Справа № 932/4159/24
Провадження № 1-кс/932/1385/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором Центральної окружної прокуратури м. Дніпра ОСОБА_7 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, утриманців не маючого, без реєстрації, без фактичного місця проживання у м. Дніпро, раніше не судимого, який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді надійшло вищевказане клопотання, яке обґрунтоване тим, що у провадженні СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000643 від 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 , 14.05.2024 близько 16 год. 45 хв. перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 та достовірно знаючи, що 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого, продовжено Указом Президента України № 271 від 06.05.2024 з 05:30 14.05.2024 строком на 90 діб, тобто до 12 серпня 2024 року, де на землі побачив мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEL-2: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім карта оператора Київстар НОМЕР_3 та взяв його до рук.

В цей час до ОСОБА_4 наблизився раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_8 , який зажадав повернути належний йому мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 на що ОСОБА_4 визначивши вищевказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для потерпілого ОСОБА_8 , утримуючи в руках мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 , який належить потерпілому ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Таким чином, умисні дії ОСОБА_4 , які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч. 4 ст. 186 КК України.

14.05.2024 року ОСОБА_4 затримано в порядку ст.208 КПК України.

15.05.2024 року слідчим СВ ВП №7 ДРУП ГУНІ в Дніпропетровській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , повідомлено про підозру ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого не повну середню освіту, не одруженого, на утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей не маючого, офіційно не працевлаштованого, ніде не зареєстрованого, фактичного місця проживання не маючого, раніше не судимого.

Обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у проваджені матеріалами, які долучені до клопотання. На даний час слідством встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Проаналізувавши матеріали клопотання, сторона обвинувачення вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Підозрюваний не визнав підозру та пояснив, що слідство неправильно кваліфікувало його дії та незаконно відкрили провадження, оскільки телефон у потерпілого він не вилучав та не крав, а знайшов на вулиці телефон, який взяв собі та мав намір віддати до поліції як знахідку. Проте через декілька хвилин на нього налетіла невідома особа та почала бити, намагалась забрати телефон. ОСОБА_4 злякався та почав тікати. У нього не було навіть часу роздивитись, що це за телефон. Просить відмовити у задоволенні клопотання та застосувати більш м`який запобіжний захід.

Захисник заперечував проти задоволення клопотання. Вказав, що підозра необґрунтована, оскільки факту грабежу не було. Підозрюваний знайшов телефон на вулиці, тож він не вилучав його у потерпілого. Слідством не ідентифіковано чий це телефон та чи належав він потерпілому взагалі, пред`явлення для впізнання телефону, слідчий експеримент не проведено, право власності на телефон ОСОБА_8 не досліджувалось. Дії ОСОБА_4 кваліфіковані не правильно, а звернення з клопотанням я передчасним. Просить відмовити у задоволенні клопотання з підстав необґрунтованості підозри.

Вислухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя доходить такого висновку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідків; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог, викладених у ч. 2 ст. 177 КПК України, підставами для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин.

Встановлено, що у провадженні СВ ВП № 7 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження № 0000643 від 14.05.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Орган досудового розслідування вважає встановленими і доведеними такі обставини. Так, 14.05.2024 близько 16 год. 45 хв. ОСОБА_4 перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 , де на землі побачив мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEL-2: НОМЕР_2 в якому знаходилася сім карта оператора Київстар НОМЕР_3 та взяв його до рук. У цей час до нього підбігла незнайома особа, яка зажадала повернути належний йому мобільний телефон, марки «Huawei», моделі «SLA-22», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 на що ОСОБА_4 визначивши вищевказаний мобільний телефон об`єктом свого злочинного посягання та реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи відкрито, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, утримуючи в руках вказаний мобільний телефон, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 5000 гривень.

Однак в ході розгляду клопотання в судовому засіданні ці обставини не підтвердились.

Підозрюваний пояснив, що він 14.05.2024 приблизно о 16 год. 45 хв. перебуваючи біля буд. АДРЕСА_1 , побачив на землі телефон, який вирішив підняти та здати до органів виконавчої влади чи поліції. Він навіть не встиг побачити марку і модель телефона, з`ясувати, хто його власник. Проте через декілька хвилин до нього підбіг невідомий, який також бачив, що ОСОБА_4 , підняв телефон, і який вирішив також заволодіти цим телефоном. Він почав бити ОСОБА_4 та кричати, щоб він віддав телефон. Оскільки невідома особа погрожувала ОСОБА_4 та била його, він злякався і почав бігти з місця події. Телефон цінності для ОСОБА_4 не має, він добровільно видав його працівникам поліції, наміру заволодіти телефоном не мав.

При розгляді слідчим суддею клопотання було з`ясовано, що телефон не належить потерпілому ОСОБА_8 , оскільки право власності слідством не перевірено, будь-яких документів на телефон (фіскальний чек про придбання, гарантійна книжка, упаковка тощо) потерпілим не надано, пред`явлення для впізнання телефону з потерпілим не проведено, слідчий експеримент не проведено. Будь-яких інших доказів, що ОСОБА_4 відкрито заволодів чужим майном, слідством не здобуто.

Обґрунтованість підозри містить у собі два аспекти. Перший стосується питання права: підозра має стосуватися правопорушення, передбаченого законом. Другий питання факту: мають бути доведені обставини, які за розумного та неупередженого тлумачення викликають підозру щодо причетності певної особи до певного кримінального правопорушення. У Рішенні Нечипорук і Йонкало проти України (п. 175) ЄСПЛ вкотре повторив, що термін обґрунтована підозра означає, що існують факти, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення. При цьому тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom (Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства), § 32).

Проте у слідчого судді виникли обґрунтовані сумніви у правильності кваліфікації дій підозрюваного та відповідності фабули клопотання дійсним обставинами кримінального провадження.

Матеріали клопотання суперечать один одному та не узгоджуються. Наприклад, до поліції заявник повідомив, що телефон вибили з рук потерпілого, однак при допиті потерпілого останній повідомив, що телефон він загубив. Також потерпілий повідомив, що знає особисто ОСОБА_4 і це його знайомий, а ОСОБА_4 повідомляє, що це стороння особа, яку він не знає. При реєстрації заяви на лінію 102 повідомлялось місце скоєння злочину АДРЕСА_2 , а у клопотанні місце скоєння правопорушення вказано інше АДРЕСА_1 .

Допитаний свідок є другом ОСОБА_8 , тому його показання суперечливі та ставляться під сумнів.

Так, корисливі злочини, насамперед, крадіжка або грабіж мають на меті протиправне вилучення майна безпосередньо у потерпілої особи. Таке заволодіння майном може бути відкритим або таємним. Проте таке майно повинно бути чужим і мати власника. Кримінальним законом встановлено відповідальність саме за протиправне вилучення майна у будь-якої особи, тобто у особи майно крадуть, і цей факт є очевидним і свідомим.

Інші види діянь, які формально мають ознаки корисливого злочину, наприклад, привласнення майна, яке не має власника, або власник не відомий, знахідка, підкинути речі, кваліфікуються за іншими статтями КК України.

Слідчим суддею установлено, що ОСОБА_4 не здійснював крадіжку телефону у потерпілого, а також відкрито не вилучав це майно у потерпілого, тому відсутні ознаки складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України. Корисливого умислу ОСОБА_4 не мав. Телефон він знайшов на вулиці.

Дане майно є знахідкою, тому знаходження такого майна і наступне висунення потерпілим вимоги про повернення, не може кваліфікуватись як крадіжка чи грабіж.

Такі дії можуть мати ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 193 КК України, а саме незаконне привласнення особою знайденого або чужого майна, що випадково опинилося у неї.

Знахідка це рухома річ (майно), втрачена або загублена власником(володільцем) поза його волею і ким-небудь знайдена.

Відповідно до ст. 337 ЦК України особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе або здати на зберігання органу поліції або органу місцевого самоврядування, або передати знахідку особі, вказаній ними.

За приписами цієї статті особа, яка знайшла загублену річ, має право зберігати її у себе, тому дії ОСОБА_4 щодо утримання такого майна при собі, не утворюють складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 та ч. 4 ст. 185 КК України.

Ці питання неодноразово досліджувались у судових актах вищих інстанцій, зокрема, у Постанові Верховного суду від 18.07.2019 по справі № 761/31918/14, де особу було виправдано за ст. 185 КК України, оскільки він знайшов телефон, а не протиправно вилучив його у потерпілого.

Таким чином, зібраним матеріалами не підтверджується обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

В залежності від ходу і результатів розслідування, дії ОСОБА_4 можуть бути кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ст. 193 КК України або за ст. 185 КК України.

Таким чином, приходжу до висновку про не обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

При оцінці ризиків та при обранні запобіжного заходу виходжу з того, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ст. 193 КК України або ст. 185 КК України, або ж його дії взагалі можуть не утворювати складу кримінального правопорушення і підпадають під сферу регулювання цивільного законодавства.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не доведений, оскільки тяжкість покарання за злочини є невеликою, тому підозрюваний не буде переховуватись від слідства і суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений, оскільки ОСОБА_4 не знає особу підозрюваного, раніше ніколи його не бачив. До того ж підозрюваний вже допитаний працівниками поліції, тому впливати на нього немає сенсу, оскільки показання ним вже надані, і це не змінить позиції сторін провадження.

Щодо ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то підозрюваний не працює, а отже не має офіційного джерела доходу, відтак він може вчинити новий злочин.

З урахуванням встановлених обставин, враховуючи лише доведеність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вважаю цілком достатнім застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.

Такий запобіжний захід є виправданим, оскільки підозрюваний характеризується позитивно, раніше не судимий, співпрацює з органом досудового розслідування та надає показання.

Підсумовуючи викладене, вважаю можливим у задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Керуючись ст. ст. 179, 181, 184, 193, 194, 196, 372, 376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваного ОСОБА_4 звільнити з під варти.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

-прибувати за кожним викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

-повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну місця проживання чи перебування;

Роз`яснити підозрюваному та повідомити письмово під розпис, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід, а також на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на слідчого, а якщо справа перебуватиме в провадженні суду на прокурора.

Строк дії ухвали встановити до 10.07.2024.

Апеляційна скарга на ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою подається до Дніпровського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10