Справа № 308/5025/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю :

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород кримінальне провадження №308/5025/24, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000269 від 12.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2024 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000269 від 12.09.2023 р. про обвинувачення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.3 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Позиція сторони обвинувачення в суді

В судовому засіданні, прокурор заявив клопотання про продовження строку дії відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, яке подав у письмовому вигляді. Прокурор вказує на наявність ризику переховування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду, наявність ризику незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Наголосив також на ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Представник потерпілого - ОСОБА_7 в призначене судове засідання не з`явився.

Позиція сторони захисту в суді

Захисник обвинувачених ОСОБА_4 , в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку дії відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту заперечила. Заявила клопотання, яке подала до суду у письмовому вигляді про застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання. Зазначила, що ОСОБА_6 є єдиним годувальником в сім`ї, має двох малолітній дітей та дружину, та інших близьких родичів, які могли б допомогти йому у забезпеченні родини немає.

Вказує на те, що обвинувачений ОСОБА_8 є єдиним годувальником в сім`ї, має двох малолітній дітей та дружину, а перебування обвинувачених під домашнім арештом позбавляє їх можливості працювати в нічний час, та мати додатковий вид заробітку позмінно. Просить врахувати , що обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 раніше до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалися, характеризуються позитивно, мають соціально-стримуючі фактори. У зв`язку з чим просить суд застосувати відносно ОСОБА_6 та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримав доводи свого захисника.

Обвинувачений ОСОБА_5 у призначене судове засідання не з`явився.

Вислухавши думку прокурора, обвинувачених, захисника, вивчивши матеріали обвинувального акту з додатками, суд приходить до наступного висновку.

Щодо клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6

До суду від прокурора Ужгородської окружної прокуратури надійшло клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, без застосування електронного засобу контролю.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_5 обгрунтовано обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 29.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_5 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та покладено обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України; 11.03.2024 року продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю; 22.03.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю; 07.05.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_6 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст. 27 - ч. 5 ст. 191, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 1310 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 29.01.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю та покладено обов`язки передбачені ч.5 ст. 194 КПК України; 11.03.2024 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з застосуванням електронного засобу контролю; 22.03.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю; 07.05.2024 року ухвалою суду продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю. Покурор вказує на те, що на даний час у кримінальному провадженні №0000269 від 12.09.2023 року розпочато судовий розгляд, а тому щодо обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були встановлені судом під час застосування запобіжного заходу, наразі залишаються реальними і триваючими, продовжують об`єктивно існувати, а саме: -переховуватися від суду, оскільки злочин який інкримінують є особливо тяжким та передбачає покарання у виді позбавлення волі строком до 12-ти років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; -незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки через те, що у разі застосування іншого запобіжного заходу ніж домашній арешт та покладення обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, неможливо запобігти контактам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з іншими учасниками кримінального провадження, з якими обвинувачений зможе вільно спілкуватись та координувати їхні дії щодо приховування слідів та засобів вчинення кримінальних правопорушень, вчинення тиску на свідків, з метою схилити їх до відмови від дачі правдивих показань та узгодження їх з метою ухилення від кримінальної відповідальності та введення в оману суд, з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе як самостійно, так і на його вимогу використовуючи інших осіб, шляхом вмовлянь чи підкупу впливати на свідків, відомості про яких він отримав під час відкриття матеріалів кримінального провадження; - перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що полягає у тому, що на даний час невстановлені усі причетні до вчинення кримінальних правопорушень особи, яким останній може повідомити про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали відомі йому в ході проведення досудового розслідування, що унеможливить притягнення до кримінальної відповідальності всіх винних осіб, а тому ОСОБА_6 та ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Норми кримінального процесуального закону, якими керується суд

Відповідно до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення, до яких належать, зокрема, і запобіжні заходи.

Відповідно до вимог п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження. Однією з підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження є наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення відповідного ступеню тяжкості.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту , слід враховувати вимоги статей 177, 178 КПК України, статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини .

Стаття 177 КПК України містить правові норми щодо мети та підстав застосовування запобіжних заходів.

