Справа № 192/181/24
Провадження № 1-в/192/20/24
Ухвала

Іменем України

27 лютого 2024 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

прокурора ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області клопотання ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селі Чапаєвці Широківського району Дніпропетровської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним клопотанням, просить зарахувати строк його попереднього ув`язнення та тримання під вартою з дня затримання 01.02.2021 до дня набуття вироком законної сили 16.03.2023 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, про що постановити ухвалу.

Клопотання обґрунтовує тим, що він був затриманий за підозрою у вчиненні правопорушень передбачених ст.ст. 185 ч. 3, 186 ч. 2, 345 ч. 2 КК України. Вироком визнано винним та засуджено до остаточного покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. З моменту затримання 01.02.2021 і до набуття вироком законної 16.03.2023 (або до дня прибуття до колонії) слід перерахувати 1 день за 2 дні позбавлення волі.

Засуджений зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахування судом строку попереднього ув`язнення проводиться з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Питання зарахування строку попереднього ув`язнення під час виконання вироку, враховуючи ч. 6 ст. 9 КПК України, вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок (п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України). Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен громадянин України має право на відшкодування завданих збитків.

Засуджений вказує, що за весь час перебування під вартою у період попереднього ув`язнення, тобто до вступу вироку у законну силу, з вини державних органів були завдані значні збитки через умови, що є нелюдськими і принижуючими гідність поводження покарання; під час такого перебування, що обумовлено появою хворобливого стану здоров`я, державними органами безпідставно не враховано необхідність звільнення з-під варти, чи застосування будь-яких пом`якшуючих мір, оскільки такий стан здоров`я був таким, що унеможливлює подальше тримання під вартою, підтвердженням чого є медичні документи, що містяться у справі, та додаються до клопотання.

Ha підставі п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набуття чинності цим законом набрав (чинності) законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Вищезазначеним абзацом «закон» було розроблено і впроваджено як (зокрема) механізм відшкодування (компенсація) за неналежні умови тримання (попереднє тримання) під вартою, якщо не відповідають загальновизнаним «стандартам щодо тримання під вартою, під час (у період) попереднього ув`язнення». Отже суди повинні застосовувати цей «закон» навіть з огляду того, якщо порушення ст. 3 Конвенції (при такому триманні) не було б встановлено, - як фактичні.

Європейський Суд прав людини неодноразово наголошував чисельними рішеннями щодо необхідності Україною впровадження комплексних, ефективних мір, які забезпечують дотримання прав осіб, що перебувають під вартою, а у разі порушення таких прав ефективний захист і відшкодування завданих збитків, щоб це відповідало положенням статті 13 Конвенції про права людини і основоположних свобод. Гарантії відшкодування покладаються на державні органи влади і суди. За наслідками розгляду «заяв», «клопотань» щодо порушення таких прав, що охороняються Конвенцією з прав людини (1950).

У частині 3 статті 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права встановлено, що кожна держава «зобов`язується забезпечити всякій особі, права і свободи якої визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту».

Поняття «ефективний засіб правового захисту» несумісний з тим, коли суди відмовляють у задоволенні «клопотанні, заяв» з будь-яких формалістичних причин, оскільки це є порушенням статті 13 Конвенції про права людини і основоположних свобод, що є неприпустимим для європейського суспільства, тим паче коли це пов`язано з порушеннями статті 3 Конвенції яка є втіленням однієї з основоположних цінностей демократичного суспільства. Конвенція категорично забороняє катування або нелюдське чи таке, що принижує гідність, поводження або покарання. Отже будь-яка відмова судом (як показує практика, з необґрунтованих формалістичних підстав) є порушенням ст. 13 Конвенції, ст. 2 Міжнародного Пакту, тим більш, якщо не прийнято альтернативного рішення.

Проектом Закону № 5653 від 11.06.2021 (про внесення змін до КК України та КПК України) щодо заходів, спрямованих на поновлення прав засуджених осіб та осіб, взятих під варту, у зв`язку з неналежними умовами тримання встановлено види компенсаційних заходів, серед яких вказано зарахування строку попереднього ув`язнення один день за два дні позбавлення волі (та інші види).

Факт порушення ст. 3 Конвенції про права людини і основоположних свобод за весь період перебування під вартою посилюється (відповідальністю у вигляді компенсаторних механізмів) фактом хворобливого стану здоров`я (що у демократичному суспільстві) забороняє тримання під вартою. До того ж рівень надання медичного обслуговування за умов попереднього ув`язнення не відповідають рівню, щоб це не було порушенням статті 3, 13 Конвенції у поєднанні з існуючим фактом нелюдських умов що були.

У судовому засіданні брали участь засуджений (у режимі відеоконференції) та прокурор.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» у судове засідання не з`явився, керівник виправної установи просив розглянути питання про зарахування у строк призначеного покарання строку попереднього ув`язнення згідно з ч. 5 ст. 72 КК України відносно ОСОБА_3 без представника адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)».

Відповідно до ч. 5 ст. 539 КПК України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

За таких обставин суд дійшов висновку про можливість розгляду клопотання без участі представника адміністрації ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)».

До клопотання засудженим додані ксерокопії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , згідно з яким 01 вересня 2022 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , медичних документів хворої ОСОБА_5 (копій повідомлення про хворого у вперше в житті встановленим діагнозом раку або іншого злоякісного новоутворення, датованого 20.06.2022, консультаційного висновку спеціаліста від 16.06.2022, виписки із медичної карти амбулаторного хворого, виписного епікризу) та ОСОБА_3 (копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого, датованої 11.08.2022).

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав, за змістом його пояснень він перебував під вартою у СІЗО півтора року, звільнили його, тому що він захворів, у лікарні № 16 йому зробили операцію. Коли робили операцію, то він ще перебував під вартою.

Прокурор у задоволенні заяви засудженого просив відмовити, посилаючись на те, що підстав для її задоволення немає.

Заслухавши пояснення засудженого, та прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні заяви засудженого потрібно відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що 13 лютого 2023 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 був засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 345, ч. 1 ст. 70 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Суд ухвалив строк покарання рахувати з дня його фактичного затримання, а також зарахувати у строк відбування покарання попереднє ув`язнення за період з 01.02.2021 до 30.07.2022 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 16 березня 2023 року.

Як вбачається з виписки медичної карти стаціонарного хворого № 7907, наданої 11 серпня 2022 року МКЛ-16 міста Дніпра, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 13 липня 2022 року по 11 серпня 2022 року.

01 березня 2023 року ОСОБА_3 згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, був затриманий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

24 квітня 2023 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області запобіжний захід у вигляді тримання під вартою було продовжено до 22 червня 2023 року включно.

21 червня 2023 року Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 серпня 2023 року включно.

07 серпня 2023 року вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_3 був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду від 13.02.2023, остаточно призначено покарання у вигляді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі. Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_3 ухвалено рахувати з моменту його затримання, а саме, з 01.03.2023, зарахувавши в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з 01.03.2023 року до набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Отже, у розумінні Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

26 листопада 2015 року було прийнято Закон України № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», яким частину п`яту статті 72 Кримінального кодексу України викладено у редакції, за якою зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Цей Закон набрав чинності 24 грудня 2015 року.

18 травня 2017 року прийнято Закон України № 2046-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення», який набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, а саме, з 21.06.2017 року. Цим Законом частина п`ята статті 72 Кримінального кодексу України викладена в редакції, згідно з якою попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Тобто, Закон України від 18.05.2017 № 2046-VIII змінив порядок зарахування до строку відбування покарання строку попереднього ув`язнення.

Таким чином, законодавець фактично повернувся до редакції ч. 5 ст. 72 КК України, яка існувала до набрання чинності Законом № 838-VIII.

Велика Палата Верховного Суду України у постанові від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17 (провадження № 13-31кс18) зробила правовий висновок, відповідно до якого якщо особа вчинила злочин в період з 24 грудня 2015 року до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII (пряма дія Закону № 838-VIII) (п. 103). Якщо особа вчинила злочин в період до 23 грудня 2015 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII (зворотна дія Закону № 838-VIII як такого, який «іншим чином поліпшує становище особи» у розумінні ч. 1 ст. 5 КК України), (п. 104). Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі (п. 105). Якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 838-VIII. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію. Застосування до таких випадків Закону № 2046-VIII є неправильним, оскільки зворотна дія Закону № 2046-VIII як такого, що «іншим чином погіршує становище особи», відповідно до ч. 2 ст. 5 КК України не допускається (п. 106). Якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону № 2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII), (п. 107).

Враховуючи, що засуджений ОСОБА_3 вчинив кримінальні правопорушення вже після 20 червня 2017 року, то немає підстав для зарахування відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Зважаючи на викладені обставини у задоволенні заяви засудженого суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України,

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про зарахування у строк відбування покарання строку попереднього ув`язнення із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1