ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1972/24 Справа № 195/875/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представник потерпілого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000086 відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чумаки, Томаківського району, Дніпропетровської області, громадянина України, одруженого, не працюючого, який має загальну середню освіту, має на утриманні малолітню дитину 2018 року народження, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

Вироком Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_9 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_9 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України додатково покладено на ОСОБА_9 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_9 обчислювати відповідно до положення ст. 165 КВК України з моменту проголошення вироку. Запобіжний захід обвинуваченому на обирався.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 : матеріальну шкоду - в розмірі 9855 грн 60 коп.; моральну шкоду - в розмірі 200000 грн 00 коп.; витрати на професійну правничу допомогу - в розмірі 53900 грн 00 коп.

Вирішено питання щодо речових доказів, накладених арештів та щодо розподілу судових витрат.

Як встановлено судом, 27 березня 2022 року приблизно о 22 годині 00 хвилин громадянин ОСОБА_9 , знаходився на автомобільному шляху Т - 0420 поблизу північної околиці с. Чумаки, Томаківської територіальної громади Нікопольського району Дніпропетровської області, де в нього під час сварки, виниклої на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_10 , виник умисел на заподіяння останньому тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому ОСОБА_10 , в цей же день 27.03.2022 року приблизно о 22:10 годині ОСОБА_9 , знаходячись на автомобільному шляху Т - 0420 поблизу північної околиці с. Чумаки, Томаківської територіальної громади Нікопольського району, Дніпропетровської області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з потерпілим, під час сварки, діючи умисно, протиправно, незаконно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 Кримінального кодексу України, здійснив постріл з власної мисливської рушниці в область правої стопи потерпілому ОСОБА_10 .

В результаті умисних дій громадянина ОСОБА_9 , потерпілому ОСОБА_10 , згідно висновку судово-медичної експертизи №69-Е від 27 квітня 2022 року заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: вогнепального шротового поранення правої стопи - травматична ампутація 2-3 пальців на рівні плюсно-фалангових суглобів, відкритий осколковий перелом основної фаланги 1-го пальця та 4-го пальця правої стопи; множинні чужорідні тіла (метал) м`яких тканин правої ступні, які відноситься до середнього ступеню тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Виявлені тілесні ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я відносяться до середнього ступеню тяжкості на підставі п. 2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України від 17 січня 1995 року №6.

Дії обвинуваченого ОСОБА_9 суд першої інстанції кваліфікував за ч. 1 ст. 122 КК України умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

ОСОБА_9 в апеляційній скарзі просить вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року, за ч. 1 ст. 122 КК України в частині вирішення питання цивільного позову потерпілого скасувати та ухвалити новий вирок, яким стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн, у відшкодуванні витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що потерпілим до позовної заяви не було надано жодних належних та достатніх доказів на підтвердження заявленого розміру моральної шкоди. При цьому, обвинувачений вказує, що стійкої втрати працездатності, в тому числі інвалідності, потерпілий не зазнав, матір потерпілого зазначила під час допиту, що її син ОСОБА_10 на цей час виконує земельні роботи, наймається на роботу до людей та здійснює прополювання городів, тобто, внаслідок злочину потерпілий не має обмеження активності та перешкоди щодо можливої участі в житті суспільства.

Також, обвинувачений вказує на відсутність доказів з приводу понесених потерпілим збитків на правничу допомогу. Зазначає, що визначені адвокатом розрахунки є неспіврозмірними із складністю справи та не містять детального розрахунку, з яких було виставлено таку вартість.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник та обвинувачений апеляційну скаргу підтримали, наполягали на її задоволенні з підстав та мотивів, викладених в ній. Вважали, що до цивільного позову про відшкодування шкоди потерпілим не надано належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування заявленого розміру моральної шкоди та розміру понесених витрат на правову допомогу.

Прокурор проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, посилався на її безпідставність та необґрунтованість, просив залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Представник потерпілого проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого заперечував, додатково зазначив, що заявлений розмір моральної шкоди цілком обґрунтований, зокрема, потерпілий зараз позбавлений можливості влаштуватись на роботу через спричинені обвинуваченим тілесні ушкодження, змушений обробляти городи іншим людям, щоб мати хоч якусь копійку, у зв`язку із чим несе моральні страждання та матеріальні збитки. При цьому, представник потерпілого в суді апеляційної інстанції наголосив, що обвинувачений до цього часу добровільно не сплатив жодної суми та навіть не вибачився перед потерпілим.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині задоволеного цивільного позову потерпілого є повністю обґрунтованим та відповідним нормам діючого законодавства України, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за вказаних у вироку обставин, а також, щодо кримінально-правової кваліфікації злочину, обвинуваченим не оскаржуються, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути, ухваленим компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стаття 94 КК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими КПК України.

Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, КПК України не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Статтею 1177 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Враховуючи роз`яснення Верховного Суду України, що містяться в постановах Пленуму ВСУ №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд вважає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування матеріальної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно роз`яснень, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

Так, в ході судового провадження судом першої інстанції було встановлено, що наслідком неправомірних дій обвинуваченого була ампутація двох пальців стопи потерпілого, що в свою чергу призвело до наявності постійного відчуття потерпілим фізичного болю високої інтенсивності, що провокує істотні негативні переживання.

Також з огляду на ступінь тяжкості травми, потерпілий був змушений значну частину свого часу зосереджувати виключно на проблемі одужання та реабілітації, переживаючи при цьому фізичні незручності та психологічний дискомфорт через неможливість продовження активного громадського життя та підтримання в належному стані здоров`я. Втрата пальців стопи на все життя є непоправною шкодою, нанесену здоров`ю. Серед друзів та однолітків потерпілий відчуває дискомфорт, незручності та сором через втрату частини кінцівки.

Такі разючі зміни в житті після події 27 березня 2022 року викликають у потерпілого стан пригнічення, депресійні явища та впливають на його емоційний стан, оскільки він кожного разу відчуває труднощі у пересуванні, так як в нозі знаходяться інорідні предмети (дроб), які рухаються по тілу. Стан його здоров`я потерпілого в повному обсязі не відновлено, а тому матеріальні витрати на відновлення попереднього стану здоров`я продовжуються.

Таким чином, з огляду на встановлені судом першої інстанції обставини щодо моральних страждань потерпілого, які продовжують тривати на момент перегляду оскаржуваного вироку, оскільки дріб по тілу потерпілого продовжує рухатись, спричиняючи фізичний біль та дискомфорт, колегія суддів приходить до висновку, що розмір стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди в сумі 200000,00 грн. від 600000,00 грн. заявлених, є цілком обґрунтованим та відповідним обставинам щодо фактичного стану здоров`я і моральних страждань потерпілого, а відтак колегія суддів не вбачає підстав для зміни судового рішення та зменшення розміру морального відшкодування.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що під час судового розгляду було доведено наявність спричиненої шкоди, протиправність діяння громадянина ОСОБА_9 , наявність причинного зв`язку між спричиненою шкодою та протиправним діянням обвинуваченого та його вини останнього в заподіянні цієї шкоди, тобто в судовому засіданні беззаперечно доведено факт отримання потерпілим фізичного болю та фізичних і моральних страждань, оскільки останній переніс хірургічне втручання, тривалий час не міг вести нормальне, активне життя.

Також, колегія суддів, відмовляючи у задоволенні вимог апеляційної скарги обвинуваченого щодо зменшення розміру морального відшкодування щодо 30000,00 грн., приймає до уваги встановлені в ході апеляційного розгляду обставини відносно того, що ОСОБА_9 станом на сьогодні не вжив жодних заходів по добровільному відшкодуванню потерпілому як моральної, так і матеріальної шкоди, станом його здоров`я не цікавився, пробачення в потерпілого за скоєне та спричинені тілесні ушкодження не попросив.

Тож, з урахуванням ступеня вини обвинуваченого ОСОБА_9 , виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням тяжкості отриманих тілесних ушкоджень та пережитих душевних, фізичних страждань, суд вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого моральної шкоди у розмірі 200000 гривень залишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності потерпілим розміру витрат, понесених із залученням адвоката.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

В ході судового провадження, на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, судом першої інстанції було досліджено долучений представником позивача розрахунок витрат на професійну правничу допомогу.

Зокрема, місцевим судом встановлено, що вартість послуги за складання позовної заяви (цивільного позову) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди складає 3500 грн., та за участь адвоката у судових засіданнях, які відбулися 12 липня 2022 року, 28 липня 2022 року, 28 листопада 2022 року, 17 грудня 2022 року, 26 грудня 2022 року, 05 січня 2023 року, 18 серпня 2023 року, 13 вересня 2023 року, 25 жовтня 2023 року, 16 листопада 2023 року, 27 листопада 2023 року, 08 грудня 2023 року, 04 січня 2024 року, 08 лютого 2024 року (14 судових засідань) 50400 грн.

Також, адвокатом ОСОБА_7 в ході судового провадження суду першої інстанції надано Угоду про надання правової допомоги від 29 червня 2022 року, укладеною між АО ОСОБА_11 та партнери в особі старшого партнера адвоката ОСОБА_7 та громадянином ОСОБА_10 , копію додаткової угоди до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 13 лютого 2024 року, копію акту здачі-приймання виконаних робіт за угодою про надання правової допомоги від 29 черня 2022 року, копію акту виконаних робіт від 13 лютого 2024 року, копію квитанції до прибуткового касового ордера від 13 лютого 2024 року про прийняття від громадянина ОСОБА_10 грошової суми в розмірі 53900 грн., які були досліджені судом першої інстанції в установленому законом порядку при вирішенні позовних вимог потерпілого про стягнення витрат на правову допомогу.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що розмір понесених потерпілим судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, які складають 53900 грн., знайшли своє обґрунтоване підтвердження в ході судового провадження, а тому вимоги апеляційної скарги обвинуваченого в цій частині задоволенню не підлягають.

Щодо доводів обвинуваченого про те, що наданий адвокатом потерпілого розрахунок його послуг є неспіврозмірним із складністю справи, то колегія суддів оцінює критично такі доводи обвинуваченого і не приймає їх до уваги, оскільки вони зводяться до суб`єктивного трактування обвинуваченим вартості послуг в сфері адвокатури та надання правової допомоги громадянам.

А тому, на підставі викладеного та керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2024 року відносно ОСОБА_9 , за ч. 1 ст. 122 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4