У відповідності до вимог ст. 177 КПК України - метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів завжди пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Вирішуючи питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 суд враховує вимоги КПК України та п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Стаття 181 КПК визначає, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з частиною 2 статті 181 КПК домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Частиною 6 статті 181 КПК визначено, що строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до частини 1 статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частиною 7 статті 194 КПК визначено, що обов`язки, передбачені частинами 5 та 6 цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

За положеннями ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку, в тому числі домашнього арешту, крім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК , повинно містити, зокрема виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явились нові ризики , які виправдовують тримання особи під домашнім арештом. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Тобто клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу та обов`язків розглядаються згідно з загальними правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, відтак необхідно керуватись правилами, які регулюють питання про застосування відповідного запобіжного заходу (обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, а також наявність ризиків) із врахуванням додаткових обставин, передбачених частиною 3 статті 199 КПК, а саме: обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились або з`явилися нові ризики .

Відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті. З урахуванням зазначеного, під час вирішення питання щодо продовження строку запобіжного заходу суд керується правилами глави 28 КПК України, які регламентують порядок цієї стадії кримінального провадження, зокрема ст.331, 333 КПК України. За наявності підстав можлива причетність особи до злочину є предметом перевірки слідчого судді на стадії досудового розслідування. Стадія судового розгляду передбачає перевірку обвинувального акту на предмет доведеності стороною обвинувачення вини особи в інкримінованому їй діянні. Така особа має інший процесуальний статус - статус обвинуваченого, а отже й правових підстав для перевірки обґрунтованості підозри з урахуванням процесуального статусу особи на даній стадії кримінального провадження немає. Це суперечить й завданням суду на даній стадії, який за результатами розгляду кримінального провадження по суті саме у відповідному вироку робить висновок про доведеність чи недоведеність висунутого особі згідно обвинувального акту обвинувачення, що не допускає можливості передчасного оцінювання судом доказів у кримінальному провадженні. Отже, суд доходить висновку, що розгляд відповідного клопотання має відбуватись з урахуванням перебування осіб в статусі обвинувачених та в контексті перевірки обґрунтованості ризиків та обставин у кримінальному провадженні відповідно до статей 177, 178 КПК України.

Аналогічна правова позиція висловлена Колегією суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду в ухвалі від 12 вересня 2022 року по справі № 761/35760/19.

Кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст. 191 КК України, відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

Суд, звертає увагу сторони захисту на те, що питання щодо доведеності чи недоведеності вини обвинувачених не являється предметом розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Суд не вирішує питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 5 ст. 191- ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28- ч.1 ст.366 КК України та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого , а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Оцінка судом наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд відмічає, що ризиком не можна вважати прогнозовану подію, настання якої розглядається як цілком гарантоване.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Таким чином, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. Позитивна відповідь свідчить про реально існуючий ризик неправомірної поведінки обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, прокурор послався на існування ризиків, передбачених п.п.1,3,4, ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому суду належить оцінити наявність кожного з них.

Існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, ч. 1 ст. 177 КПК України, було встановлено ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 11.03.2024 року.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 22.03.2024 року було встановлено існування відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України

Щодо існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду

Так, на переконання суду, ймовірна можливість переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення за ч. 5 ст. 191 КК України , у вчиненні якого вони обвинувачуються, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду.

Суд погоджується із доводами прокурора, що на теперішній час ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , встановлений під час обрання та продовження строку дії запобіжного заходу , не втратив свою актуальність.

Існування цього ризику пов`язане, у першу чергу, із тяжкістю злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Так, санкція ч. 5 ст. 191 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Означена обставина сама по собі може бути причиною для переховування обвинувачених від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

На переконання суду, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду.

Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Співставлення негативних для обвинувачених наслідків переховування у вигляді їх покарання у невизначеному майбутньому, з засудженням до покарання у разі доведення прокурором його винуватості у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Суд вважає, що небезпека переховування обвинувачених здається явно переконливою.

Суд вважає, що направленням обвинувального акта до суду означений ризик не нівелюється, а навпаки актуалізується.

