Справа № 308/1896/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 його захисника ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 його захисника ОСОБА_9 , обвинуваченої ОСОБА_10 її захисника ОСОБА_11 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду в місті Ужгороді, матеріали кримінального провадження, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України,

ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 України.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області за вказаним обвинувальним актом у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні прокурор просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає, угоди не укладались. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти повернення обвинувального акту у зв`язку з недоліками.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечувала проти призначення обвинувального акта до судового розгляду по суті, вказуючи про недоліки обвинувального акту, підтримала подане клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Зокрема вказуючи, що обвинувачення є неконкретним та позбавляє можливості обвинуваченого захищатися від пред`явленого обвинувачення, оскільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, є тотожними формулюванню обвинувачення, визнаного прокурором доведеним та тотожним формулюванню обвинувачення іншим обвинуваченим по даному кримінальному провадженню що є неприпустимим. При цьому вказує, що ОСОБА_6 обвинувачується у низці злочинів, передбачених ч.2 ч.3 ст. 307 КК України, однак формулювання обвинувачення викладено таким чином, що не дає можливості розмежувати обвинувачення за кожним епізодом окремо для подальшого визначення які саме протиправні діяння ОСОБА_6 кваліфіковані обвинуваченням за тією чи іншою нормою частини статті закону про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим обвинувачення викладено неконкретно, без зазначення кваліфікації дій обвинуваченого за кожним епізодом протиправних дій окремо. Зазначає, що слідчим при формулюванні обвинувачення наводяться обставини злочину, які не відповідають диспозиції інкримінованої статті.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку свого захисника.

Обвинувачена ОСОБА_10 та її захисник ОСОБА_11 , у судовому засіданні заперечили проти призначення обвинувального акта до судового розгляду по суті, вказуючи про недоліки обвинувального акту, підтримали подане клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору. Захисник адвокат ОСОБА_11 , у судовому засіданні зазначила, що аналогічні недоліки обвинувального акта стосуються також обвинуваченої ОСОБА_10 , при цьому в обвинувальному акті вказуються аналогічні фактичні обставини стосовно всіх обвинувачених, а пред`явлене обвинувачення стосовно всіх обвинувачених є різним, що також є незрозумілим та неконкретним обвинуваченням.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_5 , в судовому засіданні заперечили проти призначення обвинувального акта до судового розгляду по суті, вказуючи про недоліки обвинувального акту, підтримали подане клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору. Захисника адвокат ОСОБА_5 просив врахувати, що сформульоване обвинувачення не тільки є неконкретним та незрозумілим для обвинувачених, а навіть для адвокатів, які мають юридичну освіту.

Обвинувачений ОСОБА_12 та його захисник ОСОБА_9 , в судовому засіданні заперечили проти призначення обвинувального акта до судового розгляду по суті, вказуючи про недоліки обвинувального акту, підтримали подане клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про повернення обвинувального акта прокурору.

Заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду, суд приходить до наступного висновку.

У відповідності до положень ст. 2 КПК України, одним із завдань кримінального провадження є застосування до кожного учасника кримінального провадження належної правової процедури.

Згідно п.13 ч.1 ст.3КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Приймаючи до уваги засаду кримінального провадження законності, що передбачена ст. 9 КПК України, недотримання будь-яких імперативних вимог КПК щодо змісту обвинувального акту є недопустимим.

Відповідно до положень ч. 4 ст.110КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

На відповідному системному підході до тлумачення норм права з врахуванням обставин конкретного кримінального провадження для дотримання засад законності у своїй практиці наполягає Верховний Суд.

Зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 536/2475/14-к прямо зазначено, що «наслідком ігнорування певних способів тлумачення норм, зокрема, функціонального, системного, порівняльного, може стати також превалювання формального підходу (форми) до розуміння над змістом (суттю) обставин кримінального провадження, які мають бути досліджені всебічно, повно та неупереджено для дотримання засади законності, передбаченої статтею 9 КПК України».

Наведена позиція свідчить, що до оцінки дотримання принципу законності необхідно підходити системно, а не формально.

Вимоги до змісту обвинувального акту та додатків до нього викладені в ст.291 КПК України. Відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України, обвинувальний акт має містити: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, а також формулювання обвинувачення.

За змістом ч. 2 ст. 291 КПК формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті закону України про кримінальну відповідальність.

Проте вказані вимоги закону не дотримані, оскільки в обвинувальному акті відсутні фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Так, до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прокурором скеровано обвинувальний акт на шестидесяти одному аркуші, перша з яких містить анкетні дані обвинувачених, а також розпочато виклад обставин, які встановлені органом досудового розслідування. На 31 аркуші обвинувального акту зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , при цьому на 32 аркуші обвинувального акту відсутня частина тексту, а наявний текст не містить закінченого змісту. На сторінці 35, 36 обвинувального акту зазначається правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, на яких також відсутня частина тексту, що позбавляє можливості встановити його зміст. Крім цього, на сторінці 40 обвинувального акту, зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, щодо обвинуваченого ОСОБА_12 при цьому на 41 аркуші обвинувального акту відсутня частина тексту, а наявний текст не містить закінченого змісту. На сторінці 45 обвинувального акту зазначається про формулювання обвинувачення ОСОБА_12 , а на сторінці 46 обвинувального акту знову відсутня частина тексту, що позбавляє можливості встановити його зміст. Крім цього, на сторінці 49 обвинувального акту, зазначається виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, щодо обвинуваченого ОСОБА_10 при цьому на 50 аркуші обвинувального акту відсутня частина тексту, а наявний текст не містить закінченого змісту. На сторінці 54 обвинувального акту зазначається про формулювання обвинувачення ОСОБА_10 , а на сторінці 55 обвинувального акту знову відсутня частина тексту, що позбавляє можливості встановити його зміст.

Тобто, в обвинувальному акті, який надійшов до суду в передбачений чинним законодавством порядок та спосіб не в повній мірі зазначені встановлені обставини, не зазначена правова кваліфікація діяння обвинувачення та не сформульовано обвинувачення стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 ..

Твердження прокурора про те, що допущено технічну описку в поданому до суду обвинувальному акті суд вважає необґрунтованим та таким що не усуває недоліків поданого до суду обвинувального акта.

Разом з тим, вказаний обвинувальний акт направлений до суду з явними недоліками, усунути які в поза процесуальний спосіб не можливо, оскільки КПК України такого порядку усунення недоліків обвинувального акта, наприклад як подання до суду виправленого обвинувального акту не передбачає. В прокурора є єдиний порядок зміна обвинувачення. Проте вказаний порядок є прийнятним тоді, коли прокурором таке обвинувачення сформульоване і дії обвинуваченого кваліфіковані відповідним чином. Натомість в цій справі прокурором взагалі не сформульовано обвинувачення і не вказано правову кваліфікацію кримінального правопорушення стосовно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 з урахуванням відсутності частини тексту в обвинувальному акті стосовно таких обвинувачених. При цьому, у випадку подання до суду виправленого обвинувального акту в поза процесуальний спосіб, в подальшому може мати наслідком порушення принципу змагальності, оскільки суд повинен самостійно з різних обвинувальний актів брати до уваги певні частини тексту.

З огляду на викладене суд вважає, що встановлена невідповідність обвинувального акту вимогам ст. 291 КПК України унеможливлює призначення судового розгляду, у зв`язку з чим вказаний обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору.

Крім того, відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у пунктах а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, в яких зазначено, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Наведені гарантії стосуються всіх обставин, які належать до предмета доказування у кримінальному провадженні в силу ст.91 КПК України. При цьому відповідно до ст.92 КПК України тягар доказування згаданих обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 07 березня та 04 липня 2000 року та «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

У рішенні від 25 липня 2000 року, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. «b» ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Верховним Судом України у постанові від 24 листопада 2016 року ц справі № 5-328кс16 викладена позиція про те, що системно-структурний аналіз норм КПК доводить, що на стадії досудового розслідування обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність. Теоретичні положення є підґрунтям для висновку про нетотожність понять «підозра» і «обвинувачення», які, попри наявність спільних рис (одні і ті ж обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні), є різними етапами досудового розслідування з притаманним лише їм специфічним комплексом гарантій прав та обов`язків і порядку здійснення процесуальних дій. З огляду на це недопустимим є використання зазначених понять як синонімів у різних процесуальних документах, оскільки вони не можуть вважатися рівнозначними, незважаючи на подібність стилістичного викладу фактичних даних у повідомленні про підозру та обвинувальному акті.

