Справа № 373/107/24
УХВАЛА

14 березня 2024 року м. Переяслав

Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області

під головуванням судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретарки ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

його захисника ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурору ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000291 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України.

Обвинувачений та його захисник усно заявили про відвід прокурору ОСОБА_3 . Заява мотивована тим, що є сумніви в його неупередженості, оскільки під час досудового розслідування прокурор ОСОБА_3 називав ОСОБА_4 наркоманом, а також призначав та проводив судово-психіатричну експертизу. Також Обвинувачений додав, що крім того, що прокурор називав його наркоманом, він стверджував, що ОСОБА_4 перебував у стані наркотичного сп`яніння, але наступного дня при проведення огляду на стан наркотичного сп`яніння в медичному закладі в с. Глеваха це не підтвердилося. Також перед входом у зал судових засідань після перерви прокурор знімав обвинуваченого на власний телефон без його згоди.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що нічого не зрозумів з промови обвинуваченого, ним не повідомлено коли, де та за яких обставин відбулось те, про що зазначено. За цих обставин йому нема чого сказати.

Відповідно до положень ч.1 ст.36 КПК України прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 77 КПК України прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.

Відповідно до ч. 2 цієї статті попередня участь прокурора у цьому ж кримінальному провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, як прокурора не є підставою для його відводу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 242 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані забезпечити проведення експертизи щодо визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності.

Оскільки питання про призначення та проведення відповідного експертного дослідження стосуються іншого кримінального провадження, а сторони не надали будь-яких доказів з цього приводу, суд позбавлений можливості оцінити обґрунтованість сумнівів обвинуваченого в неупередженості прокурора ОСОБА_3 за вказаних обставин в цьому кримінальному провадженні.

Щодо зйомки прокурором обвинуваченого перед входом судді до зали суду, суд враховує, що приміщення зали судових засідань є публічно доступним місцем. Сторонами не надано суду доказів щодо такої зйомки, а також не повідомлено обставин, за яких така зйомка могла відбуватися.

Оцінюючи твердження обвинуваченого суд дійшов висновку, що вони не доводяться будь-якими доказами. При цьому будь-яких обмежень в обвинуваченого в реалізації його прав, у тому числі щодо отримання та надання суду доказів, не вбачається.

Також, суд бере до уваги роль прокурора в кримінальному провадженні, відповідно до якої він підтримує обвинувачення, яке по своїй суті є твердженням про вчинення особою певних діянь, що, на думку сторони обвинувачення, містять ознаки кримінального правопорушення, за яке може бути призначено покарання. Обставини, що інкримінуються ОСОБА_4 , та їх кваліфікація передбачають придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України діє презумпція невинуватості, яка має дотримуватися у тому числі прокурором. Зокрема, є недопустимим звернення до підозрюваного чи обвинуваченого у формі, яка вказує про вчинення ним діяння, що містить склад кримінального правопорушення, як доконаний факт, наприклад «бандит», «злодій», «крадій» тощо.

Наркоманія це хронічна хвороба, для якої властиві серйозні порушення в психічному і фізичному здоров`ї людини, які є наслідком пристрасті до психоактивних речовин. Люди, які страждають на таку залежність, називаються наркоманами або наркозалежними.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 КК України особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала лікування від наркоманії, звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені частиною першою цієї статті.

В даному випадку обвинувачений стверджує, що прокурор назвав його «наркоманом», що, зважаючи на стале застосування цього терміну, вказує більше на його медичне, а не кримінально-правове значення.

Обставини, які інкримінуються обвинуваченому, можуть свідчити про наявність в обвинуваченого зазначеної хвороби та поінформованість про це прокурора.

Суду не надано будь-яких доказів як щодо наявності в обвинуваченого зазначеної хвороби, так й її відсутності, незважаючи на те, що в сторін була можливість це зробити або заявити відповідні клопотання.

Зважаючи на засаду змагальності та відсутність інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в неупередженості прокурора, заява про відвід прокурору не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 77, 81 КПК України суд,-

постановив:

Відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід прокурору ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000291.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1