Справа № 336/7242/22
Провадження № 1-кп/331/263/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року Жовтневий районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжі кримінальне провадження № 0000127 від 02.07.2021 з обвинувальним актом щодо

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ярке Поле Кіровського району АР Крим, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, на момент вчинення кримінального правопорушення займав посаду заступника начальника тилу Державного науково-випробувального центру Збройних Сил України ВЧ НОМЕР_1 , який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.111 (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014), ч.1 ст.408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001),

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19, ст.68 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 5, ч.1 ст.72, ст.73 Конституції України передбачено, що Україна є республікою. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами. Питання про зміну території України вирішується виключно всеукраїнським референдумом, який призначається Верховною Радою України або Президентом України відповідно до їх повноважень, встановлених Конституцією України.

Крім того ч.2 ст.72 Конституції України передбачено, що всеукраїнський референдум проголошується за народною ініціативою на вимогу не менш як трьох мільйонів громадян України, які мають право голосу, за умови, що підписи щодо призначення референдуму зібрано не менш як у двох третинах областей і не менш як по сто тисяч підписів у кожній області.

Відповідно до ч.1 ст.65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Згідно з ч.1 ст.125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Незважаючи на це, у приміщенні Верховної Ради АР Крим 06.03.2014 у порушення ч.3 ст. 2, ст.72, ст.73, п.2 ч.1 ст.85, ст.132 Конституції України та п.2 ч.3 ст.3, ст.ст. 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову №1702-6/14 «О проведений общекрымского референдума», в якій визначено дату такого волевиявлення - 16.03.2014, на яке виносилося питання про входження АР Крим до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Відповідно до зазначеної постанови 16.03.2014 на території Автономної Республіки Крим проведено незаконний референдум, результатом якого стала тимчасова окупація території АР Крим і міста Севастополя, а також їх входження до складу Російської Федерації на правах суб`єкта федерації.

Результати «референдуму» не визнані жодною країною світу, крім Російської Федерації. Відповідно до п.5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН 68/262 від 27.03.2014 «Територіальна цілісність України», проведений 16.03.2014 в Автономній Республіці Крим та м. Севастополі референдум не маючи законної сили не може бути основою для будь-якої зміни статусу Автономної Республіки Крим або м. Севастополя.

Також, в пункті 1 вказаної Резолюції зазначено, що Генеральна Асамблея ООН підтверджує свою прихильність суверенітету, політичної незалежності, єдності і територіальної цілісності України в її міжнародно визнаних кордонах.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі, так званої, «Декларації про незалежність Республіки Крим», прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Крім того, Верховною Радою АР Крим ухвалено постанову № 1748-6/14 від 17.03.2014 «О правоприемстве Республики Крым», пунктом 1 якої передбачено, що «с момента провозглашения Республики Крым как независимого суверенного государства высшим органом власти Республики Крым является Государственный Совет Республики Крым - парламент Республики Крым в депутатском составе шестого созыва Верховной Рады Автономной Республики Крым на срок полномочий до сентября 2015 года».

Надалі, 18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

Окрім того, 20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято «Федеральний конституційний закон» від 21.03.2014 за № 6-ФКЗ «О принятии в Российскую Федерацию Республики Крым и образовании в составе Российской Федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значення Севастополя».

Вищезазначене свідчить про проведення представниками Російської Федерації та її федеральних органів підривної діяльності проти України.

Створення та діяльність органів іноземної держави на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим призвели до заходів посилення тимчасової окупації невід`ємної території України.

В той же час, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст. ст. 1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії Російської Федерації з 20 лютого 2014 року.

Генеральна Асамблея ООН своєю Резолюцією 71/205 від 19.12.2016 року «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)» засудила тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

У подальшому, Резолюціями 72/190 від 19.12.2017, 73/194 від 17.12.2018 та 74/168 від 18.12.2019 «Положення в області прав людини в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі (Україна)», Генеральна Асамблея ООН в чергове засудила нинішню тимчасову окупацію Російською Федерацією частини території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

Як зазначено вище, сам факт окупації засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України, та був широко висвітлений в офіційних виданнях та медійному просторі.

Відповідно до наказу КПС ЗСУ № 542 від 30.10.2013 майора ОСОБА_3 призначено на посаду старшого офіцера - заступника начальника тилу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), яку останній обіймав до 03.04.2015.

Відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.

23.03.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про передислокацію військових частин (підрозділів) установ та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань і правоохоронних органів України з тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інші регіони України» яке було введене в дію Указом Президента України від 24.06.2021 №339/2014.

Спільною директивою ІНФОРМАЦІЯ_3 від 06.05.2014 №Д-1 «Про особливості проходження військової служби військовослужбовцями Збройних Сил України, пов`язані з окупацією території України» строк прибуття військовослужбовців Збройних Сил України з тимчасово окупованої території України - Автономної Республіки Крим та міста Севастополя визначено до 12.05.2014.

У березні 2014 року під час загального шикування особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), на якому був присутній ОСОБА_3 , було доведено наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації». Відповідно до цього наказу необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя.

Разом з тим достовірно знаючи про тимчасову окупацію Російською Федерацією з 20 лютого 2014 року території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, а саме старшим офіцером - заступником начальника тилу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), в порушення вимог Конституції, ст.ст. 9, 11, 14, 16, 37, 40, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України ст.ст. 1, 3, ст. 23, ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, упродовж квітня - травня 2014 року не виконав наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, та подавав письмовий рапорт, на ім`я окупаційного командування Збройних Сил Російської Федерації, щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації.

Продовжуючи свою злочинну діяльність направлену на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України ОСОБА_3 приблизно у грудні 2014 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, прийняв військову присягу на вірність Російській Федерації, почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації « ІНФОРМАЦІЯ_5 », де і проходить службу по теперішній час, чим надав допомогу представникам іноземної держави в утворенні в складі Російської Федерації нових суб`єктів Республіки Крим та міста федерального значення Севастополя та допоміг іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, що призвело до забезпечення належного функціонування незаконно створених військових формувань та посилення заходів тимчасової окупації півострова.

Крім того, ОСОБА_3 достовірно знаючи, розуміючи та усвідомлюючи незаконність дій Верховної Ради АР Крим та Російської Федерації щодо приєднання території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації, діючи добровільно та умисно на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності України, бажаючи допомогти іноземній державі та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України, з метою зміцнення та посилення заходів тимчасової окупації території АР Крим, діючи в інтересах Російської Федерації, упродовж квітня - травня 2014 року не виконав наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 та військової частини НОМЕР_1 «Про організацію діяльності військової частини НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», відповідно до якого необхідно було здійснити перебазування ІНФОРМАЦІЯ_2 з території Автономної Республіки Крим до місця тимчасового базування - м. Запоріжжя та залишився на території тимчасово окупованої Російською Федерацією Автономної Республіки Крим та м, Севастополя, та подавав письмовий рапорт, на ім`я окупаційного командування Збройних Сил Російської Федерації, щодо виявленого ним бажання проходити службу в лавах Збройних Сил Російської Федерації. Тим самим, ОСОБА_3 вчинив умисні дії направленні на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на ухилення від проходження військової служби у лавах Збройних Сил України ОСОБА_3 приблизно у грудні 2014 року, більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не надалось за можливе, прийняв військову присяги на вірність Російській Федерації та почав проходити військову службу в підрозділі Збройних Сил Російської Федерації - « ІНФОРМАЦІЯ_5 », та на теперішній час на материкову частину України не повернувся.

2. Кваліфікація дій обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 необхідно кваліфікувати за:

- ч.1 ст.111 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014), оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у державній зраді, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості України, а саме: надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України;

- ч.1 ст.408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), оскільки він вчинив умисні дії, які виразилися у дезертирстві, тобто самовільному залишенні військової частини з метою ухилення від військової служби.

3. Підстави для здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia)

Судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_3 здійснювався у порядку спеціального судового провадження на підставі ухвали судді від 22.11.2023 за відсутності обвинуваченого.

У той же час обвинувачений ОСОБА_3 неодноразово викликався до суду за місцем свого проживання, яке розташоване на тимчасово окупованій території України ( АДРЕСА_1 ) через засоби масової інформації шляхом опублікування повісток про виклик у газеті «Урядовий кур`єр», а також шляхом розміщення оголошення про його виклик на офіційному веб-сайті Жовтневого районного суду м. Запоріжжя. Крім того, повістка про виклик обвинуваченого вручалась особисто його захиснику ОСОБА_5 .

Жодного разу обвинувачений ОСОБА_3 до суду не прибув, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подав, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслав, що свідчить про його небажання скористатися передбаченим діючим КПК України правами обвинуваченого.

За цих обставин допит обвинуваченого у судовому засіданні не здійснювався.

За цих обставин допит обвинуваченого у судовому засіданні не здійснювався.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин скоєння кримінальних правопорушень.

Так, винуватість ОСОБА_3 у скоєнні кримінальних правопорушень підтверджується наступними доказами.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що до березня 2014 року він разом з ОСОБА_3 служив в одній військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . У березні 2014 року війська РФ зайшли до АР Крим, після чого до військовослужбовців ВЧ НОМЕР_1 була доведена вимога керівного складу про те, що протягом трьох місяців всім потрібно вийти до тимчасового місця дислокації, а саме до м. Запоріжжя. Після чого, всі бажаючи військовослужбовці вийшли з анексованого півострову, а хто не бажав виходити, залишились там. Зазначає, що спочатку були організовані централізовані автобусні виїзди, пізніше військовослужбовці виїжджали своїми силами на особистому транспорті. Наголошує на тому, що після крайньої дати виїзду під час перевірки особистого складу ОСОБА_3 був відсутній, також після спливу певного часу, останній з анексованої АР Крим так і не виїхав. Зауважує на тому, що бачив відеозапис, на якому ОСОБА_3 приймав присягу на вірність РФ. Жодних поважних причин не виїзду ОСОБА_3 з анексованого півострову йому невідомо. Вважає, що ОСОБА_3 добровільно перейшов на бік ворога, оскільки жодного примусу від інших осіб до військовослужбовців України не було.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що на час 2014 року та на теперішній час він являється військовослужбовцем Збройних Сил України. Раніше проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 . Під час анексії АР Крим відбувалась облога військової частини. Потім керівництво зібрало всіх військовослужбовців у конференц-залі та довело до відома про те, що прийнято рішення про виїзд військовослужбовців до материкової частини України, у разі не бажання виїзду залишення на півострові. Після чого були складені відповідні списки, він та його побратими поїхали у відрядження на материкову частину України. Зазначає, що особисто з ним ОСОБА_3 на материкову частину України не виходив, у списках реєстрації прізвище останнього зазначено не було, тому є всі підстави вважати, що ОСОБА_3 залишився на анексованій території. Наголошує на тому, що бачив ОСОБА_3 на відеозаписі у складі збройних сил РФ. Крім того, зауважив на тому, що ніхто не примушував залишатись або виїжджати, всі події відбувались прозоро та кожен зробив свій вибір самостійно. Представників РФ він не бачив, можливо вони спілкувались з керівництвом, однак подробиці їх спілкування йому невідомі. Зазначає, що приблизно у серпні 2014 року всім військовослужбовцям, які вийшли з території АР Крим була надана можливість написати рапорт та звільнитись з лав Збройних Сил України, однак ОСОБА_3 та інші особи, які залишились на території півострову одразу почали отримувати велику грошову винагороду та працювати на представників РФ.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що у 2014 році він служив на посаді старшого інженера випробувачів у ВЧ НОМЕР_1 , яка була розташована у м. Феодосія. По ходу служби знайомий з ОСОБА_3 , оскільки останній теж служив у ВЧ НОМЕР_1 у службі тилу. 21 березня 2014 року командир ВЧ дав наказ на вихід військовослужбовців на місце тимчасово дислокації у м. Запоріжжя. Наступного дня почалося виведення військової частини до місця тимчасової дислокації. ОСОБА_3 на місці тимчасової дислокації у м. Запоріжжя та у місці основної дислокації у м. Черкаси ОСОБА_3 жодного разу так і не з`явився. Додатково зазначив, що для виїзду з анексованого півострову командування надало військовослужбовцям чотири місяці. Спочатку військовослужбовці виїжджали автобусами, а решта військовослужбовців виїжджали своїм особистим транспортом або ж громадянським. Наголосив на тому, що бачив відеоролик, на якому ОСОБА_3 прийняв присягу на вірність РФ. Крім того, додав, що жодного тиску з боку представників РФ не було.

