Справа № 686/179/24
Провадження № 1-кс/686/2064/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м.Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Великі Орлинці Красилівського району Хмельницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітня дитина, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , учасника бойових дій, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0000007,

встановив:

29.02.2024 року прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, посилаючись на те, що строк перебування підозрюваного під вартою закінчується 01.03.2024 року, однак, завершити досудове розслідування до вказаного строку не представляється можливим. При цьому, визначені ст.177 КПК України, ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні, продовжують існувати.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор, окрім іншого зазначив, що «04 січня 2024 року, близько 15 год. 48 хв., в світлу пору доби, водій ОСОБА_5 , проявляючи злочину самовпевненість, нехтуючи вимогами п.п. 1.3, 1.5, 2.3 (д) та 2.9 (а), 12.6 (ґ), 12.9 (б) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі по тексту Правил), перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, здійснюючи керування автомобілем «Jeep Grand Cherokee», р.н. НОМЕР_2 , рухався по ділянці з вологим асфальтобетонним покриттям автодороги Т-2324, сполученням «Старокостянтинів Антоніни», поблизу населеного пункту с.Лісова Волиця Антонінської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, в напрямку від смт.Антоніни Антонінської ТГ Хмельницького району Хмельницької області до м. Старокостянтинів Старокостянтинівської ТГ Хмельницького району Хмельницької області, поза межами населеного пункту зі швидкістю не менш, ніж 193 км/год, не маючи змоги зупинити керований ним транспортний засіб у межах видимості дороги, перевищуючи максимально дозволену швидкість руху транспортних засобів поза населеними пунктами на інших автомобільних дорогах 90 км/год, та створюючи своїми діями небезпеку, яка загрожувала життю і здоров`ю учасникам дорожнього руху. Продовжуючи свій рух за кермом автомобіля «Jeep Grand Cherokee», р.н. НОМЕР_2 , на вказаній ділянці дороги водій ОСОБА_5 , в порушення вимог п.п.2.3 (б), 12.1 Правил, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку у вигляді заокруглення проїзної частини праворуч по напрямку його руху, а також стан керованого ним транспортного засобу, щоб постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості руху, наслідок чого, допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїзної частини автодороги ліворуч на ліве узбіччя відносно напрямку його руху, в результаті чого, відбулося зіткнення із деревом, з подальшим перекиданням автомобіля «Jeep Grand Cherokee», р.н. НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП, пасажир автомобіля «Jeep Grand Cherokee», р.н. НОМЕР_2 , ОСОБА_6 від отриманих травм загинув на місці пригоди, інші пасажири автомобіля марки «Jeep Grand Cherokee», р.н. НОМЕР_2 », ОСОБА_7 , неповнолітня ОСОБА_8 та неповнолітня ОСОБА_9 отримали тілесні ушкодження, з якими госпіталізовані до КНП «Старокостянтинівська БЛ», ступінь тяжкості тілесних ушкоджень встановлюється. Таким чином, своїми діями ОСОБА_5 порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3. (б, д), 2.9 (а), 12.1, 12.6 (ґ), 12.9 (б) Правил, зміст яких полягає в наступному: п. 1.3. учасники дорожнього руху зобов`язанні знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими; п.1.5. дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки; п.2.3. для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху; п. 2.9. водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин; п. 12.1. під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним; п.12.6. поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51 "Початок населеного пункту" дозволяється рух зі швидкістю: ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 "Автомагістраль" - не більше 130 км/год, на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год, на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.; п. 12.9. водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7. Порушення водієм ОСОБА_5 вимог п.12.1 Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками спричинення смерті потерпілого ОСОБА_6

04.01.2024 о 20 год. 30 хв. ОСОБА_5 було затримано, в порядку ст.208 КПК України.

05.01.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

07.01.2024, на підставі ухвали слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області, до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк по 01 березня 2024 року включно, без визнання застави.

Тривале розслідування вказаного кримінального провадження обумовлено значною кількістю необхідних слідчих (розшукових) дій, експертиз, які проводилися та які тривають на даний час, складністю кримінального провадження. У кримінальному провадженні необхідно провести ряд слідчих та процесуальних дій, що необхідні для всебічного, повного та неупередженого встановлення усіх обставин вчинення даного кримінального правопорушення, а саме: долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судово-молекулярно-генетичної експертизи; призначити судову експертизу обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди; долучити до матеріалів кримінального провадження висновок судової експертизи обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди; з урахуванням отриманих фактичних обставин із висновку вищевказаної експертизи, проведених слідчих дій, при наявності достатніх підстав, повідомити про нову або змінити раніше повідомлену підозру ОСОБА_5 ; провести інші слідчі (розшукові) дії, в яких виникне необхідність під час досудового розслідування; виконати вимоги ст. 290, 291 КПК України. Провести вказані слідчі (розшукові) дії та експертизи у передбачений законом строк не представилося можливим, внаслідок складності провадження, яке обумовлене довготривалими експертизами.

Враховуючи, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків та потерпілих, прокурор у клопотанні просить продовжити на 30 днів строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в межах строків досудового розслідування, оскільки застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не може бути достатнім для запобігання зазначеним ризикам.»

Заслухавши пояснення прокурора, який клопотання підтримав та наполягав на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили з приводу задоволення клопотання прокурора, просили застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки (п.5 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців - у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

Встановлено, що Головним управлінням Національної поліції в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000007 від 04.01.2024 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

04.01.2024 р. ОСОБА_5 був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, фактичний час затримання - 20 год. 30 хв. 04.01.2024 р.

