Справа № 439/434/24
Провадження №1-кп/439/96/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря

судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні питання про вирішення долі речових доказів у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером: 0000065 від 23 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в :

У провадженні Бродівського районного суду Львівської області перебувало кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером: 0000065 від 23 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України.

Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 04 березня 2024 року ухвалено: ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) гривень.

Разом із цим, судом встановлено, що таким судовим рішенням не було вирішено питання щодо долі речових доказів у досліджуваному кримінальному провадженні, а також не було вирішено питання щодо розподілу процесуальних витрат, понесених із залученням експерта.

Учасники судового провадження, будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду кримінального провадження, в судове засідання не з`явилися.

Відтак, фіксування судового засідання під час розгляду справи судом за допомогою технічних засобів, на підставі частини 1 статті 107 Кримінального процесуального кодексу України, не здійснювалося.

За змістом частини 9 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Пунктом 4 частини 6 статті 100 Кримінального процесуального кодексу України наголошено, що речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню: передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Імперативними вимогами статтей 284, 369, 371-374 Кримінального процесуального кодексу України встановлено, що судовими рішеннями, якими закінчується кримінальне провадження та в яких підлягають відображення рішення про долю речових доказів, є вирок суду, а також ухвала суду про закриття кримінального провадження.

Разом із цим, частиною 1 статті 118 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що процесуальні витрати складаються із:

-витрат на правову допомогу;

-витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження;

-витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів;

-витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 122 Кримінального процесуального кодексу України).

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

При цьому, пунктом 14 частини 1 статті 537 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають під час виконання вироку.

Як вбачається із досліджених обставин справи, постановою дізнавача Сектору дізнання Відділення поліції № 1 Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_4 від 23 лютого 2024 року визнано, у досліджуваному кримінальному провадженні, речовим доказом та залишено на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів, що знаходиться у Відділенні поліції № 1 Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, канабіс (маса канабісу, у перерахунку на висушену речовину, становить 20.745 грама). Доля такого речового доказу не була вирішена судом під час ухвалення вироку у досліджуваному кримінальному провадженні.

Окрім цього, постановою слідчої Слідчого відділення Відділення поліції № 1 Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_5 від 15 лютого 2024 року призначено у справі експертизу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, із постановкою експертам низки запитань. Доручення виконання такої експертизи доручено експертам Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України, про що у подальшому надано висновок експерта за номером: СЕ-19/120-24/2093-НЗПРАП від 20 листопада 2024 року. Розподіл понесених процесуальних витрат на залучення експерта не був вирішений судом під час ухвалення вироку у досліджуваному кримінальному провадженні.

За таких обставин, суд вважає, що речовий доказ, а саме: канабіс (маса канабісу, у перерахунку на висушену речовину, становить 20.745 грама), необхідно знищити, що повністю відповідатиме вимогам статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Також, суд вважає, що за рахунок обвинуваченого необхідно здійснити розподіл процесуальних витрат залучення експерта на користь держави, що повністю відповідатиме вимогам статті 124 Кримінального процесуального кодексу України.

Враховуючи встановлені обставини справи, керуючись статтями 100, 537, 539 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

п о с т а н о в и в :

Речові докази у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером: 0000065 від 23 лютого 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 309 Кримінального кодексу України, а саме: канабіс (маса канабісу, у перерахунку на висушену речовину, становить 20.745 грама), який перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів, що знаходиться у Відділенні поліції № 1 Золочівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, знищити.

Стягнути з ОСОБА_3 у дохід держави процесуальні витрати на залучення експерта Тернопільського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України для проведення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів (висновок експерта за номером: СЕ-19/120-24/2093-НЗПРАП від 20 листопада 2024 року) у розмірі 2 271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) гривня 84 копійки.

Ухвала суду може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1