Житомирський апеляційний суд
Справа №290/286/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3
Категорія ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_4
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_4 ,

суддів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю: секретаря ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №290/286/23 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника адвоката ОСОБА_10 на вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2024 відносно

ОСОБА_11 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

в с т а н о в и в:

зазначеним вироком ОСОБА_11 визнано виним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Початок строку покарання обвинуваченому обраховано з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано обвинуваченому ОСОБА_11 у строк покарання строк його попереднього ув`язнення з 14.01.2023 по день набрання вироком законної сили з розрахунку день за день.

Після набрання вироком законної сили скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Любарського районного суду Житомирської області від 23.01.2023.

Цивільні позов потерпілої ОСОБА_12 до ОСОБА_11 про відшкодування матеріальної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 в якості відшкодування матеріальної шкоди 4400 гривень. У задоволенні решти позовних вимог, а саме відшкодування витрат на поминальний обід, відмовити.

Відмовлено потерпілій ОСОБА_12 в задоволенні цивільного позову про відшкодування моральної шкоди.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 14 січня 2023 року в обідній час близько 13 год. у ОСОБА_11 , який перебував по АДРЕСА_1 , виник конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_13 , в ході якого у ОСОБА_11 виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 , ОСОБА_11 ногами умисно наніс чисельні удари по лівій частині тулуба потерпілої.

В подальшому, в цей же день орієнтовно в період часу з 15 до 17 години ОСОБА_11 , перебуваючи у одній із кімнат житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , продовжуючи свої злочинні дії, достовірно невстановленими органом досудового розслідування тупими твердими предметами з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути рука, зжата в кулак, нога, взута в тверде взуття, з достатньою силою прикладання, умисно наніс численні удари по всьому тілу ОСОБА_13 .

Внаслідок нанесених ударів ОСОБА_11 по тілу ОСОБА_13 остання отримала тілесні ушкодження у вигляді забійної рани голови (5), синців передньої поверхні грудної клітки справа, синців в проекції грудини (3), синців верхніх кінцівок (7), садна з проекції лівого ліктьового суглобу, синців (3) та саден (2) нижніх кінцівок, синців обличчя, крововиливу під слизову верхньої губи з розривом слизової, переломів 6, 7 - го ребер по правій середньо-ключичній лінії, які є легкими тілесними ушкодженнями та тілесними ушкодженнями середнього ступеня тяжкості, в причинному зв`язку із смертю не перебувають.

Крім того, діями обвинуваченого ОСОБА_13 були спричинені тілесні ушкодження у вигляді синців грудної клітки правої бокової та правої задньої поверхні грудної клітки, переломів 8, 9, 10 ребер по правій середньопідпахвинній лінії, а також перелому 11 ребра по правій лопатковій лінії із зміщенням кісткових уламків та ушкодження плеври і тканини правої легені з правобічним гемотораксом (кров в правій плевральній порожнині - 300 мл), крововиливом в діафрагму, множинними розривами (розмізженням) правої долі печінки з гемоперитонеумом (кров в черевній порожнині - до 2600 мл.), які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення та знаходяться в прямому причинному зв`язку із смертю потерпілої.

Смерть ОСОБА_13 настала в період часу з 17 год. 24 хв. до 17 год. 54 хв. 14 січня 2023 від масивної внутрішньої крововтрати внаслідок тупої травми тулубу - переломи ребер справа з ушкодженням правої легені, розмізженням печінки.

Адвокат ОСОБА_10 в своїй апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції, як незаконний, та ухвалити виправдувальний вирок відносно ОСОБА_11 у зв`язку з не встановленням достатності доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпані можливості їх отримати (п.3 ч.1 ст.284 КПК України).

При цьому, звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_11 в судовому засіданні вину свою не визнав та пояснив, що того дня ( 14.01.2023 року) він із ОСОБА_14 не сварився, не бив її, разом ходили до батьків ОСОБА_11 , на пилораму до брата. Коли він після 15-00 год. ходив знову до батьків, що неподалік від помешкання ОСОБА_13 , то в цей час йому телефонувала ОСОБА_13 і повідомляла, що у неї вдома гості, хто саме - не казала. Через приблизно 30-40 хв. він повернувся до ОСОБА_13 , а вона була на вулиці біля будинку навколішках, він її завів до будинку, а сам пішов знову до будинку батьків, щоб підключити WI-FI до телефону, щоб в подальшому дивитися кінофільм. Коли повернувся, то побачив ОСОБА_13 в кімнаті на дивані, яка казала, що їй погано, а коли побачив кров, то одразу викликав по телефону «швидку допомогу». Зазначає, що обвинувачений ОСОБА_15 вважає, що свідок ОСОБА_16 , яка була допитана в судовому засіданні та за її участі був проведений слідчий експеримент, давала неправдиві покази, бо в цей день він взагалі її не бачив, а не те щоб вона з ним і ОСОБА_13 розмовляла і нібито бачила як вдень 14.01.2023 року ОСОБА_11 наносив удари ОСОБА_17 .

Звертає увагу, що свідків нанесення ОСОБА_11 . ОСОБА_13 тілесних ушкоджень близько 16-00 год. 14.01.2023 року не встановлено.

