Справа№ 953/2472/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" квітня 2024 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові угоду про визнання винуватості, укладену в кримінальному провадженні, яке внесеного 07.02.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171, щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт.Хорошеве, Харківської області, із середньо-технічною освітою, заміжньої, яка на утримані, малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, не є інвалідом, займає посаду чергового по станції метрополітену (чергового стаціонарного поста централізації) КП «Харківський метрополітен», зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Харкова надійшов обвинувальний акт у кримінальному проваджені, внесеному до ЄРДР за №0000171 від 07.02.2024, затверджений прокурором у кримінальному провадженні прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_6 , разом з угодою про визнання винуватості від 26.03.2024, укладеної під час досудового розслідування між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_7 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 .

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

24.02.2022 Російською Федерацією, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаагською конвенцією 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї, Договору про дружбу, співробітництво та партнерство між Україною та Російською Федерацією 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

У порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент Російської Федерації (далі РФ), а також інші представники військово-політичного керівництва РФ, всупереч вимогам п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (ХХV) від 21.12.1965 № 2131 (ХХ), від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), підготували та розв`язали із залученням підрозділів збройних сил РФ агресивну війну та військовий конфлікт на території України.

Спочатку 22.02.2022 президент РФ, бажаючи розпочати ведення агресивної війни проти України, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил РФ за межами країни, яке було задоволено, а вже 24.02.2022 о 5 годині ранку ним було оголошено про рішення розпочати повномасштабне військове вторгнення в Україну.

У той же день, 24.02.2022, на виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил РФ, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

У відповідь на вказані дії держави-агресора 24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, тобто, особливий правовий режим (політико-економічна ситуація), що введено в державі у зв`язку зі збройною агресією ворожої країни, РФ, та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню і органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав та свобод людини й громадянина і прав та законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Воєнний стан в подальшому було неодноразово продовжено у встановленому законодавством України порядку.

Проте, незважаючи на вищезазначені обставини, усвідомлюючи факт тимчасової окупації частини території України збройними формуваннями держави-агресора, збройну агресію Російської Федерації проти України, громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з лютого місяця 2022 року (більш точна дата та час не встановлена), обіймаючи посаду чергового по станції метрополітену (чергового станційного поста централізації) та будучи службовою особою КП «Харківський метрополітен», під час виконання своїх організаційно-розпорядчих функцій, керуючись злочинним умислом, за місцем своєї безпосередньої роботи, серед працівників КП «Харківський метрополітен» поширювала відомості, у яких міститься викривлена інформація щодо збройної агресії Російської Федерації проти України, а також інформація щодо виправдовування, заперечення збройної агресій РФ проти України та представлення збройної агресій РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

Так, 27 серпня 2023 року, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення умисних дій, спрямованих на виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України та представлення збройної агресій РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, перебуваючи на своєму робочому місці у службовому кабінеті 63 чергової по станції за адресою: м. Харків, станція метро «Академіка Барабашова», КП «Харківський метрополітен», маючи антиукраїнську налаштовану позицію в розмові з оператором поста централізації КП «Харківський метрополітен» ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , здійснила висловлювання, направлені на виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України та представлення збройної агресій РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту.

У зазначеній розмові ОСОБА_5 використовувала наступні цитати та вислови (російською мовою), які визначають форми злочину:

- «Мы не свою землю защищаем, а интересы НАТО, мы воюем за НАТО»;

- «Это министр обороны Украины, тоже говорил, ребята мы воюем за НАТО до последнего украинца»;

- «россия воюет с НАТО, у нас… (недомовляє). Я не знаю, ты понимаешь что управляет украинскими войсками Пентагон. Мы не воюем с россией, уж эти американцы в открытую говорят, ребята мы воюем с россией руками украинцев»;

- «Просто там которые сидят, правители мира, не хотят что бы была третья мировая война, они просто хотят скинуть бабки, заработать, какие-то свои амбиции удовлетворить кому-то что-то потыкать, доказать»;

- «Да, украинскими войсками управляет НАТО полностью»;

- «Они не помогают, они полностью управляют украинскими войсками».

Ураховуючи об`єктивний зміст наведених цитат і висловів, відповідно до висновку експерта №23100 від 13.12.2023 року Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, з огляду на значення поняття «виправдовування збройної агресії», встановлено, що у висловлюваннях міститься інформація щодо виправдовування збройної агресії РФ проти України, яка виражається у наведенні аргументів, направлених на формування у адресатів переконання, що збройна агресія РФ має логічне пояснення - вона викликана потребою захисту від країн НАТО, з огляду на що є виправданою. Зазначена аргументація є повторенням тез російської пропаганди про те, що Росія протистоїть «колективному Заходу» та «світовому уряду», який спровокував цю війну, у той час як Україна - лише поле бою, на якому США планують воювати «до останнього українця».

