знищено, пошкоджено, перетворено чи приховано.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Слідчий суддя, вивчивши матеріали справи, вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Необґрунтованими є твердження представника власника майна щодо відсутності процесуальних повноважень у слідчого, у розумінні положень ч.2 ст.64-2 КПК України, на звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна.

Так, саме положеннями ч.1 ст.171 КПК України визначено вичерпний перелік осіб, які мають право звернутися до слідчого судді із клопотанням про арешт майна. Такими особами є прокурор та слідчий за погодженням з прокурором.

В свою чергу, норми ст.64-2 КПК України визначають лише права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна.

Таким чином, в даному випадку, з огляду на приписи ст.171 КПК України, слідчий є належною процесуальною особою, а тому, за наявності погодження прокурора, наділений правом на звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Також вважаю безпідставними доводи представника власника майна щодо невідповідності вилученого мобільного телефону критеріям, передбаченим ст.98 КПК України, а також щодо відсутності ризиків можливого знищення, пошкодження, перетворення чи приховування відомостей, які мають значення для кримінального провадження.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Пунктом 1 ч. 2 та ч. 3 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів і в цьому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України передбачено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, у тому числі ті, що містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

З поданого клопотання та доданих до нього матеріалів вбачається, що СВ УСБУ в Сумській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000025 від 08.02.2023 за ознаками вчинення злочинів, передбачених ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 201-1, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 358 КК України.

Крім того, додані до клопотання матеріали містять відомості про те, що майно, яке було вилучено за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , є речовими доказами у кримінальному провадженні.

Тобто, вилучене майно містить відомості, які мають значення для кримінального провадження, і які можуть бути доказом під час досудового розслідування та судового розгляду, тому з огляду на положення п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, на вказане майно потрібно накласти арешт з метою збереження.

До того ж слідчим доведено, що в даному випадку існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; що потреби органів досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та що може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

Вважаю, що в даному випадку для потреб досудового розслідування достатнім та співмірним буде накладення арешту шляхом заборони власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування.

При цьому, не погоджуюсь з твердженнями представника власника майна про те, що слідчий не мав права вилучати мобільний телефон, оскільки на його вилучення слідчий суддя не надавав дозвіл в ухвалі про обшук.

Так, відповідно до положень ч.7 ст.237 та ч.5 ст.171 КПК України маи?но, не зазначене в ухвалі для відшукання та вилучення, але вилучене під час обшуку, є тимчасово вилученим. У такому разі слідчии? / прокурор зобов`язании? звернутися до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене маи?но впродовж 48 годин. У разі порушення цього строку маи?но має бути негаи?но повернено особі, у якоі? и?ого вилучено. Розгляд такого клопотання відбувається впродовж двох днів за участю власника маи?на.

Тобто, чинні норми КПК дозволяють слідчому під час проведення обшуку вилучати речі і документи, що не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

В даному випадку, слідчий вилучив мобільний телефон, а також звернувся з клопотанням про його арешт у порядку та строки, що визначені КПК України.

Таким чином, оскільки слідчим доведено наявність підстав, передбачених ч.3 ст.132 та п.1 ч.2 та ч.3 ст.170 КПК України, то клопотання підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 18.05.2024 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обмеження власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування, а саме на: мобільний телефон марки «Samsung А52», s/n: НОМЕР_1 , IMEI 1: НОМЕР_2 , IMEI 2: НОМЕР_3 , з SIM-карткою з абонентським номером НОМЕР_4 ,

з метою збереження вказаного майна як речових доказів по справі.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого ОСОБА_5 .

Ухвала про арешт майна виконується слідчим негайно.

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1