Наголошує, що висновок експерта №62 від 13.02.2023 не містить точної інформації про механізм потрапляння слідів крові на куртку та черевики ОСОБА_11 , сам ОСОБА_11 стверджує, що коли зайшов до кімнати, де лежала ОСОБА_13 , він брав її за руку, тобто він був поряд з нею, а так як кров була повсюди , він міг доторкнутися і до одягу ОСОБА_18 , і до меблів та інших речей, які були заплямовані слідами крові. Тобто, даний доказ не може слугувати беззаперечним доказом вини обвинуваченого ОСОБА_11 в нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої. Вважає, що інші докази, які були досліджені при розгляді справи в суді першої інстанції, беззаперечно не підтверджують винуватість ОСОБА_11 в інкримінованому йому злочині, а тому необхідно врахувати один із загальних засад кримінального провадження, а саме - « презумпцію невинуватості» , яка передбачена ст.17 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_11 також вважає вирок суду першої інстанції незаконним. Наголошує, що 14 січня 2023 року у нього із ОСОБА_14 не було жодної суперечки та бійки. Зазначає, що судом не було враховано його перелом вказівного пальця правої руки, який він зламав на роботі, як і те, що йому було накладено гіпс, що підтверджується довідкою з Романівської лікарні. Зазначає, що захисник призначений судом жодного разу з ним не спілкувався. Наголошує, що свідок ОСОБА_16 оговорює його, оскільки вона не бачила що він бив ОСОБА_13 того дня. Крім того, звертає увагу, що його брат ОСОБА_19 , якому вони з потерпілою приносили їжу того дня, не бачив на останній жодних побоїв або синців. Крім того, судом не взято до уваги те, що по вулиці Гордіївській встановлені камери відеоспостереження, відеозаписи з яких могли б підтвердити його невинність. Наголошує, що приблизно о 16.00 год., коли він був у своєї матері, йому декілька разів телефонувала ОСОБА_20 та повідомляла, що у них вдома гості. Звертає увагу на те, що кров потерпілої попала на його одяг тільки тому, що коли зайшов до кімнати, де лежала ОСОБА_13 , він брав її за руку, він міг доторкнутися і до одягу ОСОБА_18 і до меблів та інших речей, які були заплямовані слідами крові. Зазначає, що потерпіла не була його співмешканкою, вони розійшлись близько півроку тому, за того, що остання вживала алкогольні напої та пропадала на декілька днів. Зазначає, що він помагав їй матеріально купував їжу, як і допомагав по господарству. Наголошує, що свідок ОСОБА_21 того дня приблизно в час пригоди бачила невідомого чоловіка на подвір`ї потерпілого, однак вона не була допитана.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисника ОСОБА_10 , які просили задовольнити подані апеляційні скарги, заперечення прокурора та представника потерпілої щодо задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційні скарги обвинуваченого та захисника задоволенню не підлягають з таких підстав.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Згідно зі статтею 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються доказами, які були досліджені під час судового розгляду та оцінені судом у відповідності до вимог ст.94 КПК України на предмет належності, допустимості, достовірності та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

В ході судового розгляду обвинувачений ОСОБА_11 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та дав показання про те, що вони із ОСОБА_14 зустрічалися з 14.08.2022 року та спільно проживали у неї вдома по АДРЕСА_1 . Спочатку у них були нормальні відносини, але потім вони перестали миритися. ОСОБА_22 вживала спиртні напої з друзями, а він був проти. Не заперечував, що бив співмешканку, але за весь час спільного проживання піднімав на неї руку лише чотири рази. Того для він разом з загиблою близько 11 год пішли до його мами в гості, де були певний час. Потім вони разом пішли на пилораму, щоб занести їжу брату. На пилорамі він випив декілька чарок, набрав дров та близько 15.00 год вони разом із ОСОБА_14 повернулися додому. Жодних тілесних ушкоджень у загиблої не було. Трохи згодом до них додому прийшов його брат з дочкою, щоб забрати свій велосипед, після чого він разом з братом приблизно о 15.30 год знову пішов до мами, де вони вживали алкогольні напої, а загибла залишилась вдома. Приблизно о 16.00 год. йому декілька разів телефонувала ОСОБА_20 та повідомляла, що у них вдома гості. Орієнтовно о 16.30 год він пішов додому. Загалом його не було вдома приблизно півтори години. Коли повернувся додому, то застав ОСОБА_23 надворі, яка стояла навколішки біля паркану. Видимих тілесних ушкоджень у неї не було. Він підвів ОСОБА_22 до будинку, де залишив, а сам повернувся до мами щоб підключити WI-FІ до телефону, щоб в подальшому дивитися кінофільм. Приблизно через 40 хвилин він повернувся додому, двері в будинку були відчинені, він покликав ОСОБА_13 і вона відгукнулась. Коли він її знайшов, вона лежала на ліжку, у неї було видно кров. Він відразу хотів викликати швидку допомогу, але ОСОБА_20 була проти, а коли побачив, що вона не може піднятися, то відразу зателефонував на лінію «103». На момент виклику швидкої ОСОБА_22 ще була жива. По прибуттю лікарі швидкої не змогли врятувати життя ОСОБА_22 . Свідка ОСОБА_16 того дня він взагалі не бачив і в час, на який вказує цей свідок, він взагалі був в матері. Вважає, що свідок ОСОБА_16 оговорює його, оскільки в нього був конфлікт з братом свідка, якого він вдарив. ОСОБА_13 того дня він не бив. Цивільний позов потерпілої не визнав.

Аналогічні показання обвинувачений ОСОБА_11 надав в суді апеляційної інстанції.