Крім того, ОСОБА_5 під час даної розмови з ОСОБА_8 також використовувала наступні цитати та вислови (російською мовою), які визначають форми злочину:

- «Я вообще не понимаю, что если не было бы у нас американцев, не было б у нас НАТО никакой бы войны с россией, мысли быстро бы не было, если бы ОСОБА_9 не скинули»;

- «Если бы не было революции в четырнадцатом году, войны бы сто процентово не было бы»;

- «Захват военной власти виноват».

Ураховуючи об`єктивний зміст наведених цитат і висловів, відповідно до висновку експерта №23100 від 13.12.2023 року Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, з огляду на значення поняття «виправдовування збройної агресії», встановлено, що у висловлюваннях міститься інформація щодо виправдовування збройної агресії РФ проти України, яка виражається у висловлюванні думки про те, що російська агресія була викликана діями української влади, яка прийшла на зміну режиму ОСОБА_10 та взяла курс на членство України в НАТО, що призвело до війни.

Також, у вищезгаданій розмові з ОСОБА_8 , ОСОБА_5 використовувала наступні цитати та вислови (російською мовою), які визначають форми злочину:

- «Стрелять начали в Донбассе в четырнадцатом году, я тебе подниму каким числом было в Луганске, военные самолеты украинские, военная армия пошла против своего народа»;

- «Подожди, а как Украина свои войска начала использовать в Донбассе против украинского народа, хотя Конституцией запрещено. Не будем на Россию рассказывать, давай с Украиной разберемся. Тебе как это, нормально?»;

- «Нет, это не Россия воюет с Украиной, там ополчение, Лена. Подожди, чего ты думаешь что люди (недомовляє). Там Донбасс, там куча воинских частей, там тоже были не согласны»;

- «Я вообще тебе говорила, по закону войска нельзя применять против своего народа, АТО в корне было не конституционным»;

- «Россия не воевала, там были наблюдатели ОБСЕ с Европы и не одного русского солдата они там не видели».

Ураховуючи об`єктивний зміст наведених цитат і висловів, відповідно до висновку експерта №23100 від 13.12.2023 року Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім. Засл. Проф. М. С. Бокаріуса» Міністерства юстиції України за результатами проведення судової лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, з огляду на значення поняття «заперечення збройної агресії» та «внутрішній громадянський конфлікт», встановлено, що у висловлюваннях міститься інформація щодо заперечення збройної агресії РФ проти України, яка виражається у повідомленні про те, що Україна воює не з Росією, а з донбаським ополченням, та про відсутність російських військових на території Донбасу, а також міститься інформація про представлення збройної агресії РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, яка виражається через зображення АТО як дій, заборонених Конституцією, тобто застосування армії проти власного народу, а не проти зовнішнього ворога.

Таким чином, ОСОБА_5 у зазначений вище період часу вчинила кримінально карані дії, пов`язані з виправдовування, заперечення збройної агресії Російської федерації проти України та представлення збройної агресій РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, основними складовими взаємозв`язаними ознаками та мотивами якого є: виправдовування, тобто, доведення нібито правоти збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році; заперечення, тобто, заяви про свою незгоду з тим, ніби збройна агресія РФ проти України, розпочата ще у 2014 році, насправді має місце; представлення збройної агресій РФ проти України як внутрішнього громадянського конфлікту; усвідомлення, що викладена нею інформація розрахована на подальше формування у адресатів переконання, виправдовування і заперечення збройної агресії РФ проти України, розпочатої у 2014 році, спрямовані на нівелювання зовнішніх підстав для відбиття збройної агресії країни-терориста, а також недопущення гуртування суспільства навколо національної стратегії єднання задля відсічі загрозам національній державності, територіальній цілісності і недоторканності України; діяння характеризується прямим умислом і явним бажанням нав`язати певному колу осіб певну думку.

Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 436-2 КК України, тобто, виправдовування, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України та представлення збройної агресій Російської Федерації проти України як внутрішнього громадянського конфлікту, вчинене службовою особою.

Відомості про укладену угоду про визнання винуватості, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

26.03.2024, під час досудового розслідування між прокурором у кримінальному провадженні прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , якій на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000171 від 07.02.2024 з одного боку, та підозрюваною ОСОБА_5 з іншого боку, в присутності захисника адвоката ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

В угоді про визнання винуватості визначено, що підозрювана ОСОБА_5 під час досудового розслідування повністю визнала свою винуватість в інкримінуємому їй кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.436-2 КК України, і зобов`язується: беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні; сприяти розслідуванню кримінального провадження у встановлені обставин по виявленню та припиненню інших відомих їй подібних кримінальних правопорушень.

