Справа № 461/1952/24
Провадження № 1-кп/461/374/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2024 м.Львів

Галицький районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові кримінальне провадження №0000059 від 23.01.2024 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, Київської області, вірменина, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , солдата резерву 46 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , солдата військової служби за призовом під час мобілізації, раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в:

16.01.2024 перебуваючи у м.Львові, точного часу та місця досудовим розслідування не встановлено, солдат резерву 46 запасної роти військової частини НОМЕР_1 солдат військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_4 , знаходячись тимчасово у вказаному місті та не будучи місцевим жителем, достовірно знаючи про відсутність у нього грошових коштів для оплатити готельних послуг з надання короткочасного проживання, вирішив придбати право на майно шляхом обману, який полягав у введенні в оману працівників готелю щодо оплати послуг з розміщення в готелі після фактичного проживання, розміщення в готелі на певний період часу та не сплати грошових коштів за проживання.

Зокрема, 16.01.2024 близько 19.00 год. ОСОБА_4 , перебуваючи в холі ФОП « ОСОБА_6 » готель « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , використовуючи патріотичне відношення громадян України до здійснення військовослужбовцями Збройних Сил України захисту українського народу та територіальної цілісності держави у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, будучи одягнутим у військову форму одягу та маючи при собі військовий квиток, діючи умисно, з корисливих мотивів, маючи намір безкоштовно отримати послуги готелю з проживання, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, звернувся до адміністратора готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ОСОБА_7 з проханням можливого розміщення його у вказаному готелі у період з 16.01.2024 по 20.01.2024 (4 доби) за умов здійснення ним оплати за проживання 19.01.2024.

Тоді ж, адміністратор готелю «Наталія 18» ОСОБА_7 не маючи сумнівів у правдивості намірів ОСОБА_4 здійснити оплату грошових коштів за проживання 19.01.2024, погодивши таку домовленість з керівництвом готелю, здійснила реєстрацію останнього з розміщення в готелі, чим надала йому право на проживання у ньому.

Однак, 19.01.2024 близько 19.00 год. ОСОБА_4 вводячи адміністратора готелю «Наталія 18» ОСОБА_7 в оману та повідомивши останню про необхідність виїзду до ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 188А, з метою нібито отримання грошових коштів для здійснення оплати послуг за проживання в готелі, проте не маючи відповідної суми грошових коштів та жодного наміру вчиняти дії щодо оплати наданих послуг, вийшов з вказаного готелю та у подальшому не повертався, чим довів свій злочинний умисел на незаконне безоплатне проживання в готелі « ІНФОРМАЦІЯ_2 » у період з 16.01.2024 по 20.01.2024, спричнивши ФОП « ОСОБА_6 » матеріальну шкоду на суму 8142 грн.

Умисні дії ОСОБА_4 кваліфіковані як придбання права на майно шляхом обману (шахрайтсво), тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, визнав повністю, та підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті. Пояснив суду, що 16.01.2024 близько 19.00 год. він звернувся до адміністратора готелю «Наталія 18», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , з проханням можливого його розміщення у вказаному готелі у період з 16.01.2024 по 20.01.2024 (4 доби) за умов здійснення ним оплати за проживання 19.01.2024, на що адміністратор ОСОБА_7 погодилась та надала йому право на проживання. ОСОБА_4 пояснив, що 19.01.2024 близько 19.00 год. він повідомив адміністратора про необхідність виїзду до ТЦ «Епіцентр», що за адресою: м. Львів, вул. Богдана Хмельницького, 188А, вийшов з готелю, не оплативши за надані йому послуги з проживання та в подальшому не повертався. У вчиненому щиро розкаюється та просить суворо його не карати, вказавши, що повністю усвідомив протиправність своїх дій.

Представник потерпілого ОСОБА_5 в судовому засіданні не з`явився просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України та визначити останньому міру покарання.

Враховуючи те, що обвинувачений не заперечував фактичні обставини та судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, переконавшись у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши всім учасникам судового провадження правові наслідки ч.3 ст.349 КПК України та отримавши на це їх згоду, визнав не доцільним дослідження інших доказів у справі.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому інкриміновано, доведена повністю.

Виходячи з вимог ст.337 КПК України, зокрема те, що судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд, розглянувши дане кримінальне провадження дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.1 ст.190 КК України є правильною, оскільки останній вчинив придбання права на майно шляхом обману (шахрайтсво).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами станом на 6 листопада 2009 року) при призначенні покарання в кожному випадку мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно п.3 вищевказаної Постанови, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині. При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості злочину, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Своєю чергою, наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

У відповідності до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він є військовослужбовцем, раніше не судимий, на обліку у психоневрологічному диспансері та у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр провенції та терапії узалежнень» не перебуває.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі в межах санкції ч.1 ст.190 КК України із застосуванням ст. 75 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Також, до Галицького районного суду м.Львова надійшов цивільний позов представника потерпілого ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_5 до ОСОБА_4 , в якому просить стягнути з відповідача відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в розмірі 8142 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що цивільний позов представника потерпілого ФОП ОСОБА_6 ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення в розмірі 8142 грн. необхідно задоволити, оскільки у судовому засіданні вставлено вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, та ОСОБА_4 не заперечив щодо задоволення позовних вимог.

Запобіжний захід обвинуваченому по даній справі не обирався.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 12, 65, 70, 75, 190 КК України, 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом однорічного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Після набрання вироком законної сили речові докази у справі, а саме:

-періодичний звіт з касового апарату готелю «Наталія 18» ФОП ОСОБА_6 - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000059;

-7 (сім) знімків екрану телефону (скріншотів) із додатку «Приват24» - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000059;

-DVD-R диск марки «FIESTA» - залишити в матеріалах кримінального провадження №0000059.

Цивільний позов потерпілого ФОП ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 8142 (вісім тисяч сто сорок дві) грн. 00 коп.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не заперечувалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м.Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1