справа № 619/456/24
провадження № 1-кп/619/161/24
ВИРОК

іменем України

25 червня 2024 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі Харківської області, кримінальне провадження №0000032 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Дергачі Харківської області, громадянки України, з середньою освітою, не працевлаштованої, незаміжню, раніше не судимої, має на утримані неповнолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі по тексту ООН).

До складу ООН увійшли Союз Радянських Соціалістичних Республік (право наступником якого з 1991 року є російська федерація), Українська Радянська Соціалістична Республіка (правонаступником якої з 1991 року є Україна) та ще 49 держав-засновниць, а згодом до вказаної міжнародної організації прийняті інші держави світу.

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Статуту ООН всі члени ООН утримуються в їх міжнародних відносинах від загрози силою або її застосування проти територіальної недоторканості або політичної незалежності будь-якої держави.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1965 року «Про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав, про убезпечення їх незалежності і суверенітету» закріплено, що держави не мають права втручатися прямо чи опосередковано з якої б то не було причини у внутрішні та зовнішні справи іншої держави.

Кожна держава має невід`ємне право обирати свою політичну, економічну, соціальну та культурну систему без втручання в будь-якій формі з боку будь-якої іншої держави.

У Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09 грудня 1981 року «Про неприпустимість інтервенції і втручання у внутрішні справи держав» визначено, що держави не мають права здійснювати інтервенцію або втручання в будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні чи зовнішні справи інших держав.

Відповідно до Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 24 жовтня 1970 року «Про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН» держави утримуються в своїх міжнародних відносинах від силових погроз або застосування сили, як проти територіальної цілісності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином несумісним з цілями ООН. Така загроза силою або її застосування є порушенням міжнародного права і Статуту ООН.

Кожна держава зобов`язана утримуватися від загрози силою або її застосування з метою порушення існуючих міжнародних кордонів іншої держави або у якості засобу вирішення міжнародних суперечок, в тому числі територіальних суперечок, і питань, що стосуються державних кордонів.

Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки 24 серпня 1991 року схвалено акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України.

Згідно з вказаним документом, територія України є неподільною та недоторканою.

Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05 грудня 1991 року і російською федерацією.

Згідно з положеннями Статуту ООН та зобов`язаннями за Заключним актом Наради з безпеки та співробітництва в Європі, 31 травня 1997 року укладено Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98-ВР та федеральним законом російської федерації від 02 березня 1999 року №42-ФЗ).

Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного Договору російська федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих кордонів між Україною та російською федерацією та розбудову відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, незастосування сили або загрози силою, невтручання у внутрішні справи.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28 червня 1996 року, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканою.

При цьому, у ст. 69 Конституції України закріплено, що народне волевиявлення здійснюється через вибори, референдум та інші форми безпосередньої демократії. Відповідно до ст. 71 Конституції України вибори до органів державної влади та органів місцевого самоврядування є вільними і відбуваються на основі загального, рівного і прямого виборчого права шляхом таємного голосування. Виборцям гарантується вільне волевиявлення.

Водночас, ст. 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішується питання про зміну території України.

В порушення вищевказаних умов міжнародних договорів та ігноруючи положення Конституції України, з 2014 року вище політичне та військове командування російської федерації розпочало агресію та вторгнення до суверенних кордонів України.

Крім того, 24 лютого 2022 року о 5 годині Президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці ЗС РФ шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому продовжено.

Так, у громадянки України ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у невстановлений період часу, але не пізніше 24.02.2022, виник злочинний умисел, направлений на виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 в період з 24.02.2022 по 01.09.2022, перебуваючи за адресою проживання: АДРЕСА_1 , використовуючи свій планшет «Lenovo TAB M10 FHD Plus» моделі TB-X606F S/N: HA17FMZF, P/N: ZA5T0080UA , номер зборки: TB-X606t_S300660_220613_BMP, та за допомогою бездротового доступу до всесвітньої мережі «Інтернет» через технологію Wi-Fi, здійснювала виправдовування, визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 о 19 год. 39 хв., перебуваючи за вказаною адресою, умисно, користуючись правами адміністратора та користувача інтернет-сторінки в соціальній мережі «Twitter» під псевдонімом ІНФОРМАЦІЯ_4 , зробила коментар під публікацією на власній сторінці вказаної соцмережі, який починається зі слів: «и я больше, чем уверена, многие из детишек рисовали им открыточки на день захысныка и отправляли цветные ладошки с пожеланиями в зону АТО. А они по ним градами в ответ. Мне хоть не так обидно, мой сын никогда в таком участия не принимал». У тексті вказаної публікації міститься інформація щодо виправдовування, визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

Крім того, ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, перебуваючи за вказаною адресою, умисно, користуючись правами адміністратора та користувача інтернет-сторінки в соціальній мережі «Twitter» під псевдонімом ІНФОРМАЦІЯ_4 , зробила коментар під публікацією на власній сторінці вказаної соцмережі, який починається зі слів: «Современное украинство - это монстр, состоящий из подлости, лжи, ненависти и всей тошнотворной мерзости на которую способен лиш воспалённый мозг шизофреника. Среди них нет людей. Секта обезумевших маньяков, которых необходимо безжалостно отстреливать как бешеных собак». У тексті вказаної публікації міститься інформація щодо виправдовування, визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

Так, ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, перебуваючи за вказаною адресою, умисно, користуючись правами адміністратора та користувача інтернет-сторінки в соціальній мережі «Twitter» під псевдонімом ІНФОРМАЦІЯ_4 , доступ до якого є необмеженим, зробила коментар під публікацією на власній сторінці вказаної соцмережі, який починається зі слів: «Нехуй было на маданах сюда американский мир зазывать, а теперь только автоматной очередью по ногам, что бы скакалось выше. Жаль только, что вся эта рагулячья пи@дота так и не увидела причинно-следственной связи». У тексті вказаної публікації міститься інформація щодо виправдовування, визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , у невстановлений в ході досудового розслідування день та час, перебуваючи за вказаною адресою, умисно, користуючись правами адміністратора та користувача інтернет-сторінки в соціальній мережі «Twitter» під псевдонімом ІНФОРМАЦІЯ_4 , зробила коментар під публікацією на власній сторінці вказаної соцмережі, який починається зі слів: «Понимаю. Живу в Харькове, вижу как горит любимый, родной наш красавец город и понимаю. И понимала, что этим закончится еще в 14м году. Это проклятый Майдан, это суки за свой безвиз распахнули двери и пустили в наш общий дом чуму. И теперь её надо выжечь, вытравить, пришло время». У тексті вказаної публікації міститься інформація щодо виправдовування, визнання збройної агресії Російської Федерації проти України.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України визнала у повному обсязі, щиро розкаялася у скоєному, пояснивши суду про обставини викладені вище. Крім того, просила врахувати той факт, що вона одна проживає з неповнолітньою дитиною, ОСОБА_6 , 2011 р.н. та самостійно займається його вихованням.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_5 в повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності її позиції, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, роз`яснивши при цьому учасникам судового провадження положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вона буде позбавлена права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку. Таким чином, суд обмежився дослідженням доказів, поясненнями обвинуваченої та вивченням даних про її особу, без дослідження інших письмових доказів, які стосуються фактичних обставин справи.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_5 є доведеною, дії обвинуваченої суд кваліфікує за ч.1 ст.436-2 КК України - тобто виправдовування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році.

Суд, вивчивши дані про особу обвинуваченої ОСОБА_5 встановив, що вона раніше не судима, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, має на утримані неповнолітню дитину, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При призначенні покарання суд, враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

У відповідності до ст.8 ч.1 Конституції України в України діє принцип верховенства права. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини " передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно ст.46 Конвенції та ст.2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є обов`язковими для виконання Україною.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Даючи оцінку тяжкості злочину, суд враховує і умови за яких його було вчинено. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 на території України введено воєнний стан. Наразі, військова агресія триває, і в указаних умовах, призначення найменш суворого покарання не може бути відповідним вчиненому діянню. Завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави. Однак кримінальне провадження не може мати характеру переслідування. Конституція України гарантує право особи на вільний вибір своїх поглядів, однак їх вираження може мати місце тільки у межах, що не заборонені законом. Надмірно суворе покарання не буде мати тих наслідків, які б призвели до зменшення кількості вчинення злочинів із ідеологічних мотивів. Зважаючи на вище викладене, на тяжкість вчиненого, суд вважає, що досягнути мети покарання можна із призначенням покарання у виді позбавлення волі із звільненням від його відбування з випробуванням.

Також, при призначенні покарання ОСОБА_5 суд керується вимогами ст.65 КК України, роз`ясненнями пунктів 1, 2, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме класифікацію за ст. 12 КК України, яка визначається не тільки положеннями ст. 12 КК України, виходячи з формального критерію та виду і розміру покарання, а і фактичними обставинами, при яких було вчинено злочин, дані, що характеризують особу винної, яка раніше несудима, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, ОСОБА_6 , 2011 р.н.,; відношення обвинуваченої до вчиненого, а саме те, що обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому та активно сприяла розкриттю злочину, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб поширення інформації, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, а також конкретні обставини справи, вважає за необхідне призначити ОСОБА_5 покарання у межах санкцій ч.1 ст. 436-2 КК України у вигляді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

На підставі викладеного, з урахуванням відсутності обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, наявність на її утриманні неповнолітньої дитини, відсутність судимостей, поведінку після вчинення злочину, конкретні обставини справи, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої можливе без реального відбування покарання, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України, і таке покарання буде необхідним та достатнім для її виправлення і досягнення інших цілей покарання.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, так як категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Суд вважає, що вищезазначені обставини дійсно можуть бути підставою для застосування інституту звільнення від покарання з випробуванням, бо ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, яка свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання. Крім того, на думку суду, призначена міра покарання надасть можливість обвинуваченій сформувати у своїй свідомості уявлення про неминучість настання відповідальності за можливі вчиненні ним протиправні діяння у майбутньому, що буде в свою чергу достатньою превентивною мірою.

При призначенні ОСОБА_5 покарання та вирішенні питання про долю речових доказів, відповідно до ч.9 ст.100 КПК України, необхідно вирішити питання про спеціальну конфіскацію майна.

Згідно з положеннями ст. 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст. 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Враховуючи викладене, планшет обвинуваченої, як знаряддя вчиненого злочину, відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст.96-2 КК України, підлягає спеціальній конфіскації.

Питання щодо процесуальних витрат суд вирішує відповідно до ст.124 КПК України.

Відносно обвинуваченої ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався та підстав для його обрання немає.

Керуючись ст.ст. 373, 374, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.436-2 КК України, та призначити покарання у вигляді позбавлення волі на строк у виді 2 (двох) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ч.1 п.1, 2 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_5 процесуальні витрати за проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи мовлення (висновок експертів № 22409/22423 від 21.11.2023) в сумі 6 287 гривні 80 копійок.

Речовий доказ: планшет «Lenovo TAB M10 FHD Plus» моделі TB-X606F S/N: HA17FMZF, P/N: ZA5T0080UA , номер зборки: TB-X606t_S300660_220613_BMP - на підставі ст. 96-2 КК України, п.1 ч.9 ст.100 КПК України, конфіскувати у власність держави.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілим та прокурору.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст.349 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Дергачівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим який знаходиться під вартою, в той же строк, з дня отримання копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_1