Крім того, провина ОСОБА_3 у скоєнні злочинів передбачених ч.1 ст.111, ч.1 ст.408 КК України підтверджується наступними доказами:

- протоколом огляду предметів та документів від 22 листопада 2021 року, відповідно до якого встановлено, що на сайті YouTube, за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_6 розміщено відеозапис під назвою «присяга ПРЕДАТЕЛЕЙ». Переглядом вказаного відеозапису зображено проведення урочистих заходів військової присяги на вірність РФ з боку Державного авіаційного наукового іспитового центру. Подальшим переглядом відеозапису встановлено, що у період часу з 13 хв 15 сек до 14 хв 13 сек ОСОБА_3 віддає честь невідомій особі та приймає військову присягу. Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 11-17);

- протоколом огляду предмету від 11 серпня 2021 року, відповідно до якого старший оперуповноважений на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБ України майор ОСОБА_12 за участі свідка: ОСОБА_9 , на виконання доручення старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь (від 09.07.2021 № 17-02/17-13-52/6343-21) провів огляд мережі Інтернет, з метою встановлення наявності відеозаписів, на яких зафіксовано факт здійснення військової присяги на вірність РФ громадянином України, колишнім військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ЗС України, підполковником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді відеозапису свідок ОСОБА_9 помітив, що під час проведення урочистих заходів військову присягу на вірність РФ приймає полковник ОСОБА_3 (на 13 хв 20 сек 14 хв 12 сек). Свідок повідомив, що вказана особа є колишнім військовослужбовцем на той час Державного науково-випробувального центру ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Крім того, на сайті «Центра исследования признаков преступлений против национальной безопасности Украины, мира, безопасности человечества и международного правопорядка «Миротворец»» розміщено зображення підполковника ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_9 також повідомив, що вказана особа є військовослужбовцем на той час ІНФОРМАЦІЯ_7 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 20-25);

- протоколом огляду предмету від 09 серпня 2021 року, відповідно до якого старший оперуповноважений на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБ України майор ОСОБА_12 за участі свідка: ОСОБА_10 , на виконання доручення старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь (від 09.07.2021 № 17-02/17-13-52/6343-21) провів огляд мережі Інтернет, з метою встановлення наявності відеозаписів, на яких зафіксовано факт здійснення військової присяги на вірність РФ громадянином України, колишнім військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ЗС України, підполковником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді відеозапису свідок ОСОБА_10 помітив, що під час проведення урочистих заходів військову присягу на вірність РФ приймає полковник ОСОБА_3 (на 13 хв 20 сек 14 хв 12 сек). Свідок повідомив, що вказана особа є колишнім військовослужбовцем на той час Державного науково-випробувального центру ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Крім того, на сайті «Центра исследования признаков преступлений против национальной безопасности Украины, мира, безопасности человечества и международного правопорядка «Миротворец»» розміщено зображення підполковника ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_10 повідомив, що вказана особа є військовослужбовцем на той час ІНФОРМАЦІЯ_7 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 26-31);

- протоколом огляду предмету від 10 серпня 2021 року, відповідно до якого старший оперуповноважений на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБ України майор ОСОБА_12 за участі свідка: ОСОБА_13 , на виконання доручення старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь (від 09.07.2021 № 17-02/17-13-52/6343-21) провів огляд мережі Інтернет, з метою встановлення наявності відеозаписів, на яких зафіксовано факт здійснення військової присяги на вірність РФ громадянином України, колишнім військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ЗС України, підполковником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді відеозапису свідок ОСОБА_13 помітив, що під час проведення урочистих заходів військову присягу на вірність РФ приймає полковник ОСОБА_3 (на 13 хв 20 сек 14 хв 12 сек). Свідок повідомив, що вказана особа є колишнім військовослужбовцем на той час Державного науково-випробувального центру ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Крім того, на сайті «Центра исследования признаков преступлений против национальной безопасности Украины, мира, безопасности человечества и международного правопорядка «Миротворец»» розміщено зображення підполковника ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_13 повідомив, що вказана особа є військовослужбовцем на той час ІНФОРМАЦІЯ_7 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 32-37);

