Провадження по справі № 1-кп/752/1282/24
В И Р О К

іменем України

"24" квітня 2024 р. Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження №0002756, дані про яке 14.09.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Яланець Бершадського району Вінницької обл., громадянки України, у розлучені, що має на утриманні двох малолітніх дітей (2021 та 2013р.н.), з професійно-технічною освітою, не працюючої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше несудимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України,-

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

встановив:

11.09.2023 ОСОБА_3 , в умовах воєнного стану, який було введено Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, вчинила ряд кримінальних правопорушень за наступних обставин.

11.09.2023 об 11 год. ОСОБА_3 , перебуваючи на зупинці громадського транспорту площа «Либідська» у м. Києві поблизу ТРЦ «Оушен Плаза», розташованого за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, підібрала з дорожнього покриття чохол, в якому знаходилась банківська картка АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 та незаконно залишила її при собі, тим самим привласнила офіційний документ.

Таким чином, суд визнає винуватою ОСОБА_3 у привласненні офіційного документа, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України.

Після вчинення вищезазначених діянь у невстановлений досудовим розслідувань час та місці, але не пізніше 12.09.2023 у ОСОБА_3 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, а саме грошових коштів ОСОБА_7 , що знаходилися на банківському рахунку АТКБ «Приватбанк», шляхом здійснення розрахунку за придбаний товар банківською картою № НОМЕР_1 , яку вона раніше привласнила.

Діючи умисно з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, 12.09.2023 ОСОБА_8 , перебуваючи у магазині «Продукти», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Набережно-Корчуватська, 56/66 , розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 17 год 20 хв на суму 25 грн., о 17 год 23 хв - 870 грн.; о 17 год. 25 хв. - 699 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 1594 грн.

Таким чином, суд визнає винуватою ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Крім того, ОСОБА_8 , діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині « A-Shop », що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176 , розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, а саме: о 18 год. 10 хв. здійснила дві оплати на суми 558 грн. та 600 грн., використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 1158 грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «NewYorker», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176 , розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 18 год. 30 хв. здійснила оплату на суму 799 грн., о 18 год 31 хв. - 702 грн., о 18 год 42 хв. - 1197 грн., о 18 год 42 хв - 1403 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 4101грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «ЕМГ», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 18 год. 56 хв на суму 499 грн., о 18 год 58 хв. - 798грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 1297грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «Комфи», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 19 год. 10 хв на суму 999 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 999грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «Мінісо», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 19 год. 14 хв на суму 245 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 245 грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині « A-Shop », що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: два платежі о 19 год 20 хв на суми 1000 грн., о 19 год 21 хв - 558 грн., о 19 год 22 хв - 1000 грн., о 19 год 23 хв. - 305 грн., о 19 год 23 хв. - 96 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 3959 грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «Aлло», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176, розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 19 год 52 хв на суму 399 грн., о 19 год 53 хв - 180 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 579 грн.

Вона же, діючи умисно повторно з метою таємного викрадення чужого майна з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, перебуваючи у магазині «Модна білизна», що розташований за адресою: м. Київ, вул. Антоновича, 176 , розрахувалася за придбаний товар грошовими коштами, що належать потерпілій, використавши банківську картку АТКБ «Приватбанк» № НОМЕР_1 , а саме: о 20 год 02 хв на суму 270 грн., о 20 год 04 хв - 510 грн., тим самим таємно викрала грошові кошти та завдала майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 в розмірі 780 грн.

Таким чином, суд визнає винуватою ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

За згодою учасників судового провадження (прокурора, потерпілої, обвинуваченої та захисника), відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорювалось визнано судом недоцільним.

