ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

слідчого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2024 року про накладення арешту на майно,-

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2024 року задоволено клопотання прокурора Герцаївського відділу Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 .

Накладено арешт на: - тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 15.11.2023 року; - довідку військово-лікарської комісії № 402 від 15.11.2023 року, які нібито видані ІНФОРМАЦІЯ_1 ; - військовий квиток ОСОБА_9 НОМЕР_2 ; на весь період досудового розслідування з обмеженням права відчуження, розпорядження та користування даним майном, які належні ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням власник майна ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, зі змісту якої вбачається, що він просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2024 року. Оскаржувану ухвалу скасувати, як незаконну.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає про незаконність ухвали слідчого судді.

Стверджує, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена в порушення п. 5 ст. 171 КПК України, оскільки клопотання про арешт майна розглянуто ним через більше аніж місяць.

Вказує, що документи військового обліку йому не повернули, в зв`язку із чим він відповідно до змін до Закону України № 3633-ІХ від 11.04.2024 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», що вступив в законну дію 18.05.2024 року не може звернутись до ІНФОРМАЦІЯ_3 про оновлення його облікових даних, а також не має можливості пред`явити для перевірки документи будь-якого

ЄУНСС: 714/287/24 Слідчий суддя: ОСОБА_10

Номер провадження: 11-сс/822/170/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_1 .

військового обліку, при такій перевірці працівниками ІНФОРМАЦІЯ_3 на контрольних пунктах і піших патрулях.

Звертає увагу суду на те, що розслідування вищевказаного кримінального провадження не проводиться, підозра у ньому нікому не оголошена.

Від інших учасників судового розгляду апеляційних скарг чи заперечень на подану апеляційну скаргу не надходило.

В судове засідання до суду апеляційної інстанції власник майна ОСОБА_9 , який був належним чином повідомленим про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явився, однак повідомив суд про те, що розгляд його апеляційної скарги просить проводити без його участі, що у відповідності до положень ст. 405 КПК України не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна ОСОБА_9 , адвоката ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її з підстав наведених у ній, міркування прокурорів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на те, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали клопотання про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000845 від 18 лютого 2024 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить наступного висновку.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, а тому строк апеляційного оскарження для такої особи, у відповідності до ч. 3 ст. 395 КПК України, обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення, а тому апеляційний суд вважає, що строк на апеляційне оскарження слід поновити.

Відповідно до вимог ст.ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 28.03.2024 року відповідає у повній мірі.

Як вбачається з клопотання в провадженні ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області перебувають матеріали досудового розслідування по кримінальному провадженню, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000845 від 18 лютого 2024 року) за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стало те, що у невстановленому місці у невстановлений час громадянин України ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою у групі з невстановленою особою підробив офіційні документи на своє ім`я, які дають підставу для перетину ним державного кордону України у воєнний час, а саме тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 15.11.2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 4027 від 15.11.2023 року, які нібито видані ІНФОРМАЦІЯ_1 .

18 лютого 2024 року відомості про вказане кримінальне правопорушення було внесено до СРДР за № 0000845 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

У ході ОМП було вилучено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного серії НОМЕР_1 від 15.11.2023 року та довідку військово-лікарської комісії № 4027 віл 15.11.2023 року, які нібито видані ІНФОРМАЦІЯ_1 . а також військовий квиток ОСОБА_9 CO 746871.

Дані документи є предметами кримінального правопорушення та зберегли на собі його сліди, у зв`язку з чим мають значення речових доказів по даному кримінальному провадженні.

Враховуючи зазначене, 18 лютого 2024 року їх було визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У ході розслідування встановлено, що фактичним власником зазначених речей є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Розглядаючи клопотання прокурора про арешт майна по вищевказаним матеріалам досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Також було враховано районним судом правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; можливість спеціальної конфіскації майна; неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для особи.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.

Вилучене майно, з урахуванням положень ч. 2 ст. 167 та ч. 2 ст. 168 КПК України, є тимчасово вилученим майном із розповсюдженням на нього відповідного процесуального статусу, а тому на думку колегії суддів безпідставними є посилання апелянта на необґрунтованість накладення арешту на вилучене під час санкціонованого обшуку майно.

Крім того, органом досудового розслідування та прокурором під час апеляційного розгляду доведено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 КПК України та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Необґрунтованими є посилання апелянта на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді винесена без достатніх на те підстав та з суттєвими порушенням норм КПК України, оскільки як зазначено в клопотанні прокурора та вірно відображено у рішенні слідчого судді, арешт майна накладається з метою збереження його, як речового доказу на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Також безпідставними є доводи апелянта, про порушення п. 5 ст. 171 КПК України, оскільки прокурор вчасно звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, як того вимагає п. 5 ст. 171 КПК України, а саме не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна.

На думку колегії суддів, слідчий суддя, розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, з якими пов`язується можливість накладення арешту, перевірив розумність та співрозмірність обмеження права власності з потребами кримінального провадження, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

За таких обставин, доводи апелянта щодо неврахування слідчим суддею вимог ст. 98 КПК України є необґрунтованими та спростовується викладеним.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта і на те, що слідчий суддя при винесені рішення не врахував вимоги ч.ч. 1 - 3 ст. 170 КПК України.

Як зазначено в клопотанні прокурора та вірно відображено у рішенні слідчого судді, що арешт майна накладається на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи та з метою збереження його, як речового доказу, на період проведення необхідних слідчих та процесуальних дій, направлених на встановлення обставин події кримінального правопорушення.

Крім того, при перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом встановлено, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора, врахував вимоги ст. 173 КПК України.

При цьому, бере до уваги апеляційний суд і усталену практику Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Окрім того, арешт майна є тимчасовим обмеженням та такий захід забезпечення кримінального провадження може бути скасований за клопотанням власника чи володільця майна у порядку, що встановлений ст. 174 КПК України, якщо у подальшому в застосуванні такого заходу відпала потреба.

Таким чином, при винесенні рішення про арешт майна, слідчий суддя в повній мірі врахував правові підстави для арешту майна, яке є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР та навів достатньо підстав для накладення саме такого арешту.

Враховуючи викладене, наразі підстав для скасування ухвали слідчого судді немає, а тому подану апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Таким чином, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою безумовне скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 170-173, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Клопотання власника майна ОСОБА_9 про поновлення строку, задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2024 року.

Апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Герцаївського районного суду Чернівецької області від 28 березня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора про арешт майна, - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді:

_____________ ________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3