КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

захисника обвинуваченого

ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, а саме до 10 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва на стадії судового розгляду перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001386 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 152, ч. 2 ст.146, ч. 1 ст. 309, ч.3 ст. 314 КК України (справа №755/12906/23, провадження №1-кп/755/239/24).

В судовому засіданні суду першої інстанції прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 без визначення розміру застави, оскільки, на його думку, обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні у тому числі особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, за вчинення якого передбачене покарання від до п`ятнадцяти років позбавлення волі, ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також обставини, які слугували підставою для обрання та продовження зазначеного запобіжного заходу на стадії досудового розслідування та судового розгляду, на даний час не відпали та продовжують існувати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року вищевказане клопотання задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_5 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, а саме до 10 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року скасувати та обрати щодо ОСОБА_5 запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, а саме цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування своїх вимог вказав, що прокурор не надав жодного доказу на підтвердження наявності наведених ним ризиків, а лише висловив своє припущення на їх можливе існування. Сторона захисту зазначає, що ОСОБА_5 має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання в м. Києві, не судимий та має на утриманні неповнолітню дочку, а тому враховуючи вищевикладене, а також відсутність будь-яких доказів того, що останній може незаконно випливати на потерпілу та свідків, переховуватись від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиняти інші кримінальні правопорушення, вважає, що є всі підстави для зміни запобіжного заходу ОСОБА_5 .

В доповненнях до апеляційної скарги захисник обвинуваченого ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 просить дослідити в судовому засіданні відеозапис з зображенням ОСОБА_8 , що наданий стороною захисту та долучений судом до матеріалів справи; визнати такою, що не відповідає вимогам законодавства та скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, в частині визнання наданого стороною захисту - електронного документу, а саме відеозапису з зображенням ОСОБА_8 , який остання розміщала в мережі Інтернет, що знаходиться на оптичному диску та долучений стороною захисту до матеріалів справи, недопустимим доказом, в силу ст. 89 КПК КПК України.

Заслухавши доповідь судді, позиці. захисника, який підтримав апеляцію і відмовився від клопотання про дослідження відеозапису, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, їх пояснення і відповіді на запитання суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 392 КПК України, ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 422-1 КПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, розглядаються не пізніш як через три дні після їх надходження до суду апеляційної інстанції.

Частиною 3 ст. 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженні іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 177, 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції врахував тяжкість і обставини злочину у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а саме те, що останній обвинувачується у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_5 , який раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, одружений, має на утриманні малолітню дитину, 2010 року народження та дійшов до висновку, про наявність ризиків, що перебуваючи на волі обвинувачений ОСОБА_5 може переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що підстави, у зв`язку з наявністю яких останньому був обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою, не відпали, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що вказані обставини кримінального провадження свідчать про неможливість обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, як про те ставить питання сторона захисту, оскільки він не забезпечить належної поведінки останнього під час розгляду кримінального провадження.

Враховуючи наведене, доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи.

Апеляційні твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про наявність у обвинуваченого ОСОБА_5 міцних соціальних зв`язків - колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані доводи в цілому не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього.

Що ж стосується доводів сторони захисту про застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою,то суд апеляційної інстанції вважає їх неспроможними з огляду на наступне.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "Харченко проти України" зазначено, що тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи. Відтак, враховуючи обставини вчинення злочину обвинуваченим, який інкримінується стороною обвинувачення, суспільний інтерес наразі у даному випадку переважає над правилом поваги до особистої свободи обвинуваченого.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, аніж тримання під вартою.

Враховуючи наведене, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.152, ч. 2 ст. 146, ч.1 ст. 309, ч. 3 ст.314 КК України винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, про що ставиться питання в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 квітня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України, на строк, що не може перевищувати двох місяців, а саме до 10 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3