Код суду 233 Справа № 233/763/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області обвинувальний акт і угоду про визнання винуватості по кримінальному провадженню (внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000002 від 02 січня 2024 року) за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Костянтинівка Донецької області, громадянина України, холостого, з неповною середньою освітою, не працюючого, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, -

в с т а н о в и в :

29 грудня 2023 року, приблизно о 09.00 год., більш точний час розслідуванням не встановлений, ОСОБА_5 знаходився на подвір`ї покинутого будинку АДРЕСА_1 , де на землі біля паркану виявив полімерний пакет, який містив: осколкову ручну гранату типу М 67; корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1; засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) 3 од.; засіб підриву (засіб детонування) ударно-дистанційний запал типу УДЗ; засіб підриву (засіб детонування) запал для ручних гранат типу JVA 1634, придатних для здійснення вибуху.

У цей час у ОСОБА_5 виник протиправний умисел, направлений на незаконне придбання вищезазначених бойових припасів та вибухових речовин. Негайно реалізуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що виявлені ним предмети (граната, корпус гранати та засоби підриву) є боєприпасами та вибуховими речовинами, придбання, зберігання і носіння яких без відповідного дозволу є незаконним, діючи умисно, без передбаченого законом дозволу, в порушення «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України вiд 12.10.1992 № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №622 від 21.08.1998 (зі змінами), підняв зазначений полімерний пакет з осколковою ручною гранатою типу М 67; корпусом оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1; засобами підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізовані дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) 3 од.; засобом підриву (засіб детонування) ударно-дистанційний запал типу УДЗ; засобом підриву (засіб детонування) запал для ручних гранат типу JVA 1634, придатних для здійснення вибуху, щоб перенести за місцем свого проживання, тим самим здійснив незаконне придбання бойових припасів та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

Після чого, ОСОБА_5 придбані при вищевикладених обставинах: осколкову ручну гранату типу М 67, корпус гранати Ф-1 та засоби підриву типу: УЗРГМ (УЗРГМ-2) 3 од., УДЗ, JVA 1634 переніс до себе за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , тим самим здійснив носіння бойового припасу та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, та сховав у картонний короб, який поклав на антресолі в кухні вищевказаного будинку, тим самим став умисно зберігати бойовий припас та вибухові речовини без передбаченого законом дозволу до моменту викриття його дій працівниками поліції, а саме 02.01.2024.

02 січня 2024 року у період часу з 11.21 год. до 11.53 год., в ході проведення в установленому законом порядку огляду домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , де фактично проживає ОСОБА_5 , працівниками поліції у кухні будинку на антресолі у картонному коробі було виявлено та вилучено:

- осколкову ручну гранату типу М 67, яка призначена для ураження живої сили противника та відноситься до бойових припасів;

- корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1, який є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці);

- засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручної гранати модернізованими дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2) 3 од., які є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці);

- засіб підриву (засіб детонування) ударно-дистанційний запал типу УДЗ уніфікований, який є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці);

- засіб підриву (засіб детонування) запал для ручних гранат типу JVA 1634, який є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці),

які виготовлені промисловим (заводським) способом та придатні для здійснення вибуху.

Тим самим, ОСОБА_5 своїми умисними діями, що виразилися в придбанні, носінні та зберіганні бойового припасу та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу,порушив вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 (зі змінами), а також вимоги Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 за № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», відповідно до положень якої (додаток №1) вказані вище бойові припаси та вибухові речовини відносяться до видів майна, що не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, та не є предметами, щодо яких може бути надано дозвіл МВС України, а тому доступ до цих предметів сторонніх осіб є значною загрозою інтересам держави та безпеки громадян.

Своїми умисними діями, що виразилися в незаконному придбанні, носінні та зберіганні бойового припасу та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 263 КК України.

15 січня 2024 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України.

05 лютого 2024 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні № 0000002 від 02 січня 2024 року, та підозрюваним ОСОБА_5 , в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з даною угодою ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, а саме незаконне придбання, носіння та зберігання бойового припасу та вибухових речовин без передбаченого законом дозволу. Сторони узгодили покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 75 КК України з іспитовим строком та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

При цьому ОСОБА_5 , якому роз`яснено наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на його призначення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та інші передбачені угодою заходи.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджене в ній покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, в обсязі підозри, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні вважав, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просив цю угоду затвердити.

Розглядаючи в порядку п.1 ч.3 ст. 314 КПК України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у зазначеному діянні; також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести обвинувачений у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання на підставі ч.2 ст. 75 КК України з іспитовим строком та покладенням передбачених ст. 76 КК України обов`язків.

В угоді передбачені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, встановлені статтею 473 КПК України, та наслідки її невиконання.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_5 беззастережно визнав себе винуватим, згідно із ст. 12 КК України, є тяжким злочином, від якого потерпілих немає.

Також судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_5 цілком розуміє права, визначені ч.4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 472 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом; йому роз`яснені наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватими, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.

Узгоджене сторонами в угоді про визнання винуватості покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, а саме: пропонується у межах встановлених в санкції частини статі Особливої частини Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також обставину, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий; за місцем проживання характеризується позитивно; на обліку у лікаря психіатра не перебуває; під наглядом у лікаря нарколога не знаходиться; у скоєному щиро розкаявся.

Враховуючи, що угода про визнання винуватості була укладена обвинуваченим добровільно, відповідає закону і не порушує права, свободи, інтереси сторін та інших осіб, форма та зміст угоди відповідає вимогам КПК та КК України, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди і призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання, яке відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Цивільний позов не пред`являвся.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави.

Під час судового провадження клопотання від учасників про зміну запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_5 не надходило.

Керуючись ст.ст. 100, 314, 373, 374, 468, 469, 475 КПК України, -

у х в а л и в :

Угоду про визнання винуватості, що укладена 05 лютого 2024 року між прокурором Костянтинівської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 затвердити.

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 05 лютого 2024 року покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.2 ст. 75 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_5 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Обов`язок нагляду за засудженим ОСОБА_5 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу обвинуваченому ОСОБА_5 залишити існуючий - особисте зобов`язання.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази по справі: залишки корпусів гранат Ф-1, М-67, запалів УЗРГМ-2 (2 шт.), УЗРГМ, УДЗ, М-213, JVA, які зберігаються у камері зберігання речових доказів ВП № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області (квитанція № 746 від 05 січня 2024 року, номер книги обліку 34, порядковий номер 746), - знищити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_5 на користь держави у відшкодування витрат на залучення експертів (проведення судової вибухотехнічної експертизи № СЕ-19/105-24/131-ВТХ від 12 січня 2024 року) 11359 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят дев`ять) грн. 20 коп.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Копію вироку після його проголошення вручити засудженому, захиснику та прокурору.

Суддя