Таким чином, на підставі встановлених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення з урахуваннямп.13ч.1ст.3КПК зміст формулювання обвинувачення як складової частини обвинувального акту, яке лише буде підлягати доведенню підчас судового розгляду, має містити формулювання вчиненого особою діяння, передбаченого законом про кримінальну відповідальність,із зазначенням місця, часу, способу вчинення, наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів його вчинення, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Не вдаючись до вирішення питань, що підлягають вирішенню під час судового розгляду, а лише перевіряючи обвинувальний акт на відповідність вимогам КПК, суд дійшов висновку, що в порушення вимог п.5 ч.2 ст.291 КПК України в обвинувальному акті і фактичні обставини кримінального правопорушення, і формулювання обвинувачення не відповідають зазначеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, а також містить суперечності.

Формулювання в обвинувальному акті обвинувачення, яке за визначенням у п.13 ч.1 ст.3 КПК України, є твердженням про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, з достатньою повнотою повинно містити конкретні обставини, що були встановлені органом досудового розслідування, та які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно зі ст. 91 цього ж Кодексу, логічно узгоджуватися та відповідати наведеній правовій кваліфікації кримінального правопорушення, яке ставиться у вину особі, з тією метою, щоб вона мала змогу зрозуміти суть пред`явленого їй обвинувачення та, виходячи з його змісту, обирати власну правову позицію захисту.

Конкретне обвинувачення, фактичні обставини по справі та визначена правова кваліфікація злочину є важливішим елементом кримінального переслідування, оскільки не тільки впливає на право обвинуваченого захищатись від обвинувачення, але й на весь визначений КПК України порядок судового розгляду.

Аналіз тексту обвинувального акту, в тій формі в якій він направлений до суду, у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України свідчить, що у цьому процесуальному рішенні з наявного в такому обвинувальному акті тексту ОСОБА_4 , обвинувачується зокрема у скоєнні злочину, передбаченому ч. 3 ст. 307 КК України, та вказується, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень ч.3 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збути психотропних речовин у великих розмірах, а також незаконний збут психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою.

При цьому, при зазначенні обвинувачення ОСОБА_4 , вказується що ОСОБА_4 діяв у складі організованої злочинної групи, до якої входили ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 .. Зі змісту наявного тексту обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_4 діяв як організатор вказаної організованої злочинної групи, а ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 діяли як виконавець вказаної організованої злочинної групи.

Одночасно, згідно обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України.

При цьому, у даному процесуальному рішенні ОСОБА_6 , обвинувачується зокрема за ч.3 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин вчиненні організованою групою, та за ч.3 ст. 307 КК України, а саме як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою; ОСОБА_12 обвинувачується зокрема за ч.3 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин вчиненні у великих розмірах організованою групою, та за ч.3 ст. 307 КК України, а саме як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою; ОСОБА_10 обвинувачується зокрема за ч.3 ст. 307 КК України, а саме незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин вчиненні організованою групою, та за ч.3 ст. 307 КК України, а саме як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою.

Одночасно, вказуюється виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, щодо ОСОБА_4 та аналогічні фактичні обставини кримінального правопорушення відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 з урахуванням відсутності повного тексту в обвинувальному акті відносно таких.

Тобто, при зазначені одних і тих же фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначенні про вчинення кримінальних правопорушень організованою групою, де ОСОБА_4 діяв як організатор вказаної організованої злочинної групи, а ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 діяли як виконавець вказаної організованої злочинної групи в обвинувальному акті вказуються про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 307 КК України з кваліфікуючими ознаками зокрема «незаконний збут психотропних речовин у великих розмірах», ОСОБА_6 та ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 307 КК України з кваліфікуючими ознаками зокрема «незаконний збут психотропних речовин» (не вказуючи про великий розмір), а ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України з кваліфікуючими ознаками зокрема «незаконне придбання, зберігання з метою збути психотропних речовин у великих розмірах». Також з урахуванням відсутності повного тексту в обвинувальному акті вказуються про пред`явлення обвинувачення ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 за ч. 3 ст. 307 КК України з кваліфікуючими ознаками зокрема «незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут, психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою», а ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 307 КК України з кваліфікуючими ознаками зокрема «незаконний збут психотропних речовин, вчиненні повторно, організованою групою».

Таке формулювання обвинувачення є неконкретизованим, узагальненим та незрозумілим для обвинувачених, які вправі знати, в чому вони обвинувачуються.

