Справа № 496/4553/23
Провадження № 1-кп/496/37/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю: секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні у залі суду обвинувальний акт та додані до нього документи у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000425 від 13.06.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Біляївка, Одеської області, громадянин України, не одружений, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, без зареєстрованого місця проживання та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучі обізнаним про те, що на території України 24.02.2022 року введено воєнний стан Указом Президента України №64/2022, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року, строк якого продовжено на підставі Указів Президента України ОСОБА_5 від 18.04.2022 року№ 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року №573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 06.05.2023 року №254/2023 строком на 90 діб,

11.06.2023 року, близько 22 год. 00 хв., більш точний час судом не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання своєї матері в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , зайшов до спальної кімнати, де знаходився співмешканець його матері - ОСОБА_6 та побачив на ліжку останнього мобільний телефон марки «Huawei» сріблясто-золотистого кольору, який в подальшому визначив предметом вчинення злочину.

Реалізуючи свій кримінально - протиправний умисел, направлений на таємне заволодіння чужим майном, ОСОБА_4 , розуміючи протиправність своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, переконавшись, що ОСОБА_6 спить та його дії залишаться непоміченими, взяв з ліжка останнього мобільний телефон «Huawei», сріблясто-золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , вартістю 1460 гривень, який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 .

Після чого, ОСОБА_4 поклав вказаний мобільний телефон у кишеню своїх брюк та з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Вказаними протиправними діями ОСОБА_4 , завдав потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на загальну суму 1460 грн.

Допитаний в ході судового розгляду матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_4 , визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину, підтвердивши факт його скоєння за обставин, викладених вище. Щиро розкаявся у вчиненому та просив його суворо не карати, зазначивши, що усвідомив неправильність своїх дій.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо міри покарання поклався на розсуд суду.

Оскільки обставини справи ніким із учасників судового розгляду не оспорюються, обвинувачений та інші учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає та їм роз`яснено про позбавлення права оспорювати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, суд вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України вважає повністю доведеною, а тому відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України визнає за недоцільне дослідження доказів стосовно цих обставин справи.

Суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, а саме таємному викраденні 11.06.2023 року, близько 22 год. 00 хв., в житловому будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, мобільного телефону «Huawei», сріблясто-золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 , який належив ОСОБА_6 за наведених вище обставин.

Кваліфіковані його дії правильно за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст.ст. 65, 67 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушеня і після цього, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують його покарання, суд не знаходить.

Крім того, суд бере до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , який за місцем проживання характеризується посередньо, під наглядом у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, скоїв умисне кримінальне правопорушення (злочин), яке відноситься до категорії тяжких відповідно до ст.12 КК України.

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обвинуваченого обставин, характеристику його особи, щире розкаяння у вчиненому, з врахуванням ставлення обвинуваченого до вчинення діяння та його наслідків, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ст. 75 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Цивільний позов по справі заявлений не був.

Питання про долю речових доказів суд вирішує відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, арешти, накладені на стадії досудового розслідування, у відповідності до ст. 174 КПК України підлягають скасуванню.

Витрати, пов`язані із залученням експертів - відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, ОСОБА_4 не обирався, підстав для його обрання не має.

Керуючись, ст.ст. 349, 368 - 371, 373, 374 КПК України, ст. ст. 65, 66, ч. 4 ст. 185 КК України,суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання, визначивши іспитовий строк тривалістю в 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

До вступу вироку в законну силу міра запобіжного заходу засудженому не обирається.

Відповідно до ч.1 ст. 165 КВК України, іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 15.06.2023 року у справі №496/4301/23, провадження 1-кс/496/1328/23.

Речовий доказ - мобільний телефон «Huawei, Cun-u29», срібно-золотого кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 ; IMEІ: НОМЕР_2 повернути власнику.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.15 ст. 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя ОСОБА_7