- протоколом огляду предмету від 12 серпня 2021 року, відповідно до якого старший оперуповноважений на особливо важливих об`єктах 1 відділу 8 управління ДВКР СБ України майор ОСОБА_12 за участі свідка: ОСОБА_11 , на виконання доручення старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Запоріжжя) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополь (від 09.07.2021 № 17-02/17-13-52/6343-21) провів огляд мережі Інтернет, з метою встановлення наявності відеозаписів, на яких зафіксовано факт здійснення військової присяги на вірність РФ громадянином України, колишнім військовослужбовцем ВЧ НОМЕР_1 ЗС України, підполковником ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При огляді відеозапису свідок ОСОБА_11 помітив, що під час проведення урочистих заходів військову присягу на вірність РФ приймає полковник ОСОБА_3 (на 13 хв 20 сек 14 хв 12 сек). Свідок повідомив, що вказана особа є колишнім військовослужбовцем на той час Державного науково-випробувального центру ЗСУ (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Крім того, на сайті «Центра исследования признаков преступлений против национальной безопасности Украины, мира, безопасности человечества и международного правопорядка «Миротворец»» розміщено зображення підполковника ОСОБА_3 та свідок ОСОБА_11 ідентично повідомив, що вказана особа є військовослужбовцем на той час ІНФОРМАЦІЯ_7 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ). Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 38-43);

- копією особової справи ОСОБА_3 ( т.2 а.с. 44-85);

- копією витягу з наказу першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України (по особовому складу) № 108 від 03 квітня 2015 відповідно до якого колишнього майора ОСОБА_3 , колишнього старшого офіцера заступника начальника тилу звільнено з військової служби у запас за пунктом «ж» (у зв`язку з позбавленням військового звання в дисциплінарному порядку) та виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року ( т.2 а.с. 86);

- копією витягу з наказу начальника Генерального штабу Головнокомандувача Збройних Сил України № 75 від 21.04.2015, відповідно до якого колишнього майора ОСОБА_3 , колишнього старшого офіцера заступника начальника тилу виключено зі списків особового складу Збройних Сил України з 21 березня 2015 року та направлено на військовий облік до Дніпропетровського районного у місті Києві військового комісаріату ( т.2 а.с. 87);

- копією листа командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_14 № 70/1/391 від 01.02.2021, відповідно до якого ОСОБА_3 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді старшого офіцеру заступника начальника тилу, до материкової України у визначені місця дислокації у складі ВЧ НОМЕР_1 з АР Крим ОСОБА_3 не прибував ( т.2 а.с. 94-96);

- копією заяви заступника начальника 8 управління Департаменту військової контррозвідки полковника ОСОБА_15 № 17/8/1-2386нт від 14.07.2021 «Щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 » ( т.2 а.с. 114-115);

- копією заяви заступника начальника 8 управління Департаменту військової контррозвідки полковника ОСОБА_15 № 17/8/1-1766нт від 11.05.2021 «Щодо вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_3 » ( т.2 а.с. 116-118);

- повідомленням № 17/8/1-1764нт від 11.05.2021 про протиправне діяння, що містить ознаки злочину, відповідно до якого 11 травня 2021 року у м. Чернігів встановлено, що колишній офіцер заступник начальника тилу ІНФОРМАЦІЯ_2 (ВЧ НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 (колишнє умовне найменування ВЧ НОМЕР_2 ), підполковник ОСОБА_3 умисно не виконував наказ вищого командування держави та ЗС України про виведення особового складу, техніки та озброєння частини із АР Криму на територію материкової України, порушив Присягу Україні та перейшов на бік ворога в період збройного конфлікту. При цьому закликав своїх військовослужбовців до переходу на службу у військові формування РФ. Надає сприяння РФ, шляхом організації, проведенні й часті у проведенні випробувань новітніх зразків озброєння та військової техніки за потребою ЗС РФ ( т.2 а.с. 119);

