Житомирський апеляційний суд
Справа №274/468/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000665 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичева, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

- за ч. 2 ст. 286 КК України на 3 (три) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Початок строку відбуття призначеного основного покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з дня приведення вироку до виконання.

Додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки підлягає реальному виконанню. Строк додаткового покарання ухвалено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо обвинуваченого ОСОБА_6 ухвалено не застосовувати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення Житомирським науково дослідним експертно-криміналістичним центром судових експертиз, які становлять 9953 (дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 96 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення молекулярно-генетичної експертизи Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС України, які становлять 26949 (двадцять шість тисяч дев`ятсот сорок дев`ять) гривень 45 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення Вінницьким науково дослідним експертно-криміналістичним центром судових експертиз, які становлять 26303 (двадцять шість тисяч триста три) гривні 10 копійок.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 03.11.2021 ухвалено скасувати.

Питання про речові докази судом вирішено відповідно до ст. 100 КПК України та у апеляційній скарзі не оспорюється.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, ОСОБА_6 30.10.2021 року близько 01 год. 30 хв., керуючи згідно п.31.4.1 Правил дорожнього руху України технічно непрацездатним автомобілем марки «Land-ROVER» номерний знак НОМЕР_1 , який належить невстановленій слідством особі, в якому перебував пасажир ОСОБА_9 , приїхав до домогосподарства АДРЕСА_2 , де знаходився автомобіль марки «Peugeot Partner» номерний знак НОМЕР_2 , в середині якого перебували та розпивали спиртні напої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Знаходячись у вказаному вище місці та час, між ОСОБА_9 на ґрунті довготривалих неприязних відносинах виник конфлікт з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . В ході словесного конфлікту ОСОБА_9 примусово дістав з автомобіля марки «Peugeot Partner» номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_11 і ОСОБА_10 , та сівши за кермо вказаного автомобіля, залишив місце події.

В цей час, водій ОСОБА_6 , перебуваючи поблизу воріт домогосподарства №57, розташованого по вул. Владислава Буковинського в м. Бердичеві, розпочинаючи рух автомобілем марки «Land-ROVER» номерний знак НОМЕР_1 , в напрямку вул. Гулака Артемовського, проявив безпечність та неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою та дорожніми умовами і в порушення вимог пунктів 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки для інших учасників руху, здійснив наїзд передньою частиною керованого ним автомобіля на пішохода ОСОБА_11 , який знаходився в лежачому положенні між проїзною частиною та її узбіччям, що по вул. Владислава Буковинського в м. Бердичеві.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді: множинних синців та саден тулубу, множинних переломів ребер з пошкодженням легеневої тканини, що призвело до двобічного гемотораксу (наявність крові в плевральній порожнині), крововилив в м`які тканини навколо аорти в грудному відділі хребта, крововилив в м`які тканини навколо обох лопаток, крововиливи в м`які тканини в прихребтовій ділянці в грудному відділі, забій печінки, які утворились від дії тупих твердих предметів, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень та знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3 б), 10.1 Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної події та її наслідками.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_6 визнається винуватим, передбачена ч. 2 ст. 286 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 оскаржує вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання. Просить вирок суду змінити в частині призначення покарання у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, застосувати ст. ст. 69, 75, КК України та звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням.

На переконання апелянта при призначенні покарання суд не врахував, те, що ОСОБА_6 є особою молодого віку, раніше не судимий, позитивно характеризується, проживає в цивільному шлюбі, працює в АТК «Романівський лісгосп» лісником, має постійне місце реєстрації та проживання, має на утриманні малолітню дитину, доглядає за непрацездатною матір`ю, бабусею, а також неповнолітнім братом, у яких нікого окрім обвинуваченого немає, оплачує аліменти, на спеціалізованих обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Вказує, що суд також, не взяв до уваги, те, що на ОСОБА_6 щиро розкаявся, повністю визнав себе винним, добровільно повністю відшкодував завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду потерпілій, у зв`язку з чим, остання не має до ОСОБА_6 жодних майнових претензій та просила звільнити обвинуваченого від відбування покарання.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, міркування прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, обставину, що пом`якшує його покарання добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, який вважається раніше не судимим, посередньо характеризується за місцем проживання, позитивно характеризується за місцем роботи в ДП «Романівський лісгосп АПК», розлучений, зі слів проживає в цивільному шлюбі, має на утриманні малолітню дитину, працює, має постійне місце реєстрації та проживання, на спеціалізованих обліках у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, а також думку потерпілої, яка просила не позбавляти волі обвинуваченого.

Крім цього, суд врахував висновок органу пробації щодо обвинуваченого ОСОБА_6 про середній рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення, середній рівень небезпеки для суспільства та те, що він не вважає себе винуватим у вчиненому кримінальному правопорушенні, характеризується з посередньої сторони. Виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

При цьому, правових підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання з випробуванням за правилами ст. 75 КК України, місцевий суд не встановив, з чим погоджується і колегія суддів.

Суд апеляційної інстанції врахувавши обставини вчинення кримінального правопорушення, наслідки ДТП, в результаті якого потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, які знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення, який залишив місце ДТП та не надав допомогу потерпілому, вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання, яке є наближеним до мінімальної межі санкції, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Щодо доводів апелянта, що суд першої інстанції безпідставно не врахував обставин, які відповідно до вимог ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого, а саме: щире каяття та визнання вини слід зазначити наступне.

Відповідно до висновку викладеного у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховний Суд справі № 199/6365/19 щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений під час судового розгляду категорично заперечував свою причетність до скоєного злочину, заперечував навіть факт перебування на місці події, і лише наприкінці судового процесу заявив, що визнає свою вину та кається. Така поведінка обвинуваченого, не свідчить про його щире каяття, а направлена на пом`якшення своєї відповідальності, а тому судом при призначенні покарання вказані обставини не враховано та не призначено покарання із застосуванням положень ст.69 КК України.

Дані про особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, є особою молодого віку, позитивно характеризується за місцем роботи та посередньо за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, доглядає за родичами були, відшкодування шкоди та думка потерпілої враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, а тому і призначено покарання ближче до мінімальної межі санкції.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які давали б підстави для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 23 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_12 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: