Справа № 462/8793/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1295/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження № 0000428 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Залізничного районного суду м.Львова від 07.11.2023 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, не працюючого, має на утриманні одну дитину ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, востаннє вироком Галицького районного суду міста Львова від 30 січня 2023 року за ч.2 ст.15 - ч.4 ст.185, ч.4 ст.185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 4 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 07.11.2023 яким ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 30 січня 2023 року, та визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 4 місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 07 листопада 2023 року.

Відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання часткове відбуте ним покарання за попереднім вироком у період з 04 жовтня 2022 року по 06 листопада 2023 року (включно).

Цивільний позов Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» - задоволено.

Стягнуто на користь Приватного підприємства «Мережа-Сервіс Львів» з ОСОБА_7 256 гривень 20 коп. майнової шкоди, завданої злочином.

Цивільний позов Товариства з обмежено відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» - задоволено.

Стягнуто на користь Товариства з обмежено відповідальністю торгівельно-виробничої компанії «Львівхолод» з ОСОБА_7 676 гривень 34 грн. майнової шкоди, завданої злочином.

Вирішено питання з речовими доказами в порядку ст. 100 КПК України.

Адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить вирок суду першої інстанції скасувати та направити справу на повторний розгляд в суд першої інстанції. Він та його довіритель вважають вирок надто суворим та таким, що не відповідає принципу достатності покарання для виправлення особи.

Свої вимоги апелянт мотивує тим, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування та в суді першої інстанції в повному обсязі бажав розкриття злочину, щиро розкаявся, що є пом`якшуючими обставинами, на думку сторони захисту.

Апелянт зазначає, що під час досудового розслідування не було проведено слідчого експерименту, яким може бути спростована вина обвинуваченого. Покази свідків та потерпілих були суперечливими, оскільки свідки не могли чітко вказати дати скоєння правопорушення.

Апелянт звертає увагу на особу обвинуваченого у якого є міцні соціальні стосунки, на його утриманні малолітня дитина 2021 р.н., на обліку у лікаря психіатра не перебуває, був раніше судимий. У зв`язку із зазначеним суд першої інстанції мав можливість призначити обвинуваченому менш суворе покарання в межах санкції статті обвинувачення. Апелянт зазначає, що остаточне покарання має бути визначено в порядку ч.4 ст. 70 КК України.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 листопада 2021 року, приблизно о 14 год. 51 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Широка, 64, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажів у торгівельному залі шоколад марки «Мілка цілий горіх/карамель», вагою 300 грам, в кількості 2 шт., загальною вартістю без ПДВ 173 гривні 54 коп.; шоколад марки «Мілка шматочки печива Орео», вагою 300 грам, в кількості 2 шт., загальною вартістю без ПДВ 155 гривні 72 коп., які заховав собі під куртку та виніс за межі лінії кас, не оплативши їх вартості, після чого з місця події зник та розпорядився викраденим майно на власний розсуд.

Того ж дня, 24 листопада 2021 року, приблизно о 15 год. 39 хв., ОСОБА_7 , продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру, перебуваючи в приміщенні магазину «Рукавичка» ТзОВ ТВК «Львівхолод», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Широка,64, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажів у торгівельному залі шоколад марки «Мілка цілий горіх/карамель», вагою 300 грам, в кількості 4 шт., загальною вартістю без ПДВ 347 гривні 08 коп., які заховав собі під куртку та виніс за межі лінії кас, не оплативши їх вартості, після чого з місця події зник та розпорядився викраденим майно на власний розсуд.

Крім цього, 05 грудня 2021 року, приблизно о 13 год. 21 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Близенько» ПП «Мережа-Сервіс Львів», що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Суботівстька,7, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажів у торгівельному залі шоколад марки «Корона МаксФан молочний мармелад карамель печиво», вагою 150 грам, в кількості 3 шт., загальною вартістю без ПДВ 109 гривні 80 коп.; шоколад марки «Корона МаксФан молочний мармелад карамель вишня», вагою 150 грам, в кількості 4 шт., загальною вартістю без ПДВ 146 гривні 40 коп., які заховав собі під куртку та виніс за межі лінії кас, не оплативши їх вартості, після чого з місця події зник та розпорядився викраденим майно на власний розсуд.