- акт огляду від 21 січня 2021 року, відповідно до якого старший оперуповноважений на ОВО ІНФОРМАЦІЯ_8 в присутності військовослужбовця в/ч НОМЕР_3 ОСОБА_16 та військовослужбовця в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_17 , з метою фіксації та документування відомостей щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України, колишнім військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянином України, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , провів огляд сайту «Youtube» у всесвітній мережі Інтернет за ідентифікатором «присяга ПРИДАТЕЛЕЙ». Змістом даного відео є прийняття військової присяги на вірність РФ колишніми військовослужбовцями ЗСУ та зарахування їх на військову службу в « ІНФОРМАЦІЯ_5 », дислокованого та тимчасово окупованій території АР Крим. На відеоряді зображено аеродром « ІНФОРМАЦІЯ_9 », який на момент відзняття відео розташований на тимчасово окупованій території військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України (смт Кіровське ТОТ АР Крим). Де урочисто винесено та встановлено державний прапор Російської Федерації. Всі військовослужбовці вдягнені у військову форму Збройних Сил Російської Федерації, синього (для льотного складу) та зеленого камуфляжного забарвлення. Із знаками розрізнення (погонами) російського зразка та спеціалізованими шевронами частини на правому рукаві курток й шевронами на лівому рукаві курток з прапором Російської Федерації і знаком, тотожним з державним гербом Російської Федерації, адаптованим під емблему ВВС РФ. На території аеродрому знаходяться командування ВВС РФ в особі генерал-майора Збройних Сил Російської Федерації (установчі дані відсутні), представники окупаційної адміністрації РФ в Криму, військові пенсіонери, духовенство та колишні військовослужбовці Збройних Сил України. Зокрема, під час проведення урочистих заходів військову присягу на вірність Російській Федерації прийняв майор ОСОБА_3 (на 13 хв 35 сек), який є колишнім військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_7 (в/ч НОМЕР_1 АДРЕСА_1 ), на даний час Державний науково-дослідний інститут випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки (в/ч НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ). Відеозапис було оглянуто в судовому засіданні ( т.2 а.с. 120-145);

- копію відповіді на запит ТВО начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки ОСОБА_18 № 21/2/2/36 від 05 січня 2022 року, відповідно до якого ВЧ НОМЕР_1 відповідно до Плану тимчасової передислокації військових частин ЗСУ з території АРК в 2014 році була тимчасово закріплена (перебувала на видах забезпечення) за в/ч НОМЕР_5 , за адресою: АДРЕСА_3 ( т.2 а.с. 148);

- лист т.в.о. начальника 1 відділу 8 управління Департаменту військової контррозвідки СБУ ОСОБА_19 № 17/8/1-2042нт від 18.11.2022 відповідно до якого, у 2014 році під час анексії АРК російськими військами, ВЧ НОМЕР_1 була тимчасово передислокована до м. Запоріжжя, де перебувала на видах забезпечення та закріплена за військовою частиною НОМЕР_5 ( АДРЕСА_4 ). Також встановлено, що відповідно до спільної директиви МОУ та ГШ ЗСУ № Д-1 від 06.05.2014 строк прибуття військовослужбовців ЗСУ з тимчасово окупованої території України було визначено до 12.05.2014 ( т.2 а.с. 150);

- лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_20 №17/8/1-790 нт від 21.07.2022, відповідно до якого за наявними даними у березні 2014 року, під час незаконної анексії АРК РФ ОСОБА_3 умисно не виконав наказ вищого командування держави та ЗС України про виведення особового складу, техніки та озброєння ВЧ НОМЕР_1 на територію материкової України й залишився на тимчасово окупованій території АР Крим. Встановлено, що на даний час ОСОБА_3 проживає та проходить військову службу у лавах Збройних Сил РФ на тимчасово окупованій території АР Крим. Разом з цим, наявні в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформація вказує на відсутність перетинів державного кордону України та ліній розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями й тимчасово окупованою територію АР Крим ОСОБА_3 ( т.2 а.с. 151);

- лист начальника ІНФОРМАЦІЯ_10 ОСОБА_20 № 17/8/1-3151нт від 03.09.2021 відповідно до якого за наявними даними у березні 2014 року, під час незаконної анексії АРК, РФ, ОСОБА_3 умисно не виконав наказ вищого командування держави та ЗС України про виведення особового складу, техніки та озброєння ВЧ НОМЕР_1 на територію материкової України й залишився на тимчасово окупованій території АР Крим. Встановлено, що на даний час ОСОБА_3 проживає та проходить військову службу у лавах Збройних Сил РФ на тимчасово окупованій території АР Крим. Разом з цим, наявні в Адміністрації Державної прикордонної служби України інформація вказує на відсутність перетинів державного кордону України та ліній розмежування в межах з Донецькою та Луганською областями й тимчасово окупованою територію АР Крим ОСОБА_3 ( т.2 а.с. 152).