Про актуальність цього ризику вказують і умови, в яких перебуває Україна. На думку суду, з урахуванням введення воєнного стану, ресурси контролю за поведінкою обвинувачених у контексті встановлення місцезнаходження, перетину державного кордону є більш обмеженими. Це вимагає вжиття додаткових заходів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, в тому числі шляхом застосування запобіжних заходів та покладення обов`язку здати на зберігання до відповідних органів державної влади паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, який обумовлений саме існуванням саме ризику переховування. На даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, а тому, на переконання суду, ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду наразі залишається.

Окрім того, переховуватись від суду можливо не лише за кордоном, а і в межах території України. Більше того, суд зазначає, що існують способи виїзду за кордон чоловіків призовного віку, до прикладу, з волонтерською місією тощо. А тому стверджувати, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду, у тому числі, за кордоном нівельовано повністю, неможливо.

Отже, обставини, встановлені під час розгляду клопотання, у сукупності дають підстави для висновку про те, що ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від суду є актуальним, продовжує існувати.

Даний факт у сукупності з обставинами, що характеризують особу обвинувачених, їх соціальні зв`язки, вказує на наявність ризику переховування від суду.

Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ч. 5 ст. 191 КК України належить до особливо тяжких злочинів, за який передбачено відповідальність у виді позбавлення волі строком від 7 до 12 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. з неможливістю застосування процедури, передбаченої ч. 1 ст. 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробовуванням). Дана обставина, може спонукати обвинувачених до переховування від суду.

З огляду на зазначене, а також в сукупності з іншими встановленими судом обставинами, передбаченими ст. 178 КПК України, суд дійшов висновку про продовження існування ризику переховування від суду, а належна процесуальна поведінка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у статусі обвинувачених не може свідчити про відсутність даного ризику.

Водночас, суд вважає недоведеним прокурором існування ризику переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, з огляду на те, що стадія досудового розслідування завершена і кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті.

Щодо існування ризику незаконного впливу на свідків

Перевіряючи наявність ризику впливу обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). Водночас, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто якщо свідки допитувалися на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

Суд вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та експертів та дослідження їх судом.

На переконання суду, з переходом на стадію судового провадження ризик незаконного впливу на свідків лише актуалізується, адже за наслідками ознайомленням з матеріалами кримінального провадження, обвинувачені стають обізнаним про всіх осіб, які допитувалися у цьому кримінальному провадженні.

Відповідний незаконний вплив може стосуватись як свідків, які безпосередньо вказують на обвинуваченого як на особу, яка вчинила злочин, так і свідків, які можуть надати свідчення щодо інших важливих обставин кримінального провадження, які не інкримінуються обвинуваченому та не мають безпосереднього зв`язку із його особою (наприклад показання понятих, які брали участь у слідчих діях).

Суд вважає ризик впливу на свідків, у цьому кримінальному провадженні обгрунтованим, оскільки їх показання відповідно, є процессуальними джерелами доказів ( ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування.

Оскільки наразі триває судовий розгляд кримінального провадження, відповідно, свідки сторони обвинувачення судом не допитані, а тому існує ймовірний ризик того, що внаслідок впливу ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такі особи можуть змінити свої показання або відмовитися від давання показань у суді.

З огляду не це, суд вважає, що ризик незаконного впливу на свідків, які не допитані продовжує існувати.

Щодо ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

Обставини, на які прокурор посилається в обґрунтування цього ризику, не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання.

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 кримінальному провадженню іншим чином , оскільки інкриміноване їм кримінальне правопорушення кваліфіковано стороною обвинувачення як закінчений злочин та відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 складено та передано до суду обвинувальний акт, отже кримінальне провадження перебуває на стадії судового розгляду по суті .

Суд вважає недоведеною прокурором можливості існування ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Отже, суд вважає недоведеною наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Таким чином , судом констатовано продовження існування ризиків - переховування від суду; незаконного впливу на свідків, відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Існування таких ризиків обґрунтовується також характером протиправних дій, спосіб вчинення кримінального правопорушення, який має високий ступінь суспільної небезпеки, зумовленої тяжкими наслідками не лише для конкретних осіб, а і для суспільства в цілому та тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині та наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Перевіряючи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд доходить висновку, що прокурором доведено продовження існування ризиків -переховування від суду; незаконного впливу на свідків , передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, суд враховує поступове зменшення інтенсивності встановлених ризиків за час перебування обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 під домашнім арештом, перебування кримінального провадження на стадії судового розгляду.