Так, винуватість обвинуваченої у вчинені вищезазначених кримінальних правопорушень була доведена на підстав її показань. В судовому засіданні ОСОБА_3 надала показання про те, що зранку 11 вересня 2023 за зупинці громадського транспортну на вул. Антоновича поруч із ТРЦ «Оушен Плаза» побачила футляр, який вона підняла та відкрила. Виявила у ньому банківську картку. Вона вирішила залишити картку собі. Розуміла, що вчиняє неправильно, оскільки картка їй не належить, але не думала, що привласнення банківської картки, яка була знайдена, є злочином. Коли на наступний день перебувала у продуктовому магазині, вирішила спробувати розрахуватися банківською карткою, яку напередодні підібрала. Приклала її до терміналу, коли здійснювала оплату за товар, який мала намір купити на суму 26 грн. Платіж пройшов без ведення паролю. Після цього вона в тому ж саме магазині двічі розрахувалася за товар, використавши знайдену банківську картку. У той саме день поїхала до ТРЦ « Оушен Плаза » де у магазинах « NewYorker », « A-Shop », «ЕМГ», « Комфи », « Мінісо », « Алло » та «Модна білизна» купувала товар, за який також розраховувалась знайденою нею банківською карткою. Не пригадує, які конкретно платежі здійснювала, зокрема на які суми, але не заперечує, що ті, які вказані в обвинувальному акті мали місце.

Визнає, що гроші, якими розраховувалася їй не належали, та фактично вона їх таким чином таємно викрала. Під час досудового розслідування добровільно повернула потерпілій всю суму, яка викрала. Шкодує про вчинене, критично ставиться до свого вчинку. Просить врахувати, що не працює, але виховує двох малолітніх дітей.

Суд дійшов висновку, що дії обвинуваченої щодо знайденої платіжної картки кваліфіковані органом досудового розслідування невірно.

Так згідно пред`явленого обвинувачення, пластикова картка визнана іншим важливим особистим документом, а діяння ОСОБА_3 щодо неї - незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом.

Разом з тим, предметом злочину, передбаченого ст. 357 КК України, є, зокрема, офіційні документи, у тому числі електронні, штампи, печатки; приватні документи, що знаходяться на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності (частини 1 і 2 ст. 357 КК України).

Згідно примітки до ст. 358 КК України під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366 КК України слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.

Так, відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» № 2657-ХП від 2жовтня 1992року,п.п.1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» № 2346 ІІІ від 05 квітня 2001 року, ч.4ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» № 2121-ІІІ від 7 грудня 2000 року, документом визнається будь-який матеріальний носій, що містить інформацію, функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі, а засобами доступу до банківських рахунків (платіжним інструментом) є засоби певної форми на паперовому, електронному чи іншому виді носія інформації, використання якого ініціює переказ грошей з відповідного рахунку. Одним з видів доступу до банківських рахунків є спеціальні платіжні засоби (платіжні картки тощо).

Тобто, аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що платіжна картка є різновидом офіційних документів і, відповідно, предметом злочину, передбаченого ч.1 ст. 357 КК України.

Така позиція була викладена у Постановах ВС від 18 квітня 2019 року, у справі № 234/11479|16-к, провадження № 51-8833км18, 14 лютого 2019 року у справа № 454/420/17, провадження № 51-8227км 18, постанові від 20 червня 2011 року, згідно з яким за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки, як платіжні інструменти - засоби доступу до банківських рахунків, відповідають визначенню поняття «офіційний документ» і є різновидом офіційних документів.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 , яка з прямим умислом залишила собі знайдену банківську карту № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , тим самим привласнила офіційний документ, тому такі її дії слід кваліфікувати за ч.1 ст. 357 КК України.

