КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 010 56 від 01 лютого 2020 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 (хостел), неодноразово судимого, останній раз 21.11.2022 Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України на 2 (два) роки обмеження волі, 22.02.2023 Київським апеляційним судом вирок змінено і призначено покарання 6 місяців арешту,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 (один) рік позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Дарницького районного суду міста Києва від 21.11.2022, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 22.02.2023 в частині призначеного покарання у виді 6 (шести) місяців арешту, більш суворим, призначеним за даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання за цим вироком рахувати ОСОБА_5 з моменту звернення вироку до виконання.

У провадженні вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, 01.02.2020, близько 11 год. 20 хв., перебував у приміщенні магазину ТОВ "АТБ-Маркет" (, юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр-т. Олександра Поля, б. 40), що розташований за адресою: м. Київ, вул. Щусєва, б. 10, де звернув увагу на розташовані в магазині на торговельних поличках флакони з медом. У цей час у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, а саме: флаконів з медом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ "АТБ-Маркет", що розташований за адресою: м. Київ, вул. Щусєва, б. 10, 01.02.2020, близько 11 год. 25 хв., користуючись відсутністю сторонніх осіб та вільним доступом до майна, ОСОБА_5 , розуміючи, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає, перебуваючи поблизу торговельних поличок, взяв з полички 7 (сім) флаконів з медом 270 г. Nectar d'OR різнотрав`я, вартістю 42 (сорок дві) гривні 42 копійки за один флакон, загальною вартістю 296 (двісті дев`яносто шість) гривень 94 копійки, які помістив до кишень куртки та штанів, у які був одягнений, тобто незаконно заволодів чужим майном, яке перебуває на балансі магазину ТОВ "АТБ-Маркет" (, юридична адреса: 49000, Дніпропетровська область, м. Дніпро, пр-т. Олександра Поля, б. 40), що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини вчинення правопорушення та доведеність вини, просить зарахувати в строк відбування покарання з дня його затримання або зменшити покарання призначене вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 16.05.2023.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, обвинувачений ОСОБА_5 вважає, що призначене йому покарання є суворим, зважаючи на те, що він свою вину визнав повністю та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Зауважує, що цивільного позову у провадженні не заявлено.

Також, обвинувачений вказує, що він перебуває в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" з 30.08.2022, а Шевченківський районний суд міста Києва не врахував строк перебування його під вартою в СІЗО.

Іншими учасниками провадження вирок стосовно ОСОБА_5 не оскаржений.

Представник потерпілого ТОВ "АТБ-маркет" ОСОБА_7 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлявся у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якого не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що від представника потерпілого ОСОБА_7 надійшло клопотання про розгляд апеляційного провадження за його відсутності.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого, який просив задовольнити апеляційну скаргу, зарахувати йому у строк покарання перебування в умовах СІЗО або ж зменшити йому покарання, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_5 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому обвинуваченим в суді апеляційної інстанції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого та письмових доказів в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і обвинувачений в апеляційній скарзі та в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 щодо призначення йому суворого покарання, колегія суддів бере до уваги таке.

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норми ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, як наголошується в ч. 2 вказаній нормі закону.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції - дотримані, оскільки, на переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам кримінального закону, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Так, при призначенні покарання ОСОБА_5 судом першої інстанції було ґрунтовно враховано ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до нетяжких злочинів, характер його діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення.

Поза увагою суду першої інстанції не залишилася і особа обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше судимий, у тому числі за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебуває, тривалий час ухилявся від явки до суду.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, судом визнано щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З наведеного убачається, що при призначені ОСОБА_5 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України судом першої інстанції враховано усі обставини, про які він зазначив в апеляційній скарзі, у тому числі і те, що цивільний позов упровадженні не заявлений, який правильно визначений у виді позбавлення волі у мінімальних межах, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 63 КК України - 1 рік позбавлення волі.

Доводів щодо можливості перейти до іншого більш м`якого виду покарання, що передбачений ч. 2 ст. 185 КК України, в апеляційній скарзі обвинуваченого не приведено.

Не вбачає таких підстав і колегія суддів.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді 1 (одного) року 1 (одного) місяця позбавлення волі, обґрунтовано визначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів.

На думку колегії суддів призначення ОСОБА_5 іншого покарання, ніж те, що визначив суд першої інстанції, яке слід відбувати у виді позбавлення волі, не буде відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, особі обвинуваченого ОСОБА_5 та меті призначення покарання, оскільки з урахуванням конкретних обставин провадження, особи винного, на переконання колегії суддів, покарання, призначене судом першої інстанції, - є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нових злочинів.

Апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 також не містить беззаперечних доводів того, що призначене йому покарання є явно несправедливим внаслідок його суворості, а також обставин, які б не були враховані судом першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_5 про необхідність зарахування у строк покарання перебування його в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" з 30.08.2022, слід зазначити наступне.

Так, попереднє ув`язнення з 30.08.2022 до ОСОБА_5 було застосовано в межах іншого кримінального провадження, цього не заперечує і обвинувачений, за результатами розгляду якого постановлено інший обвинувальний вирок, який не може бути предметом перегляду у даному провадженні.

У досліджуваному кримінальному провадженні ОСОБА_5 не перебував під вартою.

Водночас, слід зазначити, що не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України.

Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

За наведеного, перебування ОСОБА_5 в установі попереднього ув`язнення в іншому кримінальному провадженні, не є підставою для зарахування йому зазначеного строку як попереднього ув`язнення в порядку ч. 5 ст. 72 КК у межах кримінального провадження, що переглядається.

А тому, суд першої інстанції і визначив відбування покарання ОСОБА_5 у даному кримінальному провадженні обраховувати з дня звернення вироку до виконання.

Доля речових доказів у провадженні вирішена на підставі ст. 100 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_5 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 16 травня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 010 56 від 01 лютого 2020 року стосовно ОСОБА_5 , - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_5 , який тримається під вартою у іншому провадженні, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3