Аналізуючи доцільність подальшого продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту, суд враховує тяжкість кримінального правопорушення у вчиненні якого вони обвинувачуються, приймає до уваги наявність ризиків, передбачені положеннями ст.177 КПК України, доказів, які б свідчили про погіршення стану здоров`я обвинувачених суду не надано.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж домашній арешт на переконання суду не зможе забезпечити здійснення контролю за поведінкою обвинувачених та виконання ними процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість продовження відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту сторонами не надано. Таким чином, неможливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з домашнім арештом суд вважає доведеною, а відтак відссутні правові підстави для задоволення клопотання захисника ОСОБА_4 про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що зазначені ризики відпали, наразі відсутні, тому підстави для зміни запобіжного заходу щодо обвинувачених на більш м`який теж відсутні. Застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, на думку суду, не забезпечить виконання ними процесуальних обов`язків та унеможливить запобігання встановленим ризикам.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено, тож суд приходить до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до 60 днів.

Добросовісне виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків саме по собі не спростовує і не нівелює ризиків, про які йдеться вище та в ухвалі суду про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Виконання процесуальних обов`язків є обов`язковим для особи, щодо якої вони встановлені приписами кримінального процесуального закону, їх виконання не можна представляти як таке, що залежить від волі підозрюваного (обвинуваченого) і, тим більше, обумовлює скасування чи зміну запобіжного заходу. Більше того, визначені статтею 42 КПК України процесуальні обов`язки діють незалежно від основного запобіжного заходу, отже їх виконання саме по собі не може впливати на суть та порядок виконання запобіжного заходу.

Отже, з метою забезпечення судового розгляду справи, як складової кримінального провадження, з урахуванням наведеного вище подальше застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд вважає обґрунтованим, у зв`язку з чим клопотання прокурора в цій частині підлягає задоволенню.

У зв`язку з наведеним, необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; -здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в?їзд в Україну. Також роз`яснити ОСОБА_5 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.

У зв`язку з наведеним вище, необхідно покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі; Також роз`яснити ОСОБА_6 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає до задоволення, а в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання необхідно відмовити. Суд вважає за необхідне зазначити, що з огляду на практику Європейського суду з прав людини як джерела права, суд зобов`язаний обґрунтовувати своє рішення, але це не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від його характеру (рішення Європейського суду з прав людини у справах: «Салов проти України», «Проніна проти України», «Серявін та інші проти України», «Руїс Торіха проти Іспанії»). Керуючись статтями 177, 178, 184, 194, 199, 331, 372, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.5 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 30 серпня 2024 року включно.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби; - прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі;

- здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби України в Закарпатській області свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в?їзд в Україну. Ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Роз`яснити ОСОБА_5 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід. Клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - задовольнити. Продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, раніше не судимого, одруженого, обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч.2 ст. 27, ч.3 ст.28, ч.1 ст.366 КК України - запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби, без застосування електронного засобу контролю, строком на 60 (шістдесят) днів, а саме до 30 серпня 2024 року включно

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 наступні обов`язки: - заборонити залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без дозволу суду у період з 23:00 год. по 07:00 год. наступної доби;

- прибувати до суду на першу вимогу, кожного разу у визначений ним час; - утримуватися від спілкування із іншими учасниками у даному кримінальному провадженні, у тому числі за допомогою засобів мобільного зв?язку, мережі Інтернет, а також через соціальні мережі;

Ухвалу про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Роз`яснити ОСОБА_6 , положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно яких працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю. В разі невиконання вище вказаних зобов`язань відносно нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В задоволенні клопотання захисника обвинувачених - ОСОБА_4 про застосування відносно обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання - відмовити. Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора, а безпосереднє її виконання на Хустське районне управління поліції ГУНП у Закарпатській області, як територіальний орган поліції за місцем проживання обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_5 . Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 05.07.2024 року о 11 - 45 год.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1