Також, 11 грудня 2021 року, приблизно о 13 год. 02 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні магазину «Свій маркет» ТзОВ «ГУД МАРКЕТ» що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Низинна,17, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, повторно, шляхом вільного доступу, таємно викрав зі стелажів у торгівельному залі шоколад марки «Мілка арахіс карамель», вагою 276 грам, в кількості 4 шт., загальною вартістю без ПДВ 262 гривні 56 коп., які заховав собі під куртку та виніс за межі лінії кас, не оплативши їх вартості, після чого з місця події зник та розпорядився викраденим майно на власний розсуд.

Заслухавши доповідача, думку захисника адвоката ОСОБА_9 , який просив задовольнити апеляційну скаргу, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , який частково підтримав апеляційну скаргу, а саме скерування справи на новий судовий розгляд, міркування прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження, їм надано детальну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення підтверджено дослідженими в судовому засіданні доказами та свідченнями свідка ОСОБА_10 , та представника потерпілого ПП «Мережа-Сервіс Львів» ОСОБА_11 , представника потерпілого ТзОВ ТВК «Львівхолод» ОСОБА_12 , які, кожен окремо, показали що виявили у листопаді, грудні 2021 року у ввірених їм магазинах крадіжки плиток шоколаду. За допомогою відеозапису з камер відеоспостереження розміщених у вказаних магазинах було встановлено особу крадія.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні крадіжок вмінених йому, його вина повністю доведена в суді першої інстанції.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, згідно з вимогами ст. 50, 65 КК України, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, які є тяжкими злочинами відповідно до ст. 12 КК України; особу обвинуваченого, який на спеціальних обліках не перебуває ( т.3 а.с.14,15), має на утриманні малолітню дитину (т.3 а.с.27); завдану шкоду потерпілим, незважаючи на її незначний розмір не відшкодував; не розкаявся, не висловив жалю з приводу вчинених злочинів, а також, те що обвинувачений раніше неодноразово судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, та незважаючи на застосування до нього інституту звільнення від відбування призначених покарань за попередніми вироками в подальшому скоював аналогічні кримінальні правопорушення проти власності та відповідно засуджувався до покарань з реальним відбуванням покарання, але незважаючи на зазначене належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та знову вчинив нові умисні корисливі злочини проти власності.

Зазначене вище свідчить про зухвалість вчинених дій вказує на небажання ОСОБА_7 виправитися та вести правильний спосіб життя, а також те, що обвинувачений усвідомлював протиправність вчиненого ним діяння, знаючи про невідворотність покарання, свідомо порушив закон про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 не є можливим без ізоляції від суспільства, а тому суд не вбачав підстав для застосування до нього ст.ст. 69, 75 КК України.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66, 67 КК України, судом не встановлено.

На думку колегії суддів призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання відповідає вимогам ст.65 КК України є виваженим, достатнім та необхідним для виправлення та перевиховання обвинуваченого, а також для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а тому відповідає принципам призначення покарання й меті покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Покликання апелянта на необхідність скерування справи на новий судовий розгляд не обгрунтовані у відповідності до вимог ст. 415 КПК України, а тому є голослівними.

Апеляційні вимоги про те, що по справі не було проведено слідчих експериментів, які могли б спростувати причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, або виключити деякі епізоди через не підтвердження крадіжки, в результаті чого в діях обвинуваченого не було б ознаки кримінальної відповідальності, а була адміністративна відповідальність є безпідставними, оскільки ОСОБА_7 взагалі не визнавав крадіжку то і підстав для проведення слідчого експерименту не було.

Як зазначив в суді апеляційної інстанції прокурор, у 2021 році кримінальна відповідальність за скоєння крадіжки наступала із суми в 227 гривень, а ОСОБА_7 в листопаді 2021 року викрав з магазинів товару на суми 155,72 грн. і 347, 08 грн., що сумарно становить 502,80 грн.; а в грудні вкрав товару на суму 146,140 грн. і 262,56 грн., що становить 408,96 грн., що, в кожному випадку, значно перевищує суму в 227 гривень з якої починається кримінальна відповідальність.

Відповідно апеляційні вимоги захисника обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції і задоволенню не підлягають.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження в суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ураховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, призначене покарання відповідає особі обвинуваченого, а відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 409, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення

Вирок Залізничного районний суд м. Львова від 07.11.2023, яким засуджено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185 КК України залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який перебуває під вартою з моменту отримання копії рішення.

Головуючий:

Судді: