Справа № 522/4737/24
Провадження по справі № 1-кп/522/2074/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні у залі Приморського районного суду м. Одеси № 106, кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000111 від 19.01.2024 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новодружеськ Лисичанського району Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не працевлаштованого, не одруженого, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 28.01.2008 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 24.12.2012 року вирком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 296 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік;

- 13.06.2014 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 263 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, відповідно до ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 2 роки;

- 03.01.2017 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 307 КК України, до позбавлення волі строком на 4 роки. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Лисичанського міського суду Луганської області від 13.06.2014 року, та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць. Строк обраховувати з 09.01.2015 року. Згідно ст. 72 КК України зарахувано в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 09.01.2015 року по 03.01.2017 року із зарахуванням 1:2. Звільнений 10.02.2017 року;

- 13.08.2018 року вироком Лисичанського міського суду Луганської області за ч. 2 ст. 309 КК України до позбавлення волі строком 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців; 28.02.2019 року Апеляційним судом Луганської області вирок змінено в частині призначення покарання до позбавлення волі на строк 3 роки; 12.03.2021 року звільнений по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Викладення обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , достовірно знаючи про те, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_6 від 24.02.2022 року № 64/2022 та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ХІ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 08.11.2023 року № 3429-IX, продовжено з 16.11.2023 року строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до Кримінального кодексу України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022 року, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, 19.01.2024 року приблизно о 13 годині 15 хвилин, більш точного часу встановити не вдалося можливим, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходячись біля будинку за адресою: АДРЕСА_2 , побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який спав на тротуарі, біля вищевказаного будинку, у зв`язку з чим у ОСОБА_3 виник злочинний умисел спрямований на таємне викрадення майна належного ОСОБА_7 , а предметом свого злочинного посягання обрав майно, яке б могло знаходитися у ОСОБА_8 .

Для реалізації свого злочинного плану, ОСОБА_3 діючи умисно, із корисливих мотивів, з метою таємного викрадення чужого майна, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і останні носять таємний характер, скориставшись тим, що потерпілий ОСОБА_7 спав, підійшов до останнього та почав обшукувати потерпілого, з метою знайдення майна, яке можна б було викрасти.

Проте дії ОСОБА_3 були помічені оточуючими людьми, після чого ОСОБА_3 швидко зорієнтувавшись та розуміючи, що викритий і що його дії носять відкритий характер, продовжив діяти умисно із корисливих мотивів, з метою відкритого заволодіння чужим майном, дістав із кишені ОСОБА_7 належний останньому гаманець сірого кольору, який виготовлений із тканини, застібається на змійку та має надпис «Institut karate paris», вартістю 200 грн., в якому знаходилося майно належне ОСОБА_7 , а саме: грошові кошти в розмірі 500 грн., картка платників податків № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , довідка №18-07-03-01/31 про соціальну допомогу особам, які не мають право на пенсію, та особам з інвалідністю ІІІ групи загального захворювання видана на ім`я ОСОБА_7 , довідка про медичний огляд, видана на ім`я ОСОБА_7 , 4 фотознімки на документи ОСОБА_7 , довідка про реєстрацію місця перебування фізичної особи на території Одеси, видана на ім`я ОСОБА_7 , ІD - паспорт громадянина України, виданий на ім`я ОСОБА_7 , блок для зарядки білого кольору, вартістю 150 грн.

Заволодівши вказаним чужим майном та завдавши потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 850 гривень ОСОБА_3 покинув місце вчинення кримінального правопорушення, проте в подальшому був затриманий очевидцями вчинення кримінального правопорушення.

Дії, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, за кваліфікуючими ознаками відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, визнав в повному обсязі та підтвердив обставини кримінального правопорушення, які описані в обвинувальному акті та пояснив суду таке. Вказав, що дійсно 19.01.2023 року приблизно о 13 год. 00 хв., більш точного часу не пам`ятає, йшов по вулиці біля бару «Роза вітрів» в районі ринку «Привоз», більш точної адреси назвати не зміг, оскільки не місцевий, побачив, що на землі лежав чоловік посеред дороги та до нього підійшов хлопець та попросив відтягнути того чоловіка. В цей час побачив у потерпілого, який спав, на груді сумку-гаманець та вирішив її собі забрати. Однак коли помітили як він заволодів гаманцем потерпілого, люди йому почали кричати та наздоганяти, він відбіг приблизно на 100 метрів з місця події, проте його спіймали, зв`язали йому руки та викликали поліцію. Вказав, що потерпілий був у стані сп`яніння та в нього була розбита голова. Викрадені речі одразу було ним повернуто потерпілому. Чому так вчинив не зміг пояснити, протиправність свого діяння усвідомив.

Свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України ОСОБА_3 визнав. Просив суд призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, врахувати його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні та відшкодування матеріальної шкоди, та те що він має тяжкі захворювання.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином. Суд враховує долучену до обвинувального акту заяву потерпілого ОСОБА_7 , в якій останній просить проводити судові засідання без його участі. З цивільним позовом у кримінальному провадженні потерпілий не звертався.

