УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року

м. Київ

Справа № 751/8414/20

Провадження № 51 - 763 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000778, щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Старий Білоус Чернігівського району Чернігівської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 307 ч. 1, ст. 307 ч. 2 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2023 року ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено:

- за ст. 307 ч. 1 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки;

- за ст. 307 ч. 2 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

На підставі ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання за цим вироком ОСОБА_4 вказано рахувати з дня приведення вироку до виконання, тобто фактичного його затримання.

На підставі ст. 72 ч. 5 КК України зараховано ОСОБА_4 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 14 по 28 жовтня 2020 року включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

У невстановлені досудовим розслідуванням час та місці ОСОБА_4 незаконно з метою збуту придбав і зберігав порошкоподібну речовину біло-рожевого кольору.

05 жовтня 2020 року ОСОБА_4 з метою збуту зберігав та перевіз на автомобілі марки «Daewoo Lanos» до будинку по АДРЕСА_2 , де о 15 годині 30 хвилин незаконно збув ОСОБА_5 за 100 гривень порошкоподібну речовину біло-рожевого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін.

Того ж дня ОСОБА_4 з метою збуту, повторно перевіз на автомобілі марки «Daewoo Lanos» до будинку по АДРЕСА_2 , де о 15 годині 31 хвилину незаконно збув ОСОБА_6 за 300 гривень порошкоподібну речовину біло-рожевого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін масою 0,2028 г в перерахунку на амфетамін основу.

Після цього 05 жовтня 2020 року ОСОБА_4 з метою збуту, повторно зберігав та перевіз на автомобілі марки «Daewoo Lanos» до будинку по АДРЕСА_2 , де о 15 годині 56 хвилин незаконно збув ОСОБА_7 за 200 гривень порошкоподібну речовину біло-рожевого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін.

Крім цього, ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, повторно, умисно, незаконно з метою збуту придбав та зберігав порошкоподібну речовину білого кольору.

13 жовтня 2020 року ОСОБА_4 з метою збуту, повторно зберігав та перевіз на автомобілі марки «Daewoo Lanos» до ділянки місцевості, розташованої поблизу вул. Миру, 3 в с. Трисвятська Слобода Чернігівського району Чернігівської області, де о 18 годині 56 хвилин збув ОСОБА_6 за 250 гривень порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, масою в перерахунку на амфетамін основу 0,30967 г.

Також ОСОБА_4 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місці, повторно, незаконно з метою збуту придбав та зберігав речовину білого кольору.

14 жовтня 2020 року о 04 годині 00 хвилин працівниками поліції під час затримання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_3 , в ході обшуку виявлено та вилучено порошкоподібну речовину білого кольору, яка містить у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін, загальна маса якої в перерахунку на амфетамін основу становить 0,9393 г.

Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року апеляційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 залишено без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі внаслідок суворості, просить змінити вирок та ухвалу щодо нього і призначити покарання за ст. 307 ч. 2 КК України із застосуванням ст. 69 КК України, а також звільнити від відбування основного покарання з випробуванням відповідно до ст. 75 КК України. В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував його посткримінальну поведінку, щире каяття та визнання ним своєї вини, активне сприяння розкриттю злочинів. Також засуджений зазначає, що судом не були враховані незначні розміри психотропної речовини, її збут виключно своїм знайомим, а також дані про його особу. Крім того вказує, що апеляційний суд під час апеляційного розгляду не надав оцінку доводам апеляційної скарги його захисника, чим порушив вимоги ст. 419 КПК України.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до касаційної скарги копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій за

ст. 307 ч. 1 та ст. 307 ч. 2 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Статтею 69 ч. 1 КК України передбачено, що, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Застосовуючи положення ст. 69 КК України, суд повинен не просто встановити наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання, а з урахуванням особи винного умотивувати, яким чином такі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час його вчинення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК України і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів кримінальних правопорушень, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим. При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Статтею 75 ч. 1 КК України передбачено, що суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Санкцією ст. 307 ч. 1 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строквід 4 до 8 років.

Санкцією ст. 307 ч. 2 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строквід 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_4 покарання врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, обсяг, вид та кількість психотропної речовини, корисливий мотив, кількість епізодів злочинної діяльності, дані про особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, працює бетонярем у ТОВ «УТБ-ІНЖИНІРІНГ», де позитивно характеризується, за місцем проживання характеризується задовільно, у психоневрологічній лікарні та у лікаря-нарколога на обліку не перебуває.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення судом визнано обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання, а обставин, що обтяжують покарання, судом встановлено не було.

Врахувавши всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в мінімальних розмірах, передбачених санкціями як ст. 307 ч. 1 КК України, так і ст. 307 ч. 2 КК України, та остаточно призначив покарання за сукупністю кримінальних правопорушень із застосуванням положень

ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 6 років, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Підстав застосувати до ОСОБА_4 положення статей 69, 75 КК України та призначити йому основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ст. 307 ч. 2 КК України, а також звільнити його від відбування покарання з випробуванням, судом встановлено не було.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_8 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_4 , визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, та відповідає вимогам ст. 65 КК України. При цьому апеляційний суд зазначив, що усі обставини, про які вказано у апеляційній скарзі, судом першої інстанції при призначенні покарання враховано, водночас позитивна посткримінальна поведінка обвинуваченого, його законослухняний спосіб життя і волонтерська діяльність не можуть стати вирішальним при призначенні покарання та враховуються у сукупності з іншими обставинами.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 370, 419 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

Покарання, призначене місцевим судом засудженому ОСОБА_4 і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав для пом`якшення засудженому ОСОБА_4 призначеного покарання і застосування положень статей 69, 75 КК України колегія суддів за доводами касаційної скарги засудженого та матеріалами провадженняне вбачає.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, зміни судових рішень щодо ОСОБА_4 та призначення йому більш м`якого покарання із застосуванням положень статей 69, 75 КК України немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 березня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 07 листопада 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3