Справа № 308/9397/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

з участю обвинуваченого ОСОБА_4

з участю потерпілої ОСОБА_5

з участю представника потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Ужгороді, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000564 від 17.02.2024 року, по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Баранинці, Ужгородського району, Закарпатської області, громадянина України, українця, тимчасово не працюючого, неодруженого, з середньою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08 жовтня 2023, о 15 години 50 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно-справним транспортним засобом, а саме автомобілем марки «Hyndai», моделі «Elantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , в м. Ужгород, по вул. Карпатської України, біля буд. №174, зі сторони с. Барвінок, в напрямку центру м. Ужгород, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, грубо порушуючи вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 01 січня 2002 року, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не вибрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, з моменту виявлення перешкоди для руху, не своєчасно вжив заходів для зменшення швидкості, аж до повної зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, недотримався безпечної дистанції та безпечного інтервалу із попутнім транспортним засобом, що рухався попереду - «Renault Kango» реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_7 , в результаті чого передньою частиною керованого авто, ОСОБА_4 допустив зіткнення із задньою частиною авто «Renault Kango», який зупинився перед пішохідним переходом для надання переваги в русі пішоходу. В результаті зіткнення пасажир автомобіля «Renault Kango» - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно проведеного судово-медичного дослідження ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому верхнього суглобового відростка 3-го шийного хребця зліва з корінцевою симптоматикою. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів по ударному механізму спричинення, можливо їх виникнення в салоні легкового автомобіля у пасажира заднього сидіння під час ДТП, яка мала місце 08.10.2023. Дані тілесні ушкодження потягли розлад здоров`я на строк більше 21 дня і по цій ознаці згідно Наказу МОЗ України за № 6 від 17.01.95р. «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Пункту 2.2.2., кваліфікуються як тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Своїми діями ОСОБА_4 , порушив вимоги п. 13.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, які вступили в дію з 01 січня 2002 року, яким визначено, що водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.

Порушення водієм ОСОБА_4 , вище вказаних вимог Правил дорожнього руху України, знаходиться в прямому причинному зв`язку з наступившими наслідками, а саме отриманням середньої тяжкості тілесних ушкоджень потерпілою.

У такий спосіб ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті.

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти позиції сторони захисту просив призначити покарання у вигляді 1 року обмеження волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 рік.

З`ясувавши думку учасників судового провадження про обсяг та порядок дослідження доказів по справі, враховуючи, що обвинувачений повністю визнав свою вину в інкримінованих діяннях, щиро розкаявся, ніхто з учасників провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини викладені в обвинувальному акті, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників процесу, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав за недоцільне проводити дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого та дослідженням даних, що характеризують особу обвинуваченого і вважає доведеним пред`явлене обвинувачення.

Суд оцінює, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 в повній мірі узгоджуються та відповідають суті тих подій, які викладені в обвинувальному акті, тому об`єктивних сумнівів у доведеності його вини у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у суду не має.

Суд, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , його щирим визнанням вини у вчиненому приходить до висновку, що органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК України кваліфіковано вірно, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України є нетяжким злочином.

Обираючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу винного, який раніше не судимий, з середньою освітою, неодружений.

Пом`якшуючими покарання обставинами є його щире каяття у вчиненому.

Обтяжуючих покарання обставин судом не встановлено.

При призначенні покарання суд враховує пом`якшуючі провину обставини обвинуваченого, його щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене, суд вбачає за належне визначити ОСОБА_4 , в покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, та вважає за можливе його виправлення та перевиховання без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим звільнити його від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України та призначити додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Зазначене покарання суд вважає необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Представником потерпілої подано до суду цивільний позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 матеріальну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн. та моральну шкоду в сумі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн.

ОСОБА_4 цивільний позов визнав, проти задоволення позовних вимог не заперечив.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст.128 КПК України, форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Положеннями ч.1 ст.56 КПК України передбачено, що потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

Основними умовами пред`явлення цивільного позову в кримінальному процесі є подання позовної заяви; процесуальна правоздатність позивача; відсутність винесеного судом рішення за тією ж підставою та предметом позову.

Як встановлено судом, обвинуваченим внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдано матеріальну шкоду на лікування позивача ОСОБА_5 ..

До спірних правовідносин слід застосувати норми ЦК України.

Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За приписами ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Одночасно, виходячи з положень ст. 23 ЦК України позивач просить відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Позивачка ОСОБА_5 вказала, що їй була спричинена моральна шкода, що обґрунтовується стресом пережитим нею у зв`язку із самим фактом ДТП.

Згідно з п. 9 Постанови ВСУ № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає, що цивільний позов підлягає задоволенню..

Речові докази у справі відсутні.

Розподіл витрат на залучення експерта вирішити відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 370, 373 КПК України суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді обмеженням волі на строк 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 (один) рік.

На підставі статті 75 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у вигляді обмеження волі з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України покласти нагляд за засудженим ОСОБА_4 на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Додаткове покарання у вигляді позбавленням права керувати транспортними засобами виконувати самостійно.

Запобіжний захід ОСОБА_4 не обирався.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Закарпатського НДЕКЦ МВС України судові витрати по справі в розмірі 1893,20 грн. за проведену по справі інженерно-транспортну експертизу №СЕ-19/107-24/5311-ІТ від 27.05.2024 року.

Цивільний позов ОСОБА_5 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_6 , до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) спричинену матеріальну шкоду у розмірі 50 000/п`ятдесят тисяч/ гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_5 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) спричинену моральну шкоду у розмірі 25 000/двадцять п`ять тисяч/ гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1