ОСОБА_5 , під час досудового розслідування щиро покаялася у скоєному злочині та активно сприяла його розкриттю.

При укладанні даної угоди прокурором враховано обставини, передбачені ст. 470 КПК України, а саме: ступінь та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри); наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриття більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Сторонами узгоджено покарання ОСОБА_5 за ч.3 ст. 436-2 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із застосуванням вимог ст. 75 КК України, без конфіскації майна

Даною угодою обвинувачена ОСОБА_5 підтверджує свою згоду на призначення їй вказаного виду та мірою покарання.

Під час підготовчого судового засідання прокурор ОСОБА_3 вважала за можливе прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченій ОСОБА_5 узгодженого покарання.

Обвинувачена ОСОБА_5 та її захисник адвокат ОСОБА_4 просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, наслідки затвердження угоди для обвинуваченої є зрозумілими.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК України та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався.

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до таких висновків.

Вимогами п.1 ч.4 ст.469 КПК України визначено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо, зокрема, тяжких злочинів.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ним угоди.

Вказані вимоги ч. 4 ст. 469 КПК України прокурором було дотримано.

Так, потерпілі по кримінальному провадженню відсутні.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.436-2 КК України, у вчиненні якого обвинувачена ОСОБА_5 визнала себе винуватою, відповідно до вимог ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Згідно з вимогами ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Обвинувачена ОСОБА_5 повністю визнає вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, та погоджується на призначення узгодженого покарання, що вона підтвердила під час судового засідання.

Обвинувачена ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч.2 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватою, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до неї у разі затвердження угоди судом.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст.472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, сторони добровільно уклали угоду про визнання винуватості, зобов`язання взяті за угодою обвинуваченою можуть бути виконані повністю.

Наявні фактичні підстави для визнання винуватості.

Правова кваліфікація кримінального правопорушення є правильною.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч.7 ст.474 КПК України.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченої ОСОБА_5 відповідно до вимог, передбачених п. 1 ч.1 ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Суд зазначає, що передбачені п.1 ч.1 ст.66 КК України обставини, що пом`якшують покарання, а саме: щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину є альтернативними, незалежними та можуть існувати відокремлено одна від одної. Активне сприяння розкриттю злочину є окремою обставиною, що пом`якшує покарання.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 07.11.2018 у справі № 297/562/17.

Обставиною, яка обтяжує покарання, відповідно до п.11 ч.1 ст.67 КК України, вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченої ОСОБА_5 встановлено, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, офіційно працевлаштована, за місцем роботи характеризується з позитивної сторони, має зареєстроване та фактичне місце проживання, заміжня, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб не має, тяжких захворювань чи інвалідності не має.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про особу обвинуваченої, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, достатності покарання для подальшого виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, яке є тяжким кримінальним правопорушенням, конкретні обставини та наслідки кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, яка є особою середнього віку, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має міцні соціальні зв`язки, а також поведінку до вчиненого злочину, наявність двох обставин, що пом`якшують покарання та обставини, що його обтяжують.

З огляду на наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи ОСОБА_5 , суд призначає обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та приходить до висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування цього покарання на підставі ст.75 КК України з випробуванням, встановивши максимальний іспитовий строк- 3 роки, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, оскільки виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства і відбування покарання, але в умовах контролю за її поведінкою під час іспитового строку.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_5 від відбування покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України з іспитовим строком з покладенням на неї обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, суд не застосовує додаткове покарання у вигляді конфіскації належного їй майна, відповідно до ст.77 КК України.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов у кримінальному провадження не заявлено.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України стягнути з обвинуваченої на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 застосовано до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком до 07.04.2024 включно. Строк дії запобіжного заходу надалі не продовжувався.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання за даним вироком строк домашнього арешту у період з 08.02.2024 по 07.04.2024 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 26.03.2024 у кримінальному провадженні №0000171 від 07.02.2024, укладену на стадії досудового розслідування між прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 та підозрюваною ОСОБА_5 , за участю захисника - адвоката ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.436-2 КК України, та призначити їй узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк домашнього арешту у період з 08.02.2024 по 07.04.2024 включно, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо вона протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на неї судом обов`язки.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 11.04.2024.

Згідно із п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їм про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави 21 203 (двадцять одна тисяча двісті три гривні) гривень 84 копійки, витрати за проведення Національним науковим центром «Інститут судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса Міністерства юстиції України судової експертизи № С23100 від 13.12.2023.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Київський районний суд м.Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Згідно з ч.4 ст.394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

1) обвинуваченим, його захисником, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості відповідно до ст.476 КПК України прокурор має право упродовж строків давності притягнення до кримінальної відповідальності звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку та судового розгляду кримінального провадження в загальному порядку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій, захиснику, прокурору.

Суддя- ОСОБА_1