Проте, не зважаючи на таку позицію обвинуваченого, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про те, що заперечення обвинуваченого щодо спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_13 , що призвели до її смерті є такими, що суперечать іншим, зібраним у справі доказам та на думку колегії суддів, є способом захисту й обумовлені намаганням уникнути відповідальності та покарання за фактично вчинений ним злочин.

Так, критично оцінивши та відкинувши версію сторони захисту, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу свого висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, показання потерпілої ОСОБА_12 , яка в суді першої інстанції повідомила, що загибла була її рідною сестрою та проживала разом з обвинуваченим ОСОБА_11 в батьківській хаті, що в с.Печанівка. Проживали вони разом більше року та їх об`єднувала горілка. Сама ж вона проживає в с.Краснополі разом з родиною. Після смерті матері вони з сестрою не дуже часто спілкувалися, проте в періодичних телефонних розмовах сестра жалілася, що ОСОБА_11 її б`є, у зв`язку з чим вона радила сестрі покинути обвинуваченого. Про побиття сестри ОСОБА_11 вона знала і від людей. Останній тиждень перед загибеллю вони спілкувалися з сестрою майже щоденно, востаннє за дні два до події. В цих розмовах сестра розповідала, що близько тижня вона вже не жила з обвинуваченим. Вже після поховання сестри вона заходила до батьківського будинку, в якому жила сестра, та побачила кров, вона була усюди: на стінах, на підлозі.

Свідок ОСОБА_24 , суду дала показання, що вони з загиблою проживали по сусідству. 14.01.2023 року близько 19 години до неї зателефонував брат та запитав, чи це правда, що ОСОБА_13 вбили, у зв`язку з чим вона пішла до загиблої додому щоб перевірити цю інформацію. На місці події вже були працівники поліції. Її та ОСОБА_25 було запрошено в якості понятих при огляді помешкання. Під час огляду загибла лежала в одній кімнаті, а в інші кімнаті були сліди крові: на дивані, під шафою тощо. Також були видні сліди помитої підлоги біля шафи. На столі стояла пляшка горілки та дві чарки. Після огляду вона підписала документи, які попередньо прочитала. Як сусідці їй відомо, що обвинувачений жив з загиблою однією сім`єю, часто її бив. Їй, навіть, двічі зашивали голову від побоїв ОСОБА_11 . Фактів побиття на власні очі вона не бачила, про це їй розповідала сама ОСОБА_20 Був випадок, коли загибла прибігала до неї додому ховатися від обвинуваченого. Конфліктів з мешканцями села у ОСОБА_18 не було.

Допитна у судовому засіданні свідок ОСОБА_26 , пояснила, що знає ОСОБА_11 та знала загиблу, вони їй допомагали по господарству. Знає про те, що коли вони вживали алкогольні напої, то обвинувачений часто бив загиблу. Особисто вона не бачила фактів побиття, але бачила загиблу з тілесними ушкодження і остання розповідала, що її бив саме обвинувачений. У загиблої не було конфліктів з односельцями. ОСОБА_20 розповідала про конфлікти з братом, але жодного разу не казала щоб брат її бив.

Із показань свідка ОСОБА_27 , слідує, що він працює фельдшером в КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф». В той вечір він був на чергуванні та приблизно о 17.20 год на службовий планшет надійшов виклик про допомогу від обвинуваченого. При приїзді на місце події приблизно о 17.40 год обвинувачений зустрів їх на проїзній частині та провів до будинку, де лежала постраждала, однак ознак життя у неї вже не було. На волосяній частині голови та на лобі потерпілої виднілися розсічені травми розмірами 4-6 сантиметрів. Обвинувачений пояснював, що знайшов потерпілу на дорозі в такому стані і привів або приніс додому. На його пропозицію обвинувачений показав на частину дороги, де він виявив постраждалу, - це була ділянка з асфальтованим покриттям, на якому не було слідів крові. Звернув увагу суду на те, що характер травм на голові потерпілої свідчив, що у неї мала відбутися велика крововтрата, відповідно на місці події мали бути масивні крововиливи, однак таких слідів не було на місці, на яке вказував обвинувачений та на місці, де лежала потерпіла в будинку. Відразу на місце події вони викликали працівників поліції, яких залишились чекати.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_28 , показав, що загибла була його племінницею та проживала разом з обвинуваченим. Від людей в селі знав, що ОСОБА_11 бив ОСОБА_13 14.01.2023 року приблизно о 15.00 год він проїжджав повз будинок загиблої та бачив обвинуваченого, який щось робив по господарству, а загибла стояла поряд з ним. В подальшому в цей же день близько 18.00 год йому зателефонувала потерпіла та повідомила, що ОСОБА_13 знайшли мертвою. Він відразу направився до неї додому, де застав працівників поліції та швидкої допомоги. Пізніше він відвозив труп загиблої на експертизу в м. Чуднів. Після події він заходив в будинок та бачив сліди «розводів» на підлозі, сліди нещодавнього прибирання. Верхнього одягу потерпілої, в якому він бачив загиблу того дня, працівники поліції не знайшли.