05.01.2024 р. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Твердження сторони захисту щодо необґрунтованості підозри є безпідставними, оскільки на даній стадії досудового розслідування оцінка такої обґрунтованості робиться виходячи з наявності фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а представлені прокурором докази (протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 04.01.2024 р.; висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_5 від 04.01.2024 р.; протокол затримання ОСОБА_5 від 04.01.2024 р.; протоколи допитів неповнолітніх потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 від 05.01.2024 р.; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю вказаних потерпілих від 12.01.2024 р.; протокол огляду транспортного засобу від 12.02.2024 р. та інші матеріали кримінального провадження), на переконання слідчого судді, є підтвердженням обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання беззаперечних доказів того, що ОСОБА_5 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

При цьому слідчий суддя керується поняттям «обґрунтованості підозри», яка сформована практикою Європейського суду з прав людини та яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Зокрема, у своїх рішеннях «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Долучені до матеріалів клопотання докази об`єктивно доводять можливу причетність підозрюваного до інкримінованого йому кримінального правопорушення. При цьому факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних стадій кримінального провадження.

Тобто, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 07.01.2024 р. відносно ОСОБА_5 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком по 01.03.2024 року включно.

28.02.2024 р., постановою керівника Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 , було продовжено до трьох місяців строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000007.

На даний час продовжують існувати визначені ст.177 КПК України ризики: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні.

Так, з досліджених у судовому засіданні матеріалів встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_5 у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду й надалі існує, оскільки опинившись на волі, підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування, суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Досудове розслідування у кримінальному провадженні не закінчено, на даний час потерпілі, свідки судом не допитані, не проведені в ході досудового розслідування й всі експертні дослідження, а тому продовжує існувати ризик незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у даному кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками та потерпілими у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто, допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань від вказаних осіб судом.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Тобто ризики, які враховувались під час застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілих, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні, на даний час не зменшились, а й продовжують існувати, що й доведено в судовому засіданні стороною обвинувачення.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного, слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, яка позитивно характеризується, має постійне місце проживання, родину, на утриманні малолітню дитину, є військовослужбовцем та учасником бойових дій, має почесні грамоти і нагороди, та потребує лікування, зокрема й внаслідок поранення.

Проте, вказані обставини не спростовують доведених стороною обвинувачення ризиків та не є такими, що давали б можливість слідчому судді застосувати запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

Стороною обвинувачення доведено, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти відповідним ризикам, та не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, впливу на потерпілих, свідків та експертів у даному кримінальному провадженні. Відсутні й відомості щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України. Більш того, стороною захисту не доведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при застосуванні запобіжного заходу, які нові обставини виникли після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_5 під вартою, на даний час, не встановлено.

Таким чином, зважаючи на те, що заявлені ризики, які були враховані при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зокрема, ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, потерпілих та експертів у цьому кримінальному провадженні, продовжують існувати та вони виправдовують тримання підозрюваного під вартою, враховуючи усі визначенні ст.178 КПК України обставини в їх сукупності, приходжу до висновку, що слід продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_5 , адже лише такий найсуворіший запобіжний захід, на даний час, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним прокурором.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки та домашнього арешту, навіть із покладенням додаткового обов`язку у вигляді носіння електронного засобу контролю, на даному етапі досудового розслідування, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та не зможе запобігти вищевказаним ризикам. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_5 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, на даному етапі досудового розслідування, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_5 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів і зможе переховуватись від органу досудового розслідування та суду, а також незаконно впливати на свідків, експертів та потерпілих, зокрема, й за допомогою засобів телефонного зв`язку або за допомогою третіх осіб, які матимуть можливість відвідувати підозрюваного. У відповідності до п.2 ч.4 ст.183 КПК України не може бути визначений розмір застави, адже ОСОБА_5 інкримінується вчинення, у стані алкогольного сп`яніння, злочину, який спричинив загибель людини та внаслідок якого було спричинено тілесні ушкодження й іншим, зокрема, неповнолітнім особам.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків. При цьому, слідчим суддею також враховується суспільний інтерес у швидкому, повному і об`єктивному судовому розгляді цього кримінального провадження, що також можливе за умови нівелювання зазначених ризиків.

Саме застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на думку слідчого судді, забезпечує виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_5 немає намірів перешкоджати кримінальному провадженню, ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків, експертів та потерпілих, а також щодо можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою, зокрема й у вигляді домашнього арешту. Не може слугувати підставою для відмови у продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_5 й той факт, що останній хворіє, зокрема й внаслідок поранення, окрім того, вказані обставини вже були предметом дослідження під час застосування відносно підозрюваного вказаного запобіжного заходу.

Слідчий суддя критично сприймає аргументи сторони захисту щодо неможливості тримання підозрюваного ОСОБА_5 під вартою, в зв`язку з його станом здоров`я, як підставу для відмови у задоволенні клопотання, оскільки доказів неможливості тримання ОСОБА_5 в умовах СІЗО стороною захисту не надано.

Окрім того, існує Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою, та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я.

Враховуючи викладене, строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_5 слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку, визначеного ст.197 КПК України, а саме до 29.03.2024 року включно.

Керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 194, 196, 197, 199 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 29 березня 2024 року включно.

Ухвала діє до 29 березня 2024 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя