КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №953/5843/23Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4394/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження, сформованого з кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 по обвинуваченню:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.5 ст.407, ч.4 ст.402 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 05 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 03 серпня 2024 року.

В поданій апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду скасувати, вважаючи її незаконною, через істотні порушення норм кримінального процесуального закону.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги захисник зазначає, що прокурором порушено вимоги ч.1 ст. 199 КПК України, згідно яких клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Звертає увагу, що строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 попередньою ухвалою було продовжено до 07 червня 2024 року, а прокурор звернувся із клопотанням лише 04 червня 2024 року, тобто з порушенням строків, визначенихст.199 КПК України.

За наслідками апеляційного розгляду просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без розгляду та повернути його прокурору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та вважав оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим та вмотивованим, вивчивши матеріали сформованого контрольного провадження та проаналізувавши апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів сформованого контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду міста Київ перебувають матеріали кримінального провадження №0000257, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14 квітня 2022 року по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України.

Відповідно до матеріалів провадження, відносно обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Строк вказаного запобіжного заходу неодноразово судом продовжувався, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року до 07 червня 2024 року включно.

На даний час кримінальне провадження пообвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 402 КК України, перебуває на стадії судового розгляду, а саме досліджуються письмові матеріали, надані стороною обвинувачення.

04 червня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотаннями про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 на 60 днів, до 03 серпня 2024 року.

Ухвалюючи рішення про задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд визнав обґрунтованим наведені у клопотанні доводи про продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема вчинення іншого кримінального правопорушення, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 ,строку тримання під вартою, з огляду на наступне.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; впливати на потерпілу у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд у відповідності до вимог ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що ухваливши рішення про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд обґрунтовано врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 та інші обставини, передбачені ст.178 КПК України, які в сукупності можуть свідчити про продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України.

Оскільки наведені у клопотанні прокурора ризики є реальними і вони на момент розгляду клопотання про продовження ОСОБА_8 строку тримання під вартою не зменшилися, суд обґрунтовано визнав, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти вказаним ризикам.

Колегія суддів враховує і той факт, що у відповідності до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-2, 260, 261, 437-442 КК України, за наявність ризиків, зазначених у ст. 177 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 цієї статті - тримання під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою суд також врахував дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Виходячи з рішення Конституційного суду України №4-р/2019 від 13 червня 2019 року у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 392 Кримінального процесуального кодексу України, предметом апеляційного розгляду в даному провадженні є лише ухвала суду про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В даному рішенні Конституційний Суд України констатував, що положення статей 3, 21, 29 Конституції України у системному зв`язку з частиною першою її статті 55 зобов`язують орган законодавчої влади при здійсненні регулювання обмеження права особи на свободу та особисту недоторканність у кримінальному судочинстві гарантувати такій особі право на судовий захист, у тому числі можливість оскарження в апеляційному порядку будь-яких форм та способів обмеження її конституційного права на свободу та особисту недоторканність, з обов`язковим збереженням справедливого балансу між інтересами особи та суспільства, дотриманням вимог процесуальної дієвості, ефективності, швидкості процесу тощо.

За таких обставин, переглядаючи ухвалу суду першої інстанції в частині продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку тримання під вартою на стадії судового розгляду, суд апеляційної інстанції в межах апеляційного розгляду не може вдаватися до оцінки обґрунтованості висунутого обвинувачення, яке вже є предметом розгляду судом першої інстанції, а також вирішення питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи. Проте продовження строку тримання під вартою можна виправдати, коли є конкретні ознаки існування реальної суспільної потреби, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають вимогу права, передбаченого ст. 5 Конвенції (рішення у справі "Lavents v. Latvia" п. 70).

Відповідальність за дотримання розумних строків тримання підозрюваного під вартою покладається в першу чергу на національні судові органи (рішення у справі "Геращенко проти України" п. 100).

Предметом судового розгляду були і ті обставини, на які посилється захисник в поданій апеляційній скарзі, зокрема щодо порушення прокурором строку звернення з клопотанням про продовження строку тримання під вартою.

Так, главою 18 КПК України, ч.4 статтею 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження запобіжного заходу до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими ст. 194 КПК України та за результатами його розгляду ухвалює рішення про задоволення клопотання або відмову в його задоволенні. Розгляд такого клопотання здійснюється в суді за участю прокурора, підозрюваного та його захисника.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_10 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

Враховуючи характер вчиненого злочину, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної поведінки обвинуваченого та може потягнути за собою настання негативних наслідків.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строку тримання під вартою, оскільки специфіка вчинення інкримінованого йому злочину та суворість можливого покарання за вчинений злочин не дає підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Апеляційні доводи захисника про те, що всупереч вимогам ч.1 ст.199 КПК України прокурор подав до суду клопотання менше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали, що позбавило сторону захисту можливості подати обґрунтовані заперечення, також не свідчать про незаконність судового рішення, та не є істотними порушеннями кримінального процесуального закону, оскільки судовий розгляд здійснювався за участі обвинуваченого та його захисників, в ході якого вони мали можливість висловити свої заперечення проти поданого клопотання про продовження строку тримання під вартою.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 05 червня 2024 року, якою задоволено клопотання прокурора ОСОБА_6 та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 , на 60 днів, до 03 серпня 2024 року включно - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

________________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4