Свідок ОСОБА_16 , надала суду показання, що знала загиблу з дитинства. Коли обвинувачений звільнився з в`язниці, то почав зустрічатися з ОСОБА_13 . Жили вони разом приблизно півтора два роки та спільно зловживали алкоголем. ОСОБА_11 постійно бив ОСОБА_23 і в неї весь час були тілесні ушкодження, про це знали усі. Вона сама неодноразово ставала очевидцем побиття ОСОБА_18 обвинуваченим. За весь час спільного проживання він бив її не менше 30 разів. В розмовах вона рекомендувала загиблій покинути ОСОБА_11 . Неодноразово ОСОБА_13 зверталась до поліції з приводу побиття обвинуваченим, але в подальшому забирала заяви, оскільки кохала ОСОБА_11 14.01.2023 року після 13 год вона по вул.Гордіївській в с. Печанівка їхала в магазин і стала очевидцем, як обвинувачений бив ОСОБА_22 . Під час побиття потерпіла лежала на землі обличчям донизу, а обвинувачений сильно бив її ногою під ребра з лівої сторони. Бив виключно ногами. Наніс не менше 10 ударів. Вона просила обвинуваченого не бити ОСОБА_23 , але обвинувачений сказав, що то їх справи, їхня сім`я. Сама ж загибла просилася додому. Вона постояла біля них приблизно п`ять хвилин і в цей час обвинувачений не наносив удари, але потерпіла продовжувала лежати на землі. Далі вона поїхала в магазин. Коли вона поверталась з магазину, то обвинуваченого з загиблою на місці побиття вже не було. Під час досудового розслідування з нею було проведено слідчий експеримент, під час якого вона добровільно все показала працівникам поліції та розповіла про обставини побиття.

Окрім вказаних доказів суд у вироку послався і на інші письмові докази кримінального провадження, які узгоджуються між собою та доповнюють одне одного.

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події від 14.01.2023 року з додатком у вигляді ілюстративної таблиці, який був проведений на підставі добровільної згоди ОСОБА_29 , зафіксовано місце скоєння злочину - домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Під час огляду зафіксовано обстановку на території домогосподарства та у будинку. Зокрема, в житловій кімнаті № 1 зліва від входу виявлено та зафіксовано ліжко-диван, на якому знаходився труп ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Труп знаходився в положенні лежачи на спині, права рука витягнута вздовж тіла, ноги зігнуті в колінних суглобах, коліна відведені в ліво, ліва рука зігнута в ліктьовому суглобі, кисть руки в ділянці лівої молочної залози. Зафіксовано видимі тілесні ушкодження. В ході огляду вилучено, зокрема: змиви речовини бурого кольору, які зроблено з плями, яка відобразилася у виді трьох мазків на стіні, що прилягає до ліжка, на якому виявлено труп; кофту чорного кольору із емблемою « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у забрудненому стані по передні поверхні та рукавах наявні нашарування речовини бурого кольору, подібні до крові; виріз з килиму кімнати №1 з плямою речовини бурого кольору розмірами 7x5 см.; виріз з матрацу жовтого кольору із нашаруванням речовини бурого кольору; покривало сірого кольору в сині квітки, яке просочене плямами речовини бурого кольору; шапку сірого кольору, поверхня якої просочена речовиною бурого кольору. В ході огляду, труп ОСОБА_13 направлений до патологоанатомічного відділення КНП «Чуднівська лікарня» для проведення розтину (а.п.159 196, т.1).

Висновком експерта №43 від 21.02.2023 року встановлено, що при судово-медичній експертизі трупа виявлено наступні тілесні ушкодження: синець по передній поверхні грудної клітки зліва, який утворився від дії тупого твердого предмету, що не залишив специфічних та видових ознак, по яким можливо було б ідентифікувати предмет, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, утворились в термін не менше декілька діб до моменту настання смерті, причинному зв`язку зі смертю не знаходяться; забійні рани голови (5), синці передньої поверхні грудної клітки справа, синці в проекції груднини (3), синці верхніх кінцівок (7), садно в проекції лівого ліктьового суглобу, синці (3) та садна (2) нижніх кінцівок, синці обличчя, крововилив під слизову верхньої губи з розривом слизової. Дані тілесні ушкодження утворились від неодноразової дії (не менше 18-ти контактів) тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути рука зжата в кулак, нога взута в тверде взуття, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, утворились в незначний термін, обчислюваний десятками хвилин, можливо годинами, до моменту настання смерті. Частина тілесних ушкоджень (по задній поверхні лівого ліктьового суглобу, передній поверхні колінних суглобів) могли утворитись при падінні на тупі тверді предмети як самовільному, так і після придачі тілу кінетичної енергії; переломи 6, 7-го ребер по правій середньо-ключичній лінії, які утворились від одноразової дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути рука зжата в кулак, нога взута в тверде взуття, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, в причинному зв`язку зі смертю не знаходяться, утворились в незначний термін, обчислюваний десятками хвилин, можливо годинами, до моменту настання смерті, дані тілесні ушкодження не могли утворитись при падінні з положення стоячи на тупі тверді предмети, як самовільному, так і після придачі тілу кінетичної енергії; синці грудної клітки правої бокової та правої задньої поверхні грудної клітки, переломи 8, 9, 10 ребер по правій середньопідпахвинній лінії, а також перелом 11 ребра по правій лопатковій лінії із зміщенням кісткових уламків та ушкодженням плеври та тканини правої легені з правобічним гемотораксом (кров в правій плевральній порожнині - 300мл, крововиливом в діафрагму, множинними розривами (розмізженням) правої долі печінки з гемоперитонеумом (кров в черевній порожнині - до 2600мл) утворились від дії тупих твердих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, якими могла бути рука зжата в кулак, нога взута в тверде взуття, з достатньою силою прикладання, не менше чотирьох контактів, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення, знаходяться в прямому причинному зв`язку зі смертю, утворились в незначний термін, обчислюваний десятками хвилин, можливо годинами, до моменту настання смерті. Дані тілесні ушкодження не могли утворитись при падінні з положення стоячи на тупі тверді предмети, як самовільному, так і після придачі тілу кінетичної енергії. Смерть ОСОБА_13 настала від масивної внутрішньої крововтрати внаслідок тупої травми тулуба - переломи ребер справа з ушкодженням правої легені, розмізження печінки. Враховуючи ступінь розвитку трупних явищ, слід рахувати, що смерть її настала в термін від 6-ти годин до півдоби до моменту проведення експертизи трупа в морзі. Всі виявленні тілесні ушкодження являються прижиттєвими, смерть ОСОБА_13 настала через незначний проміжок часу, обчислюваний десятками хвилин, можливо години після отриманих тілесних ушкоджень у вигляді переломів ребер з ушкодженням правої легені та печінки. Встановити точно порядок нанесення виявлених тілесних ушкоджень неможливо, утворення їх при нанесенні самому собі виключається. В момент отримання тілесних ушкоджень потерпіла та нападник могли знаходитись в будь-якому положенні та взаєморозташуванні, при яких ділянки ушкоджень доступні для їх нанесення, враховуючи різну локалізацію, можна стверджувати, що взаєморозташування їх змінювалось в процесі нанесення тілесних ушкоджень. Після отримання всіх тілесних ушкоджень потерпіла могла виконувати будь-які самостійні дії (ходити, повзати, говорити, тощо) на протязі незначного проміжку часу, в період якого діяли компенсаторні сили організму. Питання про врятування життя ОСОБА_13 після отримання всіх тілесних ушкоджень при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги знаходиться в компетенції комісійної судово-медичної експертизи, однак, враховуючи тяжкість виявлених тілесних ушкоджень, короткий проміжок часу між отриманими тілесними ушкодженнями та настанням смерті, вважаю, що врятувати життя було малоймовірним. При судово-медичній експертизі виявлено тілесні ушкодження в ділянці верхніх кінцівок, дані тілесні ушкодження могли утворитись як внаслідок окремого нанесення тілесних ушкоджень, так і при захисному механізмі (прикривання руками інших ділянок тіла, в які наносились тілесні ушкодження - голова, тулуб). При судово-токсикологічній експертизі крові із трупа виявлено етиловий спирт в концентрації 3,68%, що при житті відповідає тяжкому алкогольному отруєнню, що свідчить про вживання алкоголю в значній кількості, встановити точну кількість та час, за який точно вживала алкоголь до моменту настання смерті, не можливо (а.п.197 200 т.1);

Протоколом огляду трупа від 15.01.2023 року з фототаблицею до нього, під час якого в патологоанатомічному відділенні КНП «Чуднівська лікарня» оглянуто труп ОСОБА_13 , зафіксовано наявні тілесні ушкодження, вилучено одяг загиблої, в тому числі спортивні штани, футболку з коротким рукавом, труси жіночі (а.п.201 210 т.1).

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 15.01.2023 року, згідно з яким ОСОБА_11 затримано 14.01.2023 року о 23:30. Під час затримання в нього в присутності понятих було вилучено одяг (куртку чорного кольору, кофту чорного кольору, гольф чорного кольору, дві пари спортивних штанів чорного кольору, шкарпетки в`язані коричневого кольору), взуття (черевики світло - коричневого кольору), а також мобільний телефон марки «Redmi 9», імеіl1: НОМЕР_1 , імеіl2: НОМЕР_2 (а.п.211-214 т.1).

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 15.01.2023 року з відеозаписом до нього, свідок ОСОБА_16 в присутності понятих на місці показала та розповіла про події, очевидцем яких вона була 14.01.2023. Зокрема, свідок показала на місце, де обвинувачений 14.01.2023 року наносив удари загиблій, а саме по АДРЕСА_1 . При цьому, за допомогою статиста показала, що ОСОБА_22 лежала на животі та закривала руками голову, а ОСОБА_30 , стоячи над нею, наносив їй численні (не менше десяти) удари ногою в ділянку лівої сторони тулуба. (а.п.215 219 т.1).

Згідно висновку експерта №64 від 13.02.2023 року з додатком, відповідно до якого встановлено, що кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізці з шапки (об. № 3) (вилученої під час огляду місця події від 14.01.2023) знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об. № 3 виявлено антигени В, Н, а також ізогемаглютинін анти А. Таким чином, виявлені властивості в слідах на шапці можуть належати особі групи В з ізогемаглютиніном анти А і супутнім антигеном Н за системою АВО, що не виключає можливості належати крові самій потерпілій ОСОБА_13 (а.п.229 232 т.1);

Висновком експерта №70 від 09.02.2023 року з додатком №1 до нього, яким встановлено, що кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У фрагменті тканини об. №2 (виріз речовини бурого кольору з матрацу, вилучений під час огляду місця події від 14.01.2023) знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об. № 2 виявлено антигени В і Н. Так як дані антигени властиві потерпілій ОСОБА_13 , то походження крові в об. № 2 від самої ОСОБА_13 не виключається (а.п.233 235, т.1).

Висновком експерта №63 від 13.02.2023 року з додатком №1 до висновку, відповідно до якого встановлено, що кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У вирізках із покривала (вилученого під час огляду місця події від 14.01.2023), об. № 1-3, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об. №1-3 виявлені антигени В і Н, а в об. № 2 виявлено ще й ізогемаглютинін анти А. Походження крові в об. № 1-3 можливе за рахунок будь - якої особи, організму якої властиві дані характеристики. Такою особою може бути і громадянка ОСОБА_13 (а.п.241 243, т.1).

