Дата документу 25.03.2024 Справа № 334/6793/17
судді Запорізького апеляційного суду
у провадженні №11-кп/807/654/24
25 березня 2024 року м.Запоріжжя
25 березня 2024 року ухвалою колегії суддів Запорізького апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2024 року, якою до 19 квітня 2024 року включно було продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 .
Задовольняючи апеляційну скаргу, апеляційний суд постановив нову ухвалу, якою застосував до ОСОБА_2 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього передбачених ч.5 ст.194 КПК обов`язків. Звільнено ОСОБА_2 з-під варти.
Будучи не згодним з рішенням апеляційного суду, висловлюю свою окрему думку.
З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні передбачених п.4 ч.2 ст.115, ч.4 ст.296 КК кримінальних правопорушень.
Крім того, зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують ризики того, що ОСОБА_2 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків.
Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.
За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.
Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.
Рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_2 ґрунтується на зазначених вимогах процесуального закону.

Суд першої інстанції правильно встановив, що заявлені ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків об`єктивно існують, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_2 .

На підтвердження існування вказаних ризиків свідчать ті обставини, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які передбачено покарання лише у виді позбавлення волі на строк до 15 років або довічне позбавлення волі.

Крім того, обвинувачений не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має. Відомості щодо офіційного працевлаштування ОСОБА_2 та наявності у нього джерел стабільного доходу в матеріалах справи відсутні.

Вказані обставини у сукупності дають достатні підстави для висновку, що обвинувачений, будучи обізнаним про суворість покарання, яке може бути йому призначено у разі визнання його винуватим, опинившись на волі, за відсутності соціальних чинників стримуючого характеру потенційно може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані злочини.

Разом з тим, з наявних матеріалів провадження вбачається, що судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_2 триває і наразі не завершений. Відтак, з огляду на обставини вчинення інкримінованих злочинів, які поставлено у провину обвинуваченому, існують достатні підстави стверджувати про існування ризику незаконного впливу на потерпілу, свідків, анкетні дані та адреси проживання яких відомі.

Відтак, з урахуванням конкретних обставин даного кримінального провадження, усупереч доводам апеляційної скарги обвинуваченого, прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_2 перебувати на волі.

Загальна тривалість тримання ОСОБА_2 під вартою не суперечить принципу розумності строків з огляду на процесуальну поведінку сторони захисту, що є одним із критеріїв вказаного принципу. Зокрема, затягування розгляду даного кримінального провадження зумовлено, з-поміж іншого, неодноразовою неявкою (понад 10 разів) попереднього захисника ОСОБА_3 у судові засідання районного суду.

Водночас лише тривалість тримання ОСОБА_2 під вартою не може беззаперечно вказувати на необхідність зміни запобіжного заходу за відсутності інших достатніх та вагомих підстав для прийняття такого рішення.

Сама по собі тяжкість пред`явленого обвинувачення не була єдиною підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Натомість судом першої інстанції було враховано сукупність усіх встановлених у даному провадженні обставин, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи. При цьому районний суд дійшов правильного висновку про недостатність підстав для зміни чи скасування застосованого щодо ОСОБА_2 запобіжного заходу.

Таким чином, рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_2 під вартою відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь, даним про особу обвинуваченого та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Отже, апеляційний суд мав відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 20 лютого 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_1