Провадження 11-кп/824/2754/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

21 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 1 ст. 122 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 25 березня 2024 року.

Дане рішення мотивовано об`єктивним існуванням ризику переховування обвинуваченого від суду, що обумовлено терміном ув`язнення останнього у разі доведення його вини у пред`явленому обвинуваченні. Крім цього, суд визнав доведеним і ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні. Крім того, судом враховано тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_8 , дані про особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_8 є раніше судимим, а інкриміновані останньому дії мали місце в перебіг іспитового строку, що прямо свідчить про схильність останнього до ведення кримінально-протиправного способу життя. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погодившись із постановленою ухвалою, захисник ОСОБА_7 подав на неї апеляційну скаргу, у якій вказав на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги указав на те, що рішення суду не містить достатніх мотивів, які би підтверджували доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 , а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Крім того, захисник звернув увагу на те, що при продовженні запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не вивчені та не враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , зокрема те, що останній має постійне місце проживання, навчається, до затримання був студентом, мав дохід, який надавав йому можливість матеріально забезпечувати себе. У зв`язку з цим, захисник вважає, що на даний час відсутня потреба у застосуванні до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та є підстави для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, який буде здатний забезпечити його належну процесуальну поведінки. Просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою обрати ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

захисника, який підтвердив доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити;

прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін;

вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником фактично порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали із ухваленням нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була винесена 29 січня 2024 року, строк тримання обвинуваченого був визначений до 25 березня 2024 року. Між тим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 14 березня 2024 року строк тримання обвинуваченого ОСОБА_8 був продовжений до 11 травня 2024 року. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню в одному зі способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей діючого КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення, як такого яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 січня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 до 25 березня 2024 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4