Висновком експерта № 67 від 09.02.2023 року з додатком №1 до нього, яким зафіксовано, що кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. В об`єктах № 1-8 (кофта з слідами речовини бурого кольору, виріз з килима з слідами речовини бурого кольору, змиви речовини бурого кольору з стін, які були вилучені під час огляду місця події 14.01.2023) знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в №1-8 виявлено антигени В та ОСОБА_31 , походження яких можливе за рахунок будь-якої особи, організму якому властиві дані антигени. Такою особою може бути потерпіла ОСОБА_13 (а.п.244 247, т.1).

Висновком експерта №65 від 09.02.2023 року з додатком №1 до нього, згідно якого кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. В об`єктах № 1-7 (плями на штанах загиблої ОСОБА_13 ), 9 (пляма на футболці загиблої ОСОБА_13 ), 10 (плями на жіночих трусах загиблої ОСОБА_13 ), знайдена кров людини. При серологічному дослідженні в об. №4,5,6,7 та в об. № 9,10 виявлено антигени В та ОСОБА_32 . Походження яких можливе за рахунок будь-якої особи, організму якому властиві дані антигени. Такою особою може бути потерпіла ОСОБА_13 . При серологічному дослідженні в зр. № 1-3 групових антигенів не виявлено (а.п.249 252 т.1).

Згідно висновку експерта №62 від 13.02.2023 року з додатком № 1 до нього, кров ОСОБА_13 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти А та супутнім антигеном Н за ізосерологічною системою АВО. У змивах із пари черевиків, об. № 3-6, змивах з куртки, об. № 7-10, які були вилучені в обвинуваченого під час затримання, знайдена кров людини. В результаті серологічного дослідження в об. № 3-7 (об.№3 плями та помарки коричневого кольору, неправильно-округлої, неправильно-продовгуватої форми, з нечіткими контурами, деякі переривчасті по ходу, розмірами від 0,2х0,1 см до 2?1,5см., які розміщені на правому черевикові на зовнішній поверхні з внутрішньої бокової сторони з переходом на підошву в 18см від краю носка та в 4см від верхнього вільного краю на ділянці 12х6см; об. №4 змиви з підошви; об №5 - помарки коричневого кольору, неправильно-округлої та неправильно-продовгуватої форми, з нерівними контурами, розмірами від 0,1?0,1см до 0,3?0,2см, які розміщенні на лівому черевикові на зовнішній поверхні з внутрішньої бокової сторони в 13см від краю носка та в 3 см від підошви на ділянці 3х3см; об.№6 переривчаста помарка коричневого кольору, слабкої інтенсивності, неправильної геометричної форми, з нечіткими контурами, розмірами 1,3х0,5см., яка розміщена на підошві лівого черевика на зовнішній боковій стороні в 4 см від краю задника; об. №7-помарки в кількості чотирьох штук коричнюватого кольору, неправильно-округлої та невизначеної форми, з нечіткими контурами, які не просочують та не ущільнюють тканину, розмірами від 0,3х0,2 см до 1,4?0,5 см, які розміщені на лівій передній поверхні куртки в 12 см від лінії пришиву лівого рукава та в 19 см від лінії пришиву коміра на ділянці 18?10см) виявлені антигени В і Н, походження яких можливе за рахунок крові будь-якої особи, організму якої властиві антигени В і Н, такою особою може бути і громадянка ОСОБА_13 (а.п.3-6 т.2).

Протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 24.01.2023 року з додатком до протоколу - описом речей і документів, які були вилучені на підставі постанови прокурора, а саме карти виїзду карети швидкої медичної допомоги (форма 11010) № 279 на 1 арк. та CD-R диску, згідно з яким зафіксовано аудіо запис повідомлення на спецлінію «103» (а.п.17-20, т.2).

Копією карти виклику швидкої медичної допомоги №279 від 14.01.2023 року, з якої вбачається, що у вказаний день було здійснено виїзд екіпажу швидкої медичної допомоги до АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено тіло жінки без ознак життя (а.п.19, т.2).

Даними диску з аудіозаписом повідомлення на спецлінію «103» та даним протоколу огляду цього диску від 24.01.2023 року, з яких вбачається, що відбувається розмова між оператором лінії «103» та особою чоловічої статі з голосом, схожим на голос обвинуваченого. (в ході судового розгляду ОСОБА_11 підтвердив, що він дійсно повідомляв про подію на телефонну лінію «103» та не заперечував, що на вказаному диску зафіксована саме ця розмова). В телефонній розмові з оператором лінії «103» ОСОБА_11 повідомив, що в АДРЕСА_2 він знайшов дівчину віком 26-27 років, в якої дуже сильно розбитий лоб, їй дуже погано, вона втрачає свідомість. Припускає, що дівчина впала. Вказує, що дівчина йому лише знайома (дослівно на запитання оператора про те, чи знає він дівчину, відповів: «ну тако, як би знати-знаю, але шо я вам можу сказать») Обвинувачений повідомив, що дівчину він заніс в хату, а екстрену медичну допомогу він буде чекати на вулиці. Номер будинку він не пам`ятає, запитує номер будинку в потерпілої, яка ще на той момент була жива (а.п.21-22, т.2).