Прокурор ОСОБА_4 просив призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у виді семи років позбавлення волі. Долю речових доказів

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 просила застосувати до її підзахисного положення ст. 69 КК України з урахуванням його щирого каяття, відшкодування шкоди та наявності у нього тяжких захворювань.

При таких обставинах, за згодою учасників кримінального провадження, які визнали недоцільним дослідження доказів у даному кримінальному провадженні, докази у судовому засіданні не досліджувались, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Суд з`ясував, що всі учасники кримінального провадження правильно розуміють обставини кримінального провадження, та упевнився у добровільності їх позиції, їм було роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини у апеляційному порядку.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що винність обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю доведена.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та суд кваліфікує їх за кваліфікуючими ознаками: відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

Мотивування прийнятого рішення.

При визначенні мотивів призначення покарання суд керується таким.

Відповідно до ст. 8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника визначена насамперед ст. 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18).

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

У частині 2 ст. 65 КК України встановлено презумпцію призначення більш м`якого покарання, якщо не доведено, що воно не є достатнім для досягнення мети покарання. Суд вважає, що такий же принцип застосовується і при вирішенні питання про порядок відбування покарання, зокрема, про можливість звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до абз. 3 п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Крім того, як неодноразово наголошував у своїх висновках Верховний Суд, що суди не повинні допускати спрощений та однаковий підхід до розгляду справи та застосовувати індивідуалізацію покарання, з урахуванням конкретних обставин кожної справи. Індивідуалізація покарання конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року у справі №207/5011/14-к (провадження №51-1985км 18)).

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_3 покарання, суд враховує його особу, який є громадянином України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, не одружений, осіб на утриманні не має, проживає в м. Одесі, те, що у лікаря на наркологічному та психіатричному обліку не значиться, раніше судимий, та те, що він обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, в умовах воєнного стану.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання, суд враховує, що і в період досудового розслідування, і під час судового розгляду, останній винним себе у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнавав стабільно, щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, добровільно відшкодував завданні збитки, що на підставі ст. 66 КК України визнається пом`якшуючими покарання обставинами.

Відповідно до ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, підстава застосування ст. 69 КК України складається з двох елементів, що характеризують вчинений злочин і особу винного, а саме: а) наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину; б) дані, що певним чином характеризують особу винного.

Крім того, відповідно до висновку суду касаційної інстанції, викладеного у постанові ВС/ККС у справі № 712/4384/20 від 27.04.2021 року, для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення. У кожному випадку факт зниження ступеня тяжкості кримінального правопорушення повинен оцінюватися судом з урахуванням індивідуальних особливостей конкретного кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи факт наявності двох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування завданого збитку), що суттєво знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також враховуючи особу винного, який раніше судимий, на обліках не перебуває, проте згідно висновку судово-психіатричного експерта №153 від 22.02.2024 року має клінічні ознаки розладу особистості, страждає на тяжкі захворювання, про що стороною захисту були долучені медичні документи (Медична довідка Одеської міської медичної частини №21 №145/ОММЧ-21-24-вн від 26.03.2024 року).

З урахуванням наведених обставин в їх сукупності, суд доходить висновку про можливість призначення ОСОБА_3 , покарання із застосуванням ст. 69 КК України, та перейти до покарання, нижче від найнижчої межі, визначене санкцією статті КК України за це кримінальне правопорушення у виді п`яти років позбавлення волі, що буде справедливим та відповідатиме принципам та цілям його призначення.

За таких обставин, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України.

Суд вважає, що вказаний вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Запобіжний захід, застосований ухвалою судді Приморського районного від 19.01.2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою слід залишити в силі до набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України необхідно зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період із 19.01.2024 року по день набрання вироком законної сили включно.

Витрати на залучення експерта відсутні, цивільний позов не заявлений.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 50, 63, 65, 69, 72, 186 КК України, ст. 100, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 376, 395 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винним ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням вимог ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 19.01.2024 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання ОСОБА_3 термін його попереднього ув`язнення у період із 19.01.2024 року по день набрання вироком законної сили включно.

Запобіжний захід застосований ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09.04.2024 року обвинуваченому ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Речові докази, а саме:

- «INSTІTUT KARITE PARIS», у якому наявне: грошові кошти номіналом 500 грн. з серійним номером ЄЖ 6586726; карта платника податків на ім?я « ОСОБА_7 » НОМЕР_2 ; довідку про державну соціальну допомогу на ім?я « ОСОБА_7 » N18-07-03-01/31; довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією на ім?я « ОСОБА_7 » N226648; аркуш паперу, на якому зображено чотири фотографії формату 3 на 4; довідку про місця проживання перебування фізичної особи NД1-37376ф/л від 07.08.2020 року, що знаходиться у файлі, прозорого кольору; ID - паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий на ім?я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; блок від зарядного пристрою, білого кольору, вважати повернутими власнику ОСОБА_7 ;

- цифровий диск з відеозаписами зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_9