Справа № 452/1105/24
Провадження № 1-кп/452/224/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000046 від 6 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Никловичі Самбірського району Львівської області, громадянина України, із професійно-технічною освітою, тимчасово не працюючий, раніше не судимого, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), передбачених ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Самбірського міськрайонного суду Львівської області 21 березня 2024 року надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000046 від 6 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою суду від 26 березня 2024 року призначено підготовче судове засідання на 18 квітня 2024 року.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вину у скоєнні даних кримінальних правопорушень повністю визнав.

Прокурор ОСОБА_3 підтримала заявлене клопотання, вважала, що оскільки з дня вчинення ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (кримінальних проступків), передбачених ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України минуло шість років, є правові підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до змісту обвинувального акта органом досудового розслідування

ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що на початку січня 2018 року (точний час досудовим розслідуванням не встановлено), діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, маючи умисел на виготовлення підробленої довідки про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу, шляхом надання анкетної інформації в мережі Інтернет, здійснив замовлення у невстановленої досудовим розслідуванням особи. Після чого через деякий час отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи довідку про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу № ZAS/14060/2018/0000060 від 26.01.2018 заповнену на ім`я ОСОБА_4 , яку в подальшому мав намір використати з метою отримання національної візи типу «D».

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України, як пособництво в підробленні іншого документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи і який надає права.

Після цього, продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 , 08 лютого 2018 року знаходячись в пункті прийому візових анкет Генерального Консульства Республіки Польша у Львові, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з метою реалізації свого злочинного умислу на використання завідомо підробленого документа, пред`явив працівнику Консульства «Довідку про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу» № ZAS/14060/2018/0000060 від 26.01.2018, заповнену на ім`я останнього, достеменно знаючи, що факт підробленої довідки про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу, є безумовною підставою, яка слугує в подальшому отриманні Національної візи типу «D».

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України як використання завідомо підробленого документа.

Згідно ч. 5 ст. 27 КК України пособником є особа, яка порадами, вказівками, наданням засобів чи знарядь або усуненням перешкод сприяла вчиненню злочину іншими співучасниками, а також особа, яка заздалегідь обіцяла переховати злочинця, знаряддя чи засоби вчинення злочину, сліди злочину чи предмети, здобуті злочинним шляхом, придбати чи збути такі предмети, або іншим чином сприяти приховуванню злочину.

Відповідно до ч. 1 ст. 358 КК України (в редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння) підроблення посвідчення або іншого офіційного документа, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином-підприємцем, нотаріусом, державним реєстратором, суб`єктом державної реєстрації прав, особою, яка уповноважена на виконання функцій держави щодо реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, державним виконавцем, приватним виконавцем, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою або збут такого документа, а також виготовлення підроблених печаток, штампів чи бланків підприємств, установ чи організацій незалежно від форми власності, інших офіційних печаток, штампів чи бланків з тією самою метою або їх збут - караються штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до ч. 4 ст. 358 КК України (в редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння) використання завідомо підробленого документа - карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння), залежно від ступеня тяжкості злочини поділяються на злочини невеликої тяжкості, середньої тяжкості, тяжкі та особливо тяжкі. Злочином невеликої тяжкості є злочин, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років, або інше, більш м`яке покарання за винятком основного покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, відповідно до статті 12 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідного діяння), кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1, 4 ст. 358 КК України кваліфіковано як злочини невеликої тяжкості.

Згідно частини 1 статті 49 КК України (у редакції, чинній на час вчинення відповідних діянь) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 2) три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: 1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; 2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; 3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; 4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; 5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Як встановлено судом, кримінальні правопорушення у яких обвинувачується

ОСОБА_4 були вчинені на початку січня 2018 року та 08 лютого 2018 року. Обвинувальний акт до суду надійшов 21 березня 2024 року. На момент розгляду судом заяви ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України пройшло понад шість років.

Таким чином, строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, вчинені особою згідно з обставинами, викладеними в обвинувальному акті в кримінальному провадженні

№ 0000046 від 6 березня 2024 року, закінчились.Перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався.

Звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо (Постанова ВП ВС від 17.06.2020 року у справі №589/1781/17).

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу. Імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання (Постанова Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18).

Шляхом опитування обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що він правильно розуміє і не оспорює формулювання обвинувачення, характер висунутого обвинувачення та правову кваліфікацію своїх дій за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнає свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої позиції обвинуваченого, а відтак діяння, які поставлені обвинуваченому у провину, дійсно мали місце, і вони отримали правильну кримінально-правову оцінку судом.

Окрім цього, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 розуміє свої права, підставу звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також наслідки закриття кримінального провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягає на закритті провадження з підстави, передбаченої ст. 49 КК України, що не є реабілітуючою.

Відтак, відсутні правові перешкоди щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про закриття провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до частини 4 статті 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

За змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах (Постанова ВС від 26 березня 2020 року у справі № 730/67/16-к).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання обвинуваченого та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо (Постанова ВП ВС від 17 червня 2020 року у справі № 598/1781/17).

Згідно Постанови Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Згідно з обвинувальним актом витрати на проведення експертиз відсутні.

Доля речових доказів підлягає вирішенню відповідно ст. 100 КПК України.

Речовий доказ в даному кримінальному провадженні довідку про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу № ZAS/14060/2018/0000060 від 26.01.2018 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжні заходи відносно обвинуваченого не застосовувались, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 49 КК України, статтями 128, 284, 314, 372, 395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за

ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0000046 від 6 березня 2024 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України закрити.

Речовий доказ - довідку про внесення заяви до журналу реєстрації заяв про прийняття на сезонну роботу № ZAS/14060/2018/0000060 від 26.01.2018 року залишити в матеріалах кримінального провадження.

Ухвалу може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду через Самбірський міськрайонний суд Львівської області протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя