ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро кримінальне провадження № 0000059 від 18 січня 2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сєвєродонецьк Луганської обл., громадянина України, з повною середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту в/ч НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, яке пред`явлено особі і визнане Судом доведеним

Відповідно до наказу № 283 командира військової частини НОМЕР_1 від 06.10.2018 солдат ОСОБА_5 призначений на посаду вогнеметника вогнеметного взводу роти радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 та вважається таким, що справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов?язків.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов?язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Являючись військовослужбовцем військової служби за контрактом, солдат ОСОБА_6 , відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов?язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов?язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте, солдат ОСОБА_7 , достовірно знаючи свої обов?язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов?язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби.

27.12.2018 солдат ОСОБА_6 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вище вимогам Статутів Збройних Сил України, в період проходження військової служби, будучи придатним для проходження військової служби, не маючи будь-яких поважних причин для звільнення від обов`язків несення військової служби, діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від виконання обов`язків військової служби, без дозволу командування, самовільно без поважних причин, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, покинув місце служби та розташування військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 .

Протягом всього часу незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_3 переховувався від правоохоронних органів та приховував від оточуючих свою належність до Збройних Сил України. Крім того, усвідомлюючи всю протиправність своїх дій та маючи можливість повернутися на місце служби, останній ніяких заходів для цього не вживав та проводив час на власний розсуд поза місцем розташування військової частини НОМЕР_1 .

В подальшому, 26.03.2021 солдат ОСОБА_6 добровільно прибув до розташування Донецької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері за адресою: АДРЕСА_4 та таким чином припинив вчинення ним злочину.

ІІ. Позиція обвинуваченого

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину в вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, суду показав, що злочин вчинив за обставин, які викладені в обвинувальному акті, що він дійсно самовільно залишив військову частину.

ІІІ. Позиція прокурора

Прокурор у судовому засідання просив визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі.

ІV. Мотиви суду

Відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, добровільність їх позицій не викликає сумнівів, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

V. Кваліфікація дій обвинуваченого

Допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, матеріали, що характеризують обвинуваченого, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_6 доведена повністю і він повинен нести кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 407 КК України.

VI. Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься відповідно до вимог ст. 12 КК України до тяжких злочинів, особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд визнає щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З врахуванням наведених обставин справи та особи обвинуваченого, суд вважає, що необхідним та достатнім покаранням для його виправлення буде покарання у виді позбавлення волі.

Виходячи із засад призначення та індивідуалізації покарання, зважаючи на суспільну небезпеку тяжкого кримінального правопорушення, суд вважає, що для виправлення ОСОБА_6 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень достатнім буде покарання у виді позбавлення волі на рівні мінімальної межі санкції частини статті КК України із застосування ст. 75 КК України

Саме таке покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України є достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідає загальним засадам призначення покарання.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази суду не надавались.

Керуючись ст.ст. 366-368, 371, 374, 376, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді трьох років позбавлення волі.

У відповідності до ст. 75 КК України від призначеного покарання ОСОБА_3 звільнити, з іспитовим строком на один рік. Покласти на ОСОБА_3 обов`язки передбачені ст. 76 КК України, саме:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_8