Згідно довідки УОТЗ ГУНП в Житомирській області від 01.03.2023 року, яку було складено на підставі даних, отриманих в ході тимчасового доступу до речей і документів 27.02.2023 року, які містились в оператора мобільного зв`язку «Київстар», встановлено, що абонентські номери НОМЕР_3 ( ОСОБА_13 ) та НОМЕР_4 (обвинувачений ОСОБА_11 ), під час з`єднань в період часу з 00.00 год. 13.01.2023 по 23.29 год. 15.01.2023 фіксувалися в зоні дії базових станцій, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Крім того, на момент здійснення дзвінків мобільний термінал ОСОБА_11 14.01.2023 року на протязі дня знаходився в АДРЕСА_3 і її меж не покидав, що відповідає координатам LАС 24185 СID 2331, 20405, 10405 базових станцій. Також, отриманими даними встановлено, що в день події 14.01.2023 між мобільними терміналами обвинуваченого та потерпілої були з`єднання о 10:49:29 та 11:05:26 обвинувачений телефонував потерпілій, о 11:52:09 обвинувачений телефонував на невідомий номер НОМЕР_5 та о 15:17:39 приймав телефонний дзвінок з цього номера, о 15:32:12 з телефону потерпілої був вихідний виклик на невстановлений номер НОМЕР_6 . Після цього зафіксовано вихідні дзвінки з мобільного терміналу обвинуваченого на лінію «102» о 17:20:26 та «103» 17:21:18. (а.п.31 41 т.2).

Також, судом першої інстанції було досліджено рапорт чергового відділення поліції №1 (смт Любар) Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області від 14.01.2023 року, відповідно до якого, 14.01.2023 року о 17:54 зі служби 102 надійшло повідомлення від фельдшера ОСОБА_27 про те, що 14.01.2023 року за адресою: АДРЕСА_2 , було зафіксовано смерть до приїзду. Співмешканець ОСОБА_11 знайшов на вулиці на проїзній частині неподалік будинку в свідомості ОСОБА_13 , 27 років, з травмою голови, він переніс її з двору до будинку, через деякий час вона померла (а.п.114 т.2).

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 68-2023 від 07.02.2023 року, ОСОБА_11 під час вчинення інкримінованих йому діянь виявляв ознаки емоційно - нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10). Даний розлад лежить в межах патології особистості та не позбавляв ОСОБА_11 здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_11 під час вчинення інкримінованих йому діянь недоумством не страждав та в тимчасовому розладі психічної діяльності (алкогольному психозі, реактивному стані - патологічне НОМЕР_7 ?яніння, патологічний афект) не перебував, виявляв клінічні ознаки емоційно - нестійкого розладу особистості, стан компенсації, міг усвідомлювати свої дії, керувати ними. На даний час виявляє клінічні ознаки емоційно - нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10). Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Вищевказаний розлад особистості у ОСОБА_11 сформувався протягом життя на фоні вживання алкоголю та способу життя. ОСОБА_11 не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру, може брати участь у проведенні слідчих дій (а.п.25-27 т.2).

Порушень процесуального порядку збирання наведених у вироку доказів за матеріалами провадження не встановлено та в поданих апеляційних скаргах не наведено.

Апеляційний суд вважає, що викладені у вироку та дослідженні в ході судового розгляду в суді першої інстанції вищезазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_11 , складу злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та доведеності його вини у вчиненні даного злочину.

При цьому, на думку колегії суддів, версія сторони захисту про не причетність ОСОБА_11 до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, а заподіяння їй тілесних ушкоджень іншою людиною є неспроможною, оскільки така версія захисту спростована показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами кримінального провадження.

Підстав у потерпілої та свідків обмовляти обвинуваченого, колегією суддів не встановлено. Вищезазначені показання потерпілої та свідків є логічними, не суперечливими, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому у колегії суддів відсутні розумні сумніви та об`єктивні підстави не довіряти їм. Посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на те, що свідок ОСОБА_16 дає не правдиві свідчення є голослівними, жодним доказом не підтверджені, свідок ОСОБА_16 , як і інші свідки, попереджена про кримінальну відповідальність за статтями 384, 385 КК України, а незгода сторони захисту із правовою оцінкою судом показань, не є підставою для визнання їх неналежними чи недопустимими.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що свідків нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 . ОСОБА_13 , близько 16:00 14.01.2023 року не встановлено.

В цій частині колегія суддів зауважує, що не зважаючи на відсутність свідків - безпосередніх очевидців події нанесення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень, від яких настала її смерть, факт скоєння вказаного злочину саме обвинуваченим ОСОБА_11 суд першої інстанції встановив на підставі дослідження та оцінки сукупності вищенаведених належних та допустимих доказів, які, з урахуванням обставин цього кримінального провадження та висунутої на свій захист версії обвинуваченого, що не узгоджувалися із вказаними доказами, дозволили суду встановити винуватість ОСОБА_11 відповідно до стандарту доказування «поза розумним сумнівом».

В цій частині суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Верховного Суду, зазначену у постанові суду від 09 листопада 2021 року (справа №281/128/19, провадження № 51-4536км19), відповідно до якої доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

З мотивувальної частини слідує, що суд першої інстанції на підтвердження вини обвинуваченого цілком обґрунтовано врахував перебіг події, що сталася, обставини, що мали місце до вчинення злочину та після нього, зокрема показання свідка ОСОБА_16 , яка особисто бачила факти побиття ОСОБА_11 загиблої та стала очевидцем її побиття обвинуваченим в день події - 14.01.2023 року. Свідки вказали, що ОСОБА_13 ніколи не скаржилась на те, що на неї хтось піднімав руку, окрім обвинуваченого. Конфліктів з мешканцями села у ОСОБА_13 не було.