Чітке формулювання обвинувачення та детальне викладення механізму вчинення кримінального правопорушення є необхідним для розуміння суті пред`явленого обвинувачення, недотримання цієї вимоги при складанні обвинувального акта позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати захист від пред`явленого обвинувачення, яке є неконкретним.

За визначенням вчинення злочину організованою групою як окремої (складної) форми співучасті (сумісної злочинної діяльності), що міститься у ч.3 ст.28 КК України - злочин визнається вчиненим організованою групою, якщо в його готуванні або вчиненні брали участь декілька осіб (три і більше), які попередньо зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення цього та іншого (інших) злочинів, об`єднаних єдиним планом з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи.

Аналіз наведеного вище визначення дозволяє беззаперечно вивести наступні ознаки організованої групи. Перше, у складі групи має бути не менше трьох осіб. Друге, група становить собою стійке злочинне об`єднання. Третє, створення вказаного вище об`єднання переслідує мету вчинення певної множини злочинів. Четверте, злочинна діяльність групи має плановий характер. І, нарешті, ця діяльність здійснюється з розподілом функцій учасників групи, виділення яких пов`язане із вчиненням запланованих групою діянь.

Елемент організованості є однією з обов`язкових (ключових) ознак складу злочинів, які вчиняються організованим злочинними об`єднаннями, через це в кожному випадку при розгляді кримінальних справ цієї категорії слід ретельно досліджувати і не допускати змішування таких понять як «організація (утворення) злочинного об`єднання» з поняттям «організація вчинення злочину (злочинів)», який вчинюється учасниками (учасником) таких об`єднань.

Щодо такого трактування правової природи одного з видів стійкого злочинного об`єднання, яким є організована група, Верховний Суд України в п.4 постанови Пленуму від 23 грудня 2005 року «Про практику розгляду судами кримінальних справ про злочини, вчинені стійкими злочинними об`єднаннями» роз`яснив, що утворення (створення) організованої групи чи злочинної організації слід розуміти як сукупність дій з організації (формування, заснування) стійкого злочинного об`єднання для заняття злочинною діяльністю. Зазначені дії за своїм змістом близькі до дій з організації злочину і включають підшукування співучасників, об`єднання їхніх зусиль, детальний розподіл між ними обов`язків, складання плану, визначення способів його виконання. Проте основною метою організатора такої групи (організації) є утворення стійкого об`єднання осіб для заняття злочинною діяльністю, забезпечення взаємозв`язку між діями всіх учасників останнього, упорядкування взаємодії його структурних частин.

У п.9 цієї постанови Пленум Верховного Суду України наголосив, що організована група, на відміну від групи з попередньою змовою (без попередньої змови), утворюється не одномоментно, а впродовж тривалого часу.

При кваліфікації злочинів, вчинених в організованій групі, які не охоплюються диспозицією статті КК України, слід враховувати правила ст. 29 КК України стосовно кримінальної відповідальності співучасників.

При кваліфікації злочинів, вчинених організованою групою, з огляду на підвищений характер небезпеки вчинюваних співучасниками дій та дедалі більшу ступінь згуртованості, на перше місце виходить не індивідуальна роль кожного учасника у посяганні, характер виконуваних ним дій, а сама участь у групі, яка вчиняє злочин.

Варто мати на увазі, що кожен співучасник злочину, вчиненого організованою групою, прирівнюється до виконавця, а сама група виступає колективним виконавцем. Таким чином, до уваги не береться характер вчинюваних особою дій, її роль злочинному діянні, а кожному із співучасників інкримінується спільний злочинний результат, якого досягнула організована група.

Вищезазначене має місце як тоді, коли дана кваліфікуюча ознака не передбачена диспозицією статті Особливої частини, так і тоді, коли законодавець не передбачає вчинення злочину організованою групою як ознаку основного чи кваліфікованого (особливо кваліфікованого) складу злочину. В разі настання останнього випадку, відповідальність співучасників не підсилюється, але, тим не менш, кожен з них, незважаючи на свою роль у вчиненні злочину, виступає виконавцем і несе відповідальність як особа, що виконала об`єктивну сторону злочину.

Обвинувальний акт відповідно до п.5 ч.2 ст.291 КПК України повинен містити не тільки виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, але й формулювання обвинувачення.

