ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2104/24 Справа № 186/1394/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

В С Т А Н О В И Л А :

В провадженні Першотравенського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України (далі-КК).

За матеріалами справи під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 16 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання від вартою, дію якого, в подальшому, було місцевим судом неодноразово продовжено.

Під час судового засідання ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 30 днів, тобто з 20 травня 2024 року по 18 червня 2024 року включно.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_7 встановлено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 242 240,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_7 застави, у відповідності до ч.5 ст.194 КПК України (далі-КПК), на нього будуть покладені наступні обов`язки:

-не відлучатись із місця реєстрації: АДРЕСА_1 , без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- прибувати до суду за першою вимогою.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_7 строком на два місяці, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що, якщо він, будучи належним чином повідомлений, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин, чи не повідомить про причини своєї неявки, якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що прокурор у кримінальному провадженні фактично подав до суду шість абсолютно однакових клопотань про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , які носять формальний характер, просто копіюють одне одне та не мають будь-яких доказів чи нових додаткових доказів на підтвердження продовження існування ризиків, передбачених ст.177 КПК.

Водночас вказує, що твердження прокурора про відсутність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків не відповідають дійсності, оскільки під час досудового розслідування та судового розгляду було встановлено, що у ОСОБА_7 є неповнолітній син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сам обвинувачений має статус особи з числа дітей, позбавлених батьківського піклування. Крім того, на час вчинення злочину обвинувачений працював гірником на допоміжних роботах в шахтах ВСП Шахта Степова ШУ Першотравенське ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля, що додатково свідчить про наявність у нього засобів для існування та шлях виправлення після засудження за ч.4 ст.185 КК.

Поміж тим вважає, що висунуте ОСОБА_9 обвинувачення, щонайменше в частині кваліфікації дій за ч.4 ст.296 КК, по відношенню до потерпілого ОСОБА_10 є штучно завищеним, оскільки з урахуванням фактичних обставин подій, дії ОСОБА_7 не мали обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони хуліганства, а саме мотиву явної неповаги до суспільства, адже нанесення легких тілесних ушкоджень потерпілому було реакцією на поведінку самого потерпілого, який спровокував та першим розпочав бійку.

Тому захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року та постановити нову, якою клопотання прокурора задовольнити частково та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 30 днів, з визначенням застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120,00 грн. У разі внесення застави та звільнення обвинуваченого з-під варти покласти на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК.

Відповідно до приписів ч.4 ст.422-1 КПК апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 30 днів, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК, яке згідно ст.12 КК є тяжким злочином, а також наявність, передбачених п.п.1,5 ч.1 ст.177 КПК ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, про існування яких свідчить тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях, та дані про особу обвинуваченого, який є працездатним, працює, за місцем роботи характеризується позитивно, неодружений, має на утриманні дитину, не є особою з інвалідністю, раніше неодноразово судимий за вчинення злочинів з корисливих мотивів та обвинувачується у вчиненні злочину в період іспитового строку за попереднім вироком суду.

Крім того судом зазначено, що судовий розгляд триває, усі докази по справі ще не досліджено, учасники кримінального провадження не допитані, а тому вказані обставини справи свідчать про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, альтернативних триманню під вартою, оскільки інші запобіжні заходи, не забезпечать його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду кримінального провадження.

З такими висновками місцевого суду погоджується й суд апеляційної інстанції.

Враховуючи положення статті 28 КПК, а також те, що судовий розгляд кримінального провадження по суті обвинувачення ОСОБА_7 триває, по справі ще не досліджено усіх доказів, тому суд апеляційної інстанції не вбачає надмірної тривалості тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою на даному етапі кримінального провадження.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 30 днів, тобто до 18 червня 2024 року включно та альтернативою внесення застави.

Отже доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК слід визнати необґрунтованими та такими, що суперечать матеріалам кримінального провадження.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що практика Європейського суду з прав людини розширила дію гарантій частини 4 статті 5 Конвенції, яка зокрема згідно з доктриною Суду Конвенція вимагає періодичного перегляду тривалого тримання.

Так, аби відповідати вимогам Конвенції, такий перегляд повинен дотримуватись як матеріальних, так і процесуальних норм національного законодавства і, більше того, здійснюватись згідно з метою статті п`ятої Конвенції, тобто для захисту особи від свавілля. Остання вимога означає не тільки, що компетентний суд повинен приймати рішення «швидко», але також, що такі рішення мають прийматися з розумними інтервалами (рішення Herczegfalvy v.Austria, 1992 р.)

Продовження тримання під вартою може бути виправданим заходом у тій чи іншій справі лише за наявності чітких ознак того, що цього вимагає справжній інтерес суспільства, який, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважує інтереси забезпечення права на свободу (рішення у справі "Єчюс проти Литви" (Jecius v. Lithuania), N 34578/97, п.93, ECHR 2000-IX).

Позбавлення свободи та особистої недоторканості має бути обґрунтованим. Відсутність будь-яких підстав у рішеннях судових органів, які санкціонують тримання під вартою протягом тривалого періоду часу, може бути несумісним з принципом захисту від свавілля, закріпленим п. 1 ст. 5 (рішення у справі «Сташайтіс проти Литви» від 21.03.2002 р.(пп. 66-67).

Переглядаючи оскаржувану ухвалу суду в межах поданої апеляційної скарги щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічного з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного у вигляді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, зазначивши, що обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на даний час відповідає особі обвинуваченого, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення, а встановлені судом ризики не відпали та продовжують існувати.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання апеляційного суду подальше продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України.

Водночас, на переконання апеляційного суду, посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків, не може бути безумовною підставою для скасування ухвали суду, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що він може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, твердження захисника, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є ідентичним попереднім клопотанням, не можуть бути взяті до уваги апеляційним судом, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення та штучного завищення стороною обвинувачення правової кваліфікації його дій, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Також, всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, суд першої інстанції, дотримуючись приписів ч.4 ст.182 КПК, правильно визначив розмір застави, який відповідає обставинам кримінального правопорушення, майновому та сімейному стану обвинуваченого ОСОБА_7 , інших даних про його особу, встановлених судом ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, та є достатньою мірою для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Підстав для зменшення визначеного судом розміру застави на даному етапі кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали суду, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_6 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419, 422-1 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 20 травня 2024 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 на 30 днів, тобто до 18 червня 2024 року включно та альтернативою внесення застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4