Згідно ч.3 ст. 337 КПК України суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З урахуванням викладеного вище, суд приходить до висновку, що така зміна правової кваліфікації кримінального правопорушення, вчинення якого інкримінується обвинуваченій із ч.3 ст. 357 КК України на ч.1 вказаної статті, може бути здійснена судом при тому, що судовий розгляд відбувався у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України. Суд вважає, що ОСОБА_3 фактично не оспорювала докази щодо певних обставин, зокрема вона надала показання в яких зазначила, що розуміла, що не має права залишати собі знайдену банківську картку, але не знала, що за це може бути кримінальна відповідальність. Також ОСОБА_3 не оспорювала обставини щодо подій кримінального правопорушення (час, місце, спосіб), винуватості (форми вини, мотивів), вид та розмір шкоди. Окрім того, така зміна кваліфікації не погіршує становище обвинуваченої.

В діяннях ОСОБА_3 щодо таємного викрадення чужого майна має місце повторність кримінальних правопорушень, передбачена ч.1 ст.32 КК України, тому вона засуджується за вчинення кількох тотожних кримінальних правопорушень, які кваліфікуються за однією частиною статті Особливої частини КК України, а саме ч.4 ст. 185 КК України.

При обранні покарання ОСОБА_3 суд враховує: ступінь тяжкості вчинених нею кримінальних правопорушень, дані про її особу, згідно яких обвинувачена раніше не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, офіційно не працевлаштована, має постійне місце проживання, виховує двох малолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 суд визнає добровільне відшкодування завданої потерпілій шкоди та визнання вини, яке на думку суду є щирим.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , які визначені у ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Ураховуючи вищезазначене, наявність прямого умислу на вчинення злочинів, корисливий мотив, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність таких, що її обтяжують, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання за ч.1 ст. 357 КК України у виді штрафу в розмірі 40 неоподатковуваних мінімум доходів громадян, а за ч.4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України з урахуванням правил, передбачених ч.2 ст. 70 КК України, остаточне покарання при сукупності вищевказаних кримінальних правопорушень, суд визначає шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим.

Проте, враховуючи відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність двох, що її пом`якшують, ставлення обвинуваченої до вчиненого, яка в судовому засіданні вибачилась перед потерпілою, відсутність тяжких наслідків від вчинених нею кримінальних правопорушень, що пов`язане із добровільним відшкодуванням шкоди, позицію сторони обвинувачення, висловлену у судових дебатах, суд відповідно до вимог ч.1 ст.75 КК України, приходить до висновку про можливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, однак в умовах здійснення контролю за її поведінкою в період строку звільнення від покарання з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальний правопорушень.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України. Судові витрати відсутні. Запобіжний захід стосовно обвинуваченої не обирався.

Керуючись ст. 370, 371, ч.2 ст. 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 та ч.1 ст. 357 КК України і призначити їй покарання:

-за ч.4 ст.185 КК України - позбавлення волі на строк 5 років;

-за ч.1 ст. 357 КК України - штраф в розмірі 40 неоподатковуваних мінімум доходів громадян;

На підставі положень ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання біль суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (Два) роки.

На підставі ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки протягом іспитового строку: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи; не виїжджати за межі території України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

Речові докази: коробка фіолетового кольору, в середині якої знаходиться праска для укладки волосся, чорно - білого кольору марки «PHILIPS Curler 3000» та документація; жіноча жилетка, білого кольору, марки «FB SISTER»; жіноча шапка, чорного кольору, з металевим значком чорного кольору; жіноча сукня, чорного кольору без бирки; жіноча кофта, білого кольору без бирки; жіноча кофта, чорного кольору, марки «FB SISTER», з пошкодженою биркою, які поміщені до камери збереження речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за квитанцією 009705 від 08.11.2023, повернути за першою вимогою ОСОБА_3 ; дві банківські картки Приватбанк, чохол, які поміщені до камери збереження речових доказів Голосіївського УП ГУНП у м. Києві за квитанцією 009706 від 08.11.2023 - знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд міста Києва протягом 30 днів з дня його оголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч.3 ст. 349 КПК України.

Відповідно до частин 3 і 6 ст.376 КПК України роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і подання на нього письмових зауважень, а також вручення копії вироку негайно після його оголошення.

Суддя ОСОБА_1