Тобто в порушення вищезазначених вимог закону в обвинувальному акті відсутнє конкретне формулювання обвинувачення відповідно до положень закону з врахуванням всіх виявлених під час досудового слідства обставин в повному обсязі з дотриманням вимог КПК України, що свідчить про неконкретність пред`явленого обвинувачення, порушує право обвинувачених на захист і в подальшому позбавить суд можливості належним чином роз`яснити обвинуваченим суть обвинувачення на виконання вимог ст.348 КПК України, та розглянути кримінальне провадження в його межах.

Отже, наведені в обвинувальному акті, а саме у сформульованому обвинуваченні, фактичні дані в своїй сукупності не дають повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, з огляду на його правову кваліфікацію, що в даному випадку доводить недотримання органом досудового розслідування вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, може вплинути на право ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 на захист, та, у свою чергу, позбавляє суд можливості виконати вимоги ч. 1 ст. 348 КПК України, тобто роз`яснити обвинуваченим під час судового розгляду суть обвинувачення, що є обов`язком саме суду.

Таким чином, в обвинувальному акті відносно ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не в повному обсязі зазначені виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення або ж навпаки, у випадку зазначення вірного викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, тоді невірно зазначена правова кваліфікація злочину, але в будь-якому випадку, виклад фактичних обставин та формулювання обвинувачення суперечать правовій кваліфікації, зазначеній в обвинувальному акті, яка в свою чергу не відповідає диспозиції частини статтей, за якою обвинувачується особи у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023.

Не зазначення встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення по обвинуваченим та суперечності обвинувального акту, фактично ставить сторону захисту ще на стадії підготовчого провадження у нерівноправне в зрівнянні зі стороною обвинувачення становище, що суперечить принципам рівноправності та змагальності сторін під час судового розгляду, практиці Європейського суду з прав людини, яка у відповідності до вимог ст.7 КПК України, підлягає обов`язковому застосуванню.

Таким чином, суд, з урахуванням того, що неконкретність та незрозумілість обвинувачення, про що стверджувала сторона захисту, знайшла своє підтвердження під час підготовчого судового засідання, наявності недоліків обвинувального акта (відсутність частини тексту в такому), а також з урахуванням норм національного та міжнародного законодавства дійшов висновку, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000062 від 06.01.2023 року не відповідає вимогам п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, оскільки не містять конкретне формулювання обвинувачення щодо обвинувачених, що порушує право ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 гарантоване пунктами а, b §3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод бути поінформованими про характер і причини обвинувачення у світлі права обвинувачених мати можливість підготуватися до захисту та порушує права потерпілої сторони.

Суд не перевіряє правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, та не зобов`язує його змінювати цей обсяг, у тому числі й у сторону збільшення, та не повертає за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт саме у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Разом з тим, оскільки за правилами ст. 337 КПК судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд дійшов висновку про наявність обставин, що унеможливлюють призначення та здійснення судового розгляду обвинувального акта щодо ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 ..

Вказані недоліки обвинувального акту можуть бути усунуті на стадії підготовчого провадження тільки шляхом повернення обвинувального акту відповідно до п.3 ч.3 ст.314 КПК України, оскільки на стадії підготовчого провадження відповідно до Глави 27 КПК суд має виключний перелік повноважень, передбачених цією главою, і виправляти недоліки обвинувального акту на цій стадії шляхом зміни обвинувачення в порядку, передбаченому ст. 338 КПК України, не передбачено.

При цьому, при поверненні обвинувального акта прокурору, суд враховує відсутність правового механізму для примусу прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду, а тому вважає, що обвинувальний акт підлягає безумовному поверненню прокурору без обговорення питання про можливе використання прокурором у наступному під час судового розгляду можливостей ст. 338 КПК України, оскільки закон дозволяє прокурору змінити обвинувачення в суді виключно для зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення і тільки за результатами судового розгляду при встановленні нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Отже, на думку суду, єдиним можливим і законним судовим рішенням є повернення зазначеного обвинувального акту прокурору з наведених підстав.

Таким чином, у зв`язку з тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК, зокрема п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК, суд дійшов висновку, що такий в силу п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. ст. 314 316, 370 372 КПК, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000062 від 06.01.2023, за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 317, ч. 2 ст. 317 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 3 ст. 307 КК України, повернути прокурору для усунення недоліків та приведення обвинувального акту у відповідність до вимог Кримінального процесуального кодексу України, впродовж розумного строку, який буде об`єктивно достатнім для усунення недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1