5. Мотиви суду

5.1 Чи належить обвинувачений до суб`єкту кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111 (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014) та ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001)

Зі змісту диспозиції ст. 111 КК України убачається, що суб`єктом цього кримінального правопорушення може бути лише громадянин України.

Наявність у ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , громадянства України підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_6 , виданого Кіровським РВ ГУ УМВС України в АР Крим 16 листопада 2006 року, який міститься в матеріалах особової справи обвинуваченого (т.2 а.с. 83-84). Даних про те, що ОСОБА_3 вчиняв дії, спрямовані на вихід із громадянства України у період до грудня 2014 року матеріали кримінального провадження не містять.

Отже, ОСОБА_3 є суб`єктом кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014).

Також, під час судового засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 перебував на військовій службі, а саме: відповідно до наказу КПС ЗСУ № 542 від 30.10.2013 майора ОСОБА_3 призначено на посаду старшого офіцера - заступника начальника тилу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ), яку останній обіймав до 03.04.2015 ( т.2 а.с. 49-50), тобто є суб`єктом відповідальності за вчинення військового кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

5.2. Щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченого за ч.1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що у березні 2014 року до ОСОБА_3 та інших військовослужбовців ВЧ НОМЕР_7 було доведено до відома наказ начальника Генерального штабу «Про організацію діяльності військової частини ВЧ НОМЕР_1 в умовах особливого періоду у місцях тимчасової дислокації», згідно якого тимчасова дислокація НОМЕР_1 була визначена у АДРЕСА_4 , що підтверджується копією відповіді на запит ТВО начальника Державного науково-дослідного інституту випробувань і сертифікації озброєння та військової техніки ОСОБА_18 № 21/2/2/36 від 05 січня 2022 року ( т.2. а.с. 148).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що у березні 2014 року після отримання наказу про передислокацію усьому особовому складу було надано близько чотирьох місяців на переміщення до м. Запоріжжя, але ОСОБА_3 за новим місцем дислокації не з`явився.

Більш того, з відеозапису моменту прийняття військової присяги на вірність РФ колишніми військовослужбовцями ЗСУ та зарахування їх на військову службу в « ІНФОРМАЦІЯ_5 », дислокованого та тимчасово окупованій території АР Крим, який був відтворений у судовому засіданні, судом встановлено, що у грудні 2014 року ОСОБА_3 серед інших військовослужбовців приймає присягу на вірність РФ, що свідчить про його остаточне рішення ухилитися від проходження військової служби у Збройних Силах України, тобто моментом вчинення цього кримінального правопорушення є грудень 2014 року.

Відповідно до ч.2 ст. 4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Так, аналіз змісту Кримінального Кодексу України, зокрема статті 408 КК України свідчить про те, що станом на грудень 2014 року стаття 408 КК України діяла у такій редакції:

«1. Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу - караються позбавленням волі на строк від двох до п`яти років.

2. Дезертирство із зброєю або за попередньою змовою групою осіб - карається позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

3. Діяння, передбачене частинами першою або другою цієї статті, вчинене в умовах воєнного стану або в бойовій обстановці, - карається позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років»

При цьому, суд вважає необхідним зауважити, що не дивлячись на введення в Україні особливого періоду з 17.03.2014 року, кримінальна відповідальність за вчинення дезертирства в умовах особливого періоду була встановлена лише з 05 березня 2015 року, тому суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_3 , який вчинив кримінальне правопорушення у грудні 2014 року, правильно кваліфіковані органом досудового розслідування саме за ч.1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001).

5.3. Щодо дотримання правил територіальної підсудності розгляду даного кримінального правопорушення

Так, відповідно до ухвали Запорізького апеляційного суду від 07.08.2023 кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст. 408, ч.1 ст. 111 КК України було направлено до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя тобто за місцем закінчення кримінального провадження, яке відбулось у приміщенні Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону за адресою: м. Запоріжжя, вул.. Базарна, 2.

5.4 Щодо доведеності провини обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

У судовому засіданні захисник вказував на недостатність доказів провини обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину, зокрема звернув увагу на те, що свідки, які були викликані до суду стороною обвинувачення, особисто не бачили ОСОБА_3 після анексії Криму, з ним не товаришували, причини залишення останнього на тимчасово окупованій території суду не повідомили. Фактично прокурор спивався у суді лише на відеозапис моменту прийняття присяги на вірність РФ, яку зачитує ОСОБА_3 , з якого неможливо встановити дійсні мотиви його вчинку, тому звинувачення його у державній зраді є необгрунтованим.

