КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-cc/824/1246/2024 Слідчий суддя в 1-й інстанції: ОСОБА_1
Категорія: ст. 170 КПК Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року місто Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року, -

за участю:

представника - ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.01.2023 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 та на житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Не погоджуючись з таким рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в інтересах власника майна ОСОБА_7 , в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року, скасувати її та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно.

Мотивуючи апеляційні вимоги представник зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та кримінального процесуального законодавства.

Вказує, що ОСОБА_7 є єдиною власницею земельної ділянки та будинку, на які оскаржуваною ухвалою накладено арешт. ОСОБА_7 не є стороною кримінального провадження, повідомлення про підозру їй не вручалось, запобіжні заходи не застосувалися. Апелянт зазначає, що майно, на яке накладено арешт з метою забезпечення конфіскації майна як виду кримінального покарання, жодного дня не перебувало у власності ОСОБА_10 , а увесь час на праві власності належало і на сьогоднішній день належить його колишній дружині ОСОБА_7 , а отже арешт на її нерухомість накладено необґрунтованою

Крім того, наголошує представник, що накладення арешту на майно ОСОБА_7 було здійснено без будь-яких підстав і по суті є свавільним та протиправним втручанням у її право мирно володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Щодо строків на апеляційне оскарження автор апеляції вказує наступне, що про оскаржувану ухвалу власник майна дізналася із інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.12.2023 року, копія оскаржуваної ухвали на її адресу не направлялася та нею не отримувалася, лише 27.12.2023 року представник власника майна отримав на свою електронну адресу копію ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце судового засідання був завчасно проінформований. Тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу у відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405, ч. 1 ст. 172 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_8 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що представником власника майна ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року, виходячи з положень абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а його апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Оболонським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000350 від 31.01.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Органом досудового розслідування зазначено, що ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у невстановлену дату та час, визначив вчинення злочинів, як одне з основних джерел для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи з корисливих спонукань, з метою особистого збагачення, шляхом вчинення умисних злочинів, направлених на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, після чого вчинив тяжкий злочин за наступних обставин.

Порушуючи у воєнний час Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», «Правила перетинання державного кордону громадянами України», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57, ОСОБА_10 , 26.03.2022 року, незаконно перетнув кордон України з Угорщиною через прикордонний пункт пропуску «Косино», що неподалік с. Косонь, Берегівського р-ну, Закарпатської обл.

Так, в 2022 році, точний час не встановлено, але не пізніше 22.11.2022, у ОСОБА_10 , який володів інформацією про наявність у ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вільних коштів, виник умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами останнього.

22.11.2022 року ОСОБА_10 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 30 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 23.12.2022 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 30 000 доларів США.

22.11.2022 року у невстановлений час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до приміщення офісу ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 . Якому ОСОБА_11 , передав грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США (що по курсу НБУ станом на 22.11.2022 року становить 1 097 058 (один мільйон дев`яносто сім тисяч шістсот п`ятдесят вісім) гривень 00 копійок), які після цього ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_10 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 вперше незаконно заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 30 000 доларів США.

30.11.2022 року ОСОБА_10 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, знову звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 15 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 23.12.202.2 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 15 000 доларів США.

30.11.2022 року у невстановлений час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до «МакДональдсу», що за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_12 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 , поблизу якого помічник ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , передав грошові кошти в розмірі 15 000 доларів США (що по курсу НБУ станом на 30.11.2022 року становить 548 529 (п`ятсот сорок вісім тисяч п`ятсот двадцять дев`ять) гривень 00 копійок), які після цього ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_10 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 в друге заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 15 000 доларів США.

02.12.2022 року ОСОБА_10 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, знову звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 35 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 23.12.2022 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 35 000 доларів США.

02.12.2022 року у невстановлений час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до приміщення офісу ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_12 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 . Поблизу якого, ОСОБА_11 , передав грошові кошти в розмірі 35 000 доларів США (що по курсу НБУ станом на 02.12.2022 року становить 1 279 901 (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот одна) гривня 00 копійок), які після цього ОСОБА_12 , за вказівкою ОСОБА_10 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 втретє заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 35 000 доларів США.

09.12.2022 року ОСОБА_14 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, знову звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 26 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_14 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 23.12.2022 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 26 000 доларів США.

09.12.2022 року у невстановлений час, ОСОБА_14 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до приміщення офісу ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 . В якому, ОСОБА_11 , передав грошові кошти в розмірі 26 000 доларів США (що по курсу НБУ станом на 09.12.2022 року, становить 950 783,60 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 60 копійок), які після цього ОСОБА_16 , за вказівкою ОСОБА_17 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_10 . Таким чином ОСОБА_10 в четверте заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 26 000 доларів США.

Враховуючи значну суму позичених грошових коштів, ОСОБА_11 , попрохав ОСОБА_17 , написати розписку про отримані вище грошові кошти, так як іншим чином передачу коштів зафіксувати не представлялось за можливе, так як ОСОБА_10 знаходиться за кордоном України. Після чого, з метою завуалювання своїх злочинних намірів та забезпечення можливості подальшого незаконного заволодіння грошових коштів ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , 09.12.2022 написав розписку про отримання від ОСОБА_11 грошових коштів в загальній сумі 106 000 доларів США, в якій вказав що поверне їх 23.12.2022 року, та скинув ОСОБА_11 фото вказаної розписки в мессенджері.

21.12.2022 року ОСОБА_14 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, знову звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 26 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 13.12.2022 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 26 000 доларів США.

21.12.2022 року у невстановлений час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до приміщення офісу ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 . Поблизу якого, водій ОСОБА_11 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , передав грошові кошти в розмірі 26 000 доларів США (що ::о курсу НБУ станом на 21.12.2022 року, становить 950 783,60 (дев`ятсот п`ятдесят тисяч сімсот вісімдесят три) гривні 60 копійок), які після цього ОСОБА_16 , за вказівкою ОСОБА_10 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_10 . В той же день, так як іншим чином передачу коштів зафіксувати не представлялось за можливе у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 знаходиться за кордоном України, останній з метою завуалювання своїх злочинних намірів, написав розписку про отримання від ОСОБА_11 вказаних грошових коштів, в якій вказав що поверне їх до 7:00 год., 22.12.2022 року, та скинув ОСОБА_11 фото вказаної розписки в мессенджері. Таким чином ОСОБА_10 в п`яте заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 26 000 доларів США.

16.01.2023 року ОСОБА_10 , усвідомлюючи довірливе авторитетне ставлення ОСОБА_11 до нього, маючи умисел на незаконне заволодіння грошовими коштами, знову звернувся до ОСОБА_11 з проханням надати йому у борг (позику) кошти в сумі 16 000 доларів США, які нібито необхідні йому для вирішення питань пов`язаних з його бізнесом.

При цьому, ОСОБА_10 , маючи намір на заволодіння чужим майном - коштами ОСОБА_11 та не маючи наміру на виконання взятих на себе зобов`язань щодо повернення взятих у борг коштів, зловживаючи довірою ОСОБА_11 , запевнив того у своїй порядності та в обов`язковому поверненні наданих у борг коштів до 23.12.2022 року.

ОСОБА_11 , у якого на той час були довірливі та ділові відносини з ОСОБА_10 не здогадуючись про дійсні злочинні наміри ОСОБА_10 спрямовані на заволодіння його коштами та повністю довіряючи останньому, добровільно погодився надати йому у борг кошти в розмірі 16 000 доларів США.

16.01.2023 року у невстановлений час, ОСОБА_10 , реалізуючи свій злочинний намір, направлений на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, перебуваючи за кордоном України, послав до приміщення офісу ОСОБА_11 , що за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_15 , який не був обізнаний про злочинні наміри ОСОБА_10 . В приміщенні якого ОСОБА_11 , передав грошові кошти в розмірі 16 000 доларів США (що по курсу НБУ станом на 16.01.2023 року становить 585 097,60 (п`ятсот вісімдесят п`ять тисяч дев`яносто сім) гривень 60 копійок), які після цього ОСОБА_16 , за вказівкою ОСОБА_10 , використовуючи Київське відділення № 6, фінансової установи ТОВ ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ТАЙГЕР ІНВЕСТ», що за адресою: АДРЕСА_3 , надіслав на рахунок підконтрольний ОСОБА_19 . В той же день, так як іншим чином передачу коштів зафіксувати не представлялось за можливе, у зв`язку з тим, що ОСОБА_10 знаходиться за кордоном України, останній з метою завуалювання своїх злочинних намірів, написав розписку про отримання від ОСОБА_11 вказаних грошових коштів, в якій вказав що поверне їх 18.01.2023 року, та скинув ОСОБА_11 фото вказаної розписки в мессенджері. Таким чином ОСОБА_10 в шосте заволодів грошовими коштами ОСОБА_11 в розмірі 16 000 доларів США.

В подальшому, з метою завуалювання своїх злочинних намірів, ОСОБА_10 , 31.03.2023 року, написав розписку що 03.04.2023 року, поверне частину боргу ОСОБА_11 в сумі 50 000 доларів США, проте грошові кошти так і не повернув. 27.04.2023 року написав розписку що в цей же день поверне частину боргу ОСОБА_11 в сумі 12 000 доларів США, проте грошові кошти так і не повернув. 02.05.2023 року, написав розписку що 05.05.2023 року поверне частину боргу в сумі 26 000 доларів США та вказав що прострочення повернення боргу крім основного боргу поверне ще 50 000 доларів США, як проценти за несвоєчасне повернення боргу, проте грошові кошти так і не повернув. Фото вказаних розписок ОСОБА_10 надсилав ОСОБА_11 , в мессенджері.

У подальшому, ОСОБА_10 , грошові кошти належні ОСОБА_11 , якими він заволодів шляхом зловживання довірою використав на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому майнову шкоду в розмірі 148 000 (сто сорок вісім тисяч) доларів США, що по курсу НБУ станом на 18 січня 2023 року становить 5 412 152,80 (п`ять мільйонів чотириста дванадцять тисяч сто п`ятдесят дві) гривні 80 копійок, що є особливо великим розміром.

11.09.2023 року, ОСОБА_10 , було оголошено про підозру.

В ході досудового розслідування було зазначено, що у підозрюваного ОСОБА_10 , відповідно до ст.ст. 355, 368 ЦК України, на праві спільної сумісної власності, перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :01:007:0083 та домоволодіння, а саме житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що за адресою: АДРЕСА_1 , що находяться на вказаній земельній ділянці, так як являється майном набутим подружжям за час шлюбу.

20.09.2023 року прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.01.2023 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 та на житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2023 року задоволено клопотання прокурора про накладення арешту та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 та на житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя прийшов до висновку, що у даному випадку обмеження права власності є розумним і спів розмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження як накладення арешту на майно, а тому клопотання прокурора підлягає задоволенню з метою забезпечення цілей кримінального провадження, а саме: забезпечення конфіскації майна, як виду покарання та відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

Колегія суддів вважає, що приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону не дотримався.

Розглянувши клопотання прокурора, внесеного в межах кримінального провадження № 0000350 від 31.01.2023 року, слідчий суддя, як вбачається з журналу судового засідання, дослідивши матеріали, додані до клопотання, прийшов до висновку, що існують достатні підстави, передбачені ст. 170 КПК України, для накладення арешту на вказане майно, з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, а також спеціальної конфіскації майна.

У випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Як вбачається з матеріалів провадження, а саме: витягу з ЄРДР від 31.01.2023 року, у кримінальному провадженні № 0000350 ОСОБА_7 не повідомлено про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення.

Накладення арешту на майно, зазначене у резолютивній частині ухвали, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки передбачає наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою, щодо якої такий захід застосовується, кримінального правопорушення, а у випадку застосування такого запобіжного заходу відносно юридичної особи, то застосування арешту майна з даних підстав вважатиметься законним, якщо відносно вказаної юридичної особи здійснюється кримінальне провадження, відомості про що у даному випадку в матеріалах кримінального провадження відсутні.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що згідно шлюбного договору, посвідченого 29.02.2008 року і зареєстрованого в реєстрі за № 295, який зберігається в справах приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_20 , право власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та на житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , належить ОСОБА_7 .

До того ж, прокурор, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів, що земельна ділянка кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 , та житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметом, що було об`єктом кримінально протиправних дій, або набуте кримінально протиправним шляхом або отримане юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а слідчий суддя, в свою чергу, у відповідності до ст. 94 КПК України, належним чином не оцінив ці докази з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Крім того, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, власником вищевказаного нерухомого майна, а саме земельної ділянки кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 та житлового будинку, який розташований на цій ділянці загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 . А події, які розслідуються у кримінальному провадженні датуються листопадом 2022 року. Таким чином, земельна ділянка та вказаний будинок були придбані власником майна задовго до початку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000350, а отже не можуть бути такими, що набуті за кошти, здобуті злочинним шляхом.

Вказане, в свою чергу, свідчить, що слідчий суддя в оскаржувальній ухвалі, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 173 КПК України, не оцінив розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Вищевикладені обставин, на думку колегії суддів, свідчать про однобічність, неповноту і формальність судового розгляду.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням судом апеляційної інстанції нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно за недоведеності необхідності арешту майна, який при викладених у клопотанні обставинах явно порушуватиме справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом, і завданням цього кримінального провадження.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 309, 376, 395, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.01.2023 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 та на житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 про арешт майна у кримінальному проваджені, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000350 від 31.01.2023 року, за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, а саме: земельну ділянку кадастровий номер :01:007:0083, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 29.02.2008 року, зареєстрованого у реєстрі за №196 належить ОСОБА_7 , житловий будинок загальною площею 510,7 кв.м, житловою площею 134,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.2021 року виконавчим комітетом Віто-Поштової сільської ради на підставі рішення від 30.11.2011 року № 12-258, належить ОСОБА_7 , шляхом накладення заборони відчуження та розпорядження зазначеним майном, - відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

_____________________ _____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4