Додатково колегія суддів враховує і показання самого обвинуваченого, який не заперечував, що бив свою співмешканку ОСОБА_13 , однак стверджував, що за весь час спільного проживання бив її лише чотири рази.

Отже, як вірно врахував суд першої інстанції, в противагу доводам поданих апеляційних скарг, сукупність усіх обставин даного провадження, а саме: систематичність нанесення обвинуваченим тілесних ушкоджень загиблій ОСОБА_13 , тобто така поведінка була для нього звичною; побиття обвинуваченим ОСОБА_13 біля будинку за декілька годин до настання її смерті; їх подальше спільне перебування за місцем проживання, оскільки їх бачили очевидці; відсутність будь-яких інших слідів на місці вчинення злочину, які б могли свідчити про вчинення злочину іншою особою, аніж ОСОБА_11 ; наявність слідів крові на одязі та взутті обвинуваченого, яка містить антигени, властиві крові загиблої; поведінка обвинуваченого після події, який усіляко намагався приховати свої дії, повідомляв оператору лінії «103» та прибувшим на місце медичним працівникам неправдиві відомості про те, що він не дуже добре знає дівчину, яку він знайшов побитою, (хоча це його співмешканка), при цьому розповів, що знайшов її біля будинку та приніс додому (хоча в судовому засіданні заявив, що не говорив такого, а знайшов її в побитому стані в будинку, що свідчить про непослідовність показань обвинуваченого); наявність слідів нещодавнього прибирання в будинку, миття підлоги в місцях, де була виявлена кров (з показань свідків ОСОБА_28 та ОСОБА_24 ), що свідчить про намагання обвинуваченим знищити сліди кримінального правопорушення, свідчать про вчинення цього злочину саме обвинуваченим, а не іншою особою.

Не заслуговують на увагу доводи, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченого про те, що в день події, перед тим, як він знайшов співмешканку побитою, остання телефонувала йому не менше 10 разів та повідомляла, що у них вдома гості, оскільки такі доводи повністю спростовуються даними оператора мобільного зв`язку, згідно яких не було зафіксовано з`єднань між мобільними терміналами обвинуваченого та загиблої в цей час та в такій кількості.

Що стосується апеляційних тверджень обвинуваченого про не взяття до уваги судом першої інстанції, що по вул. Гордіївській є камери спостереження, які б могли підтвердити хто заходив і виходив з будинку загиблої 14.01.2023 року, а також з приводу виклику і допиту свідка ОСОБА_21 , колегія суддів зазначає наступне.

Так, положення КПК України, якими врегульовано статус сторін кримінального провадження та порядок зібрання доказів, свідчать, що як сторона захисту, так і сторона обвинувачення мають право у змагальній процедурі самостійно визначати, які докази слід надати для обстоювання своєї позиції перед судом. Таким чином сторона обвинувачення відповідно до приписів кримінального процесуального закону наділена правом самостійно вирішувати питання про проведення необхідних слідчих дій, допиту свідків якщо вважає, що вказане сприятиме ходу досудового розслідування в цілому.

Натомість, суд згідно з приписами ч.3 ст.26 КПК України у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Сторона захисту в цьому кримінальному провадженні не була позбавлена процесуальної можливості клопотати про надання доступу та огляду камер відеоспостережень, за їх наявності, як стверджує обвинувачений. Проте за відсутності такого клопотання з урахуванням ст.22 КПК України колегія суддів виходить з того, що сторона захисту, самостійно обстоюючи свою правову позицію, не вважала за доцільне скористатися таким правом як на етапі досудового розслідування, так і під час судового розгляду, незважаючи на рівні засади змагальності учасників кримінального провадження.

Що стосується виклику і допиту свідка ОСОБА_21 , колегія суддів зауважує, що згідно з матеріалів провадження, суд за клопотанням обвинуваченого вживав заходів для виклику даного свідка в судове засідання, однак у судове засідання стороною захисту не було забезпечено явку свідка, не підтверджено будь-якими даними факт існування такої особи та місце її перебування. Крім того, як убачається з технічного носія інформації запису судових засідань, судом було досліджено усі процесуальні джерела доказів, які були надані учасниками судового провадження, будь-яких заяв або клопотань про долучення, дослідження або перевірку інших доказів, учасниками судового провадження подано не було. Всі учасники кримінального провадження висловили одностайну позицію про можливість закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами. Не подано таких клопотань і в суді апеляційної інстанції.

Більше того, не проведення допиту свідка ОСОБА_21 , жодним чином не вплинуло на встановлення істини у даному провадженні, не спростовує доведеність пред`явленого обвинувачення та не впливає на незаперечність та переконливість доказів у даному кримінальному провадженні, сукупність яких є достатньою для доведення винуватості ОСОБА_11 .

Наведені в апеляційних скаргах захисника та обвинуваченого доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, та не містять вагомих аргументів, які б указували про залишення поза увагою суду доводів сторони захисту, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині доведеності вини обвинуваченого.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року), а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника та обвинуваченого за обставин, викладених в поданих ними апеляційних скаргах, не вбачається.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 29.01.2024 відносно ОСОБА_11 без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії рішення.

Судді :