Номер провадження: 11-сс/813/427/24
Справа № 496/743/24 1-кс/496/423/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000099, внесеного до ЄРДР 27.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання дізнавача СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , та накладено арешт на майно, що було вилучено у ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, виданого на ім?я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.08.2022 р., довідку ВЛК, видану на ім?я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 27.05.2022р., упаковані до експертного сейф-пакету №RIC2000532.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що зазначене у клопотанні майно, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, може містити відомості, які встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідає критеріям, зазначеним в ст.98 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвалу суду є незаконна, необґрунтована, невмотивована та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного:

- сторона обвинувачення у клопотанні не навела жодного належного, допустимого та достовірного доказу, що вилучене майно відповідає критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України. Факт винесення постанови слідчим про визнання вилученого майна речовими доказами жодним чином не наділяє їх цими критеріями;

- арешт майна, з його вилученням, не виправдовує ступінь втручання у права і свободи власника майна;

- слідчим суддею було проігнорована відповідь ТЦК про те, що ОСОБА_8 дійсно був визнаний непридатним до проходження військової служби.

На підставі наведеного, апелянт просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвали, якою відмовити у задоволені клопотання слідчого про арешт майна.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду представник власника майна доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у провадженні СД Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000099 від 27.01.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Як убачається з клопотання дізнавача, 27.01.2024 р. о 15 год. 45 хв., до ЧЧ Одеського РУП №2 надійшло телефони повідомлення з спец- лінії 102 від працівника СБУ про те, що громадянин ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 перебуваючи на КРП "Маяки", а/д "Одеса - Рені", 49 км, пред`явив тимчасове посвідчення № НОМЕР_1 від 01.08.2022 р. та завірену копію довідки ВЖ №982 від 27.05.2022 р., видані ІНФОРМАЦІЯ_4 на власне ім`я, з ознаками підробки. Першочерговими слідчими діями, 27.01.2024 року у період часу з 16:20 год. по 16:25 год. за адресою: АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події, за участю громадянина ОСОБА_8 , поруч з яким виявлено тимчасове посвідчення військовозобов`язаного номер № НОМЕР_1 від 01.08.2022 р. та довідку ВЛК номер №982 від 27.05.2022 р., видані ІНФОРМАЦІЯ_4 на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були вилучені та упаковані до експертного сейф-пакету №RIС2000532.

Згідно постанови дізнавача сектору дізнання Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 від 27.01.2024 року виявлено та вилучено майно під час огляду місця події, визнано речовим доказам та долучено до матеріалів кримінального провадження.

На підставі аналізу змісту клопотання дізнавача про накладення арешту на майно в межах вказаного кримінального провадження, дізнавач визначив метою накладення арешту на майно, яке було вилучено 27.01.2024 року під час огляду місця події, його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною 4 статті 358 КК України, за якою здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному проваджені, передбачена кримінальна відповідальність за використання завідомо підробленого документа.

З огляду на зазначене, слідчий суддя дійшов правильного висновку, що майно, яке було виявлено та вилучено 27.01.2024 року під час огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 , має доказове значення та є достатні підстави вважати, що збереження цих речових доказу необхідно для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження, зокрема, проведення експертних досліджень, з метою встановлення дійсності вище вказаних документів.

Також, під час апеляційного розгляду прокурор повідомив, що в рамках вказаного кримінального провадження призначено експертне дослідження, що у свою чергу свідчить про те, що слідчий суддя обґрунтовано задовольнив клопотання дізнавача та прийшов до вірного висновку про необхідність збереження вилученого майна для здійснення належного досудового розслідування кримінального провадження.

Що стосується посилань адвоката на відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 05.02.2024 року № 03/924, апеляційний суд зазначає, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

Апеляційний суд звертає увагу, що обраний судом захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, обумовлений метою проведення досудового розслідування, його межі у часі окреслені строками, які в свою чергу чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України.

Разом з цим, у подальшому власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно положень ст. 174 КПК України.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 170 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінивши в сукупності всі обставини кримінального провадження, беручи до уваги, що обмеження права власності є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, є правові підстави для арешту майна, тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що дізнавач пропустив строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна, апеляційний суд відхиляє, виходячи з наступного.

Статтею 116 КПК України визначено, що процесуальні дії мають виконуватися у встановлені цим Кодексом строки. Строк не вважається пропущеним, якщо скаргу або інший документ здано до закінчення строку на пошту або передано особі, уповноваженій їх прийняти, а для осіб, які тримаються під вартою або перебувають у лікувально-профілактичному закладі охорони здоров`я чи закладі з надання психіатричної допомоги, спеціальній навчально-виховній установі, - якщо скаргу або інший документ подано службовій особі відповідної установи до закінчення строку.

Як вбачається з клопотання дізнавача 27.01.2024 року (субота) було проведено огляд місця події, у той же день було складено клопотання про арешт мана, яке 29.01.2024 року (понеділок) було передано до суду.

З огляду на викладене, апеляційний суд констатує, що прокурором дотримано строк, передбачений ч. 5 ст. 171 КПК України, для звернення з клопотання про арешт майна.

Приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 98, 170-173, 370, 404, 405, 407, 409, 411, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського районного суду Одеської області від 07 лютого 2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000099, внесеного до ЄРДР 27.01.2024 року, за ознаками ч. 4 ст. 358 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4