Суд не погоджується із доводами захисника та зауважує, що свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 повідомили суду, що впізнали ОСОБА_3 на відеозаписі, який їм продемонстрував слідчий, оскільки тривалий час перебували із ним на службі в одній військовій частині. Окремо вказали, що після окупації АР Крим, їх керівництво довело до всіх військовослужбовців пропозицію або виїзжати на материкову територію України, або переходити на службу до РФ, жодного примусу або тиску на них ніхто не чинив, усім було надано достатньо часу, щоб прийняти власне рішення та організувати виїзд разом із родиною. Про те, що у ОСОБА_3 були якісь особливо складні сімейні або особисті проблемі, які б перешкодили його виїзду, їм невідомо.

Отже, урахувавши пояснення свідків, проаналізувавши відеозапис прийняття присяги ОСОБА_3 на вірність РФ, а також дослідивши усі інші письмові докази, надані стороною обвинувачення, суд приходить до висновку, що провина ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і за ч.1 ст. 408 КК України, і за ч.1 ст. 111 КК України тощо.

6. Обґрунтування щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.

Окремо суддею встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Про час та дату всіх судових засідань ОСОБА_3 повідомлявся у передбачений законом спосіб через опублікування виклику у газеті «Урядовий кур`єр», оголошення про його виклик також публікувались на офіційному веб-сайті судової влади України, повістка про його виклик вручалась захиснику.

7. Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено.

8. Мотиви призначення покарання.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001) у грудні 2014 року, за вчинення кого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років, та, відповідно до ст. 12 КК Укарїни відноситься до нетяжких кримінальних правопорушень. При цьому досудове розслідування за вказаним епізодом злочинної діяльності було розпочато органом досудового розслідування лише 22.07.2021, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань ( т.2 а.с. 102).

Згідно ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3) п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Тобто, строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України, сплили у грудні 2019 року. Ці строки не зупинялись та не переривались через те, що досудове розслідування цього кримінального провадження не було розпочато.

Відповідно до абзацу третього частини сьомої статтв 284 КПК України у разі якщо суд встановить наявність підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, суд на будь-якій стадії судового провадження зобов`язаний з`ясувати та врахувати думку обвинуваченого щодо закриття кримінального провадження.

Беручи до уваги, що розгляд цього кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого, що позбавляє суд можливості з`ясувати його думку з питання закриття кримінального провадженні у цій частині, суд керується положеннями ч.5 ст. 74 КК України, відповідно до якої особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу, та приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_3 від покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 408 КК України.

Водночас, суд ураховує, що обвинувачений ОСОБА_3 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 111 КК України, яке згідно ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, мешкає на тимчасово окупованій території України, відомостей щодо наявності у обвинуваченого родини та неповнолітніх дітей на утриманні матеріали провадження не містять.

На підставі викладеного, беручи до уваги обставини скоєння ОСОБА_3 злочину, тяжкість кримінального правопорушення, ураховуючи дані біографії обвинуваченого, зокрема, перебування обвинуваченого на момент вчинення державної зради на військовій службі, що значно підвищує ступінь суспільної небезпеки вчиненого, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі із конфіскацією усього майна, вважаючи, що це буде необхідним і достатнім для виконання його мети: виховання особи, яка вчинила кримінальне правопорушення в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових злочинів як ним самим, так і іншими особами. Підстав для застосування ст. 69 КК України не має.

9. Мотиви ухвалення рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження

Оскільки під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався запобіжний захід, а також інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались, суд приходить до висновку, що підстав для їх застосування до моменту набрання вироком суду законної сили також немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.111 КК України (в редакції Закону № 1689-VII від 07.10.2014), та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 13 (тринадцять) років із конфіскацією всього належного йому майна.

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.408 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_3 звільнити від призначеного основного покарання за ч.1 ст. 408 КК України (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001) у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Строк відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_3 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_3 не обирати.

Речові докази:

- чотири диски із відеозаписами зберігати у матеріалах провадження суду.

Вирок набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення надіслати захиснику у порядку аб. 6 ч.3 ст. 323 КПК України та вручити прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя ОСОБА_1