Провадження № 1-кс/686/5815/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , перевіривши матеріали клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні №0000767,

встановив:

08.07.2024 року прокурор відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на майно, яке 06.07.2024 р., у ході проведення, у період часу з 11 год. 58 хв. до 13 год. 56 хв., обшуку у квартирі АДРЕСА_1 , було вилучено у ОСОБА_3 , зокрема, на належні останньому: мобільний телефон «Моторолла», ІМЕІ: НОМЕР_1 , чорного кольору, із сім карткою НОМЕР_2 ; паперове пакування, з пластиковим тримачем від сім-картки № НОМЕР_3 ; пластиковий тримач від сім-картки № НОМЕР_4 ; ноутбук «ASUS», s/n НОМЕР_5 , із зарядним пристроєм до нього; ноутбук «ACER», series MS2205, із зарядним пристроєм до нього; Wi-Fi роутер «Huawei», s/n НОМЕР_6 , із блоком живлення до нього; 4 пластикові тримачі від сім-карток «Vodafone» № НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 , № НОМЕР_9 , № НОМЕР_10 ; 2 сім картки № НОМЕР_11 та № НОМЕР_12 ; ноутбук «ASUS», ic: НОМЕР_13 , із зарядним пристроєм до нього.

Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

Зі змісту ч.3 ст.170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 1 ст. 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Вказаним вимогам закону подане прокурором клопотання не відповідає. Так, у поданому клопотанні прокурор не аргументує достатнім чином, які підстави, мета та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна у вказаному кримінальному провадженні наявні, відсутнє й належне обґрунтування того, яке значення має майно (кожний з вилучених предметів), на яке просить накласти арешт прокурор (зокрема й паперове упакування, тримачі від сім-карт, зарядні пристрої), як речові докази, та які обставини за допомогою цих доказів можливо довести у кримінальному провадженні №0000767, яке розслідується по факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.259 КК України, а відтак, яка необхідність у накладенні арешту саме на це майно. В цьому контексті наявність постанови слідчого про визнання майна речовими доказами, в якій також відсутня належна аргументація щодо висвітлення ознак речових доказів, не є визначальним юридичним фактом для оцінки відповідності речей вимогам ст.98 КПК України. Не йдеться у клопотанні прокурора про необхідність проведення з вилученим майном конкретних слідчих дій (оглядів, експертних досліджень, тощо), що виправдовувало б таке втручання в права та інтереси власників майна, як застосування арешту майна, потребами досудового розслідування. Крім того, у клопотанні прокурор просить накласти арешт на мобільний телефон, ноутбуки, Wi-Fi розтер, сім-картки, дозвіл на відшукання яких було надано в ухвалі слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку, однак, із врахуванням тієї обставини, що наявна у цих речах інформація може бути зафіксована шляхом копіювання відповідних даних, а сам факт відшукання зазначених речей саме за місцем проживання ОСОБА_3 вже зафіксовано у відповідному протоколі обшуку, прокурор не аргументує достатнім чином, яка мета та необхідність арешту вказаного майна. З огляду на те, що інформацію щодо телефонних з`єднань абонентів, які користувались означеними сім-картами, орган досудового розслідування може отримати шляхом здійснення тимчасового доступу до документів, які знаходяться в операторів та провайдерів телекомунікацій, прокурором у клопотанні також не наведено, яка є необхідність в накладенні арешту на сім-картки, які лише пов`язані з абонентськими номерами, що належать держателям цих сім-карток, проте власником таких сім-карток є мобільні оператори, що випустили картки.

Не наведено у клопотанні прокурора й про існування обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України. Не зазначає у своєму клопотанні прокурор й про те, які він просить застосувати заборони (позбавлення права на відчуження, розпорядження чи користування), з метою збереження майна.

До клопотання прокурором долучено лише копії: ухвали слідчого судді, якою надавався дозвіл на проведення обшуку (на 1 арк.); протоколу обшуку (на 5 арк.); пояснень ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на 1 арк.); постанови про визначення групи прокурорів (на 2 арк.); постанови про визнання предметів речовим доказом (на 1 арк.), а також, всупереч вимог ч.6 ст.132 КПК України, лише ксерокопію витягу з ЄРДР (на 1 арк.), інших документів, якими б прокурор міг обґрунтувати свої доводи, до клопотання долучено не було.

Також, у клопотанні прокурор зазначає, що він просить накласти арешт саме на належне ОСОБА_3 майно, однак, з урахуванням тієї обставини, що останній є не єдиним користувачем квартири, в якій проводився обшук (під час якого була присутня також ОСОБА_4 ), прокурор у клопотанні мав би зазначити конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном, з долученням копій документів, на підтвердження вказаної обставини.

Крім того, у відповідності до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Однак, матеріали поданого прокурором клопотання не містять актуальних контактних даних осіб, яким належить майно, на яке просить накласти арешт прокурор, що позбавляє слідчого суддю можливості повідомити вказаних осіб про час і місце розгляду справи у передбачений законом строк.

Вказані недоліки позбавляють слідчого суддю можливості вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті прокурором, із зазначенням у розрізі кожного вилученого предмету його ознак речових доказів, визначених ст.98 КПК України, значення для кримінального провадження, мети накладення арешту, визначеної ст.170 КПК України, кому належить вказане майно, обставин, передбачених ч.3 ст.132 КПК України, з долученням документів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України, слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, клопотання прокурора підлягає поверненню ініціатору для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст.171, 172 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання прокурора відділу Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_2 про накладення арешту на майно, у кримінальному провадженні № 0000767,- повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя