Провадження № 1-кп/204/312/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження № 0000661, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03.10.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Сватове Луганської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, утриманців не маючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Сватове Луганської області, українця, громадянина України, з неповною середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, утриманців не маючого, раніше судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська здійснюється судовий розгляд вищевказаного кримінального провадження.

Прокурор подав до суду клопотання про продовження строків застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Клопотання прокурора обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого, у разі доведення їх винуватості в суді, їм загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Обвинувачений ОСОБА_6 зареєстрований у м. Сватове Луганської області, яке на даний час знаходиться в окупації РФ, обвинувачений ОСОБА_7 постійного місця мешкання не має. Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачені виїхали до іншої області з метою переховування від органів досудового розслідування. Усвідомлюючи міру покарання, яка загрожує обвинуваченим, у разі визнання винуватими, останні можуть чинити незаконний вплив та тиск на свідків. Обвинувачені не мають достатнього джерела доходу, офіційного місця роботи, що в сукупності з тим, що ОСОБА_7 є раніше судимим може спричинити вчинення останніми інших корисливих кримінальних правопорушень задля забезпечення життєдіяльності. Більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора в повному обсязі.

Захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення клопотань прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою заперечував, зазначивши, що ризики у кримінальному провадженні значно зменшились. Просив суд обрати обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави. Захисник в судовому засіданні наголошував, що існуючі ризики у даному кримінальному провадженні зменшились відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав думку захисника, та просив суд застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав думку захисника.

Вивчивши подані прокурором клопотання, вислухавши позиції учасників судового розгляду, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

При розгляді клопотання прокурора судом враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою гарантоване основоположне право на свободу та недоторканість, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин.

Тримання під вартою відповідно до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто, суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

Також при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим суд враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Як зазначив Європейський суд з прав людини, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova («Бекчиєв проти Молдови») § 58).

Крім цього, враховуючи практику Європейського суду та положення ч.1 ст. 178 КПК України, при розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою суд бере до уваги характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. При цьому практика ЄСПЛ виходить з того, що тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна розглядати як обставину, що може спонукати його до втечі (рішення у справах «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, «Ілійков проти Болгарії»)

Продовження строку тримання під вартою, як підстава для втручання в право особи на свободу, має містити його обґрунтування, доцільність, аналіз ризиків у конкретних обставинах та інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. («W проти Швейцарії», «Тейс проти Румунії» та ін.).

Відповідно до КПК України обвинуваченням є твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом, а тому питання обґрунтованості підозри на даній стадії не є предметом під час судового розгляду, у тому числі з огляду на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вже пред`явлене обвинувачення, яке є твердженням про вчинення ними інкримінованого злочину, а не обґрунтованим припущенням, що особи, про яких йдеться, могли вчинити правопорушення, що мало місце коли останні перебували у процесуальному статусі підозрюваних.

Надаючи оцінку доводам клопотання щодо наявності існування ризиків, які зумовлюють необхідність продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, доводам захисника про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу на більш м`який, суд враховує наступне.

Щодо існування ризику переховування обвинувачених від суду, то вказаний ризик суд вважає доведеним, виходячи з того, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення за вчинення якого, у разі доведення їх винуватості в суді, їм загрожує покарання у вигляді виключно позбавлення волі на строк від 8 до 15 років із конфіскацією майна. Обвинувачені неодружені, утриманців не мають, не працевлаштовані, отже офіційного джерела доходу не мають, обвинувачений ОСОБА_6 раніше судимий, таким чином обвинувачені характеризуються відсутністю стійних соціальних зв`язків та міцних стримуючих факторів, отже є підстави вважати, що перебуваючи на свободі та під загрозою можливого застосування покарання за скоєне, у разі визнання винуватими у вчиненні злочину, обвинувачені можуть переховуватися від суду, у тому числі й на території РФ, враховуючи режим воєнного стану на території України.

Оскільки в обвинувачених відсутнє законне джерело доходу, яке здатне забезпечити рівень їх життя, наявна схильність до вчинення кримінальних правопорушень, з огляду на судимість ОСОБА_6 за вчинення умисного злочину, існує ризик продовження обвинуваченими вчинення кримінальних правопорушень.

Щодо ризику незаконного впливу обвинувачених на потерпілих та свідків, суд зазначає, що оскільки потерпілі та свідки у даному кримінальному допитані судом, існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, прокурором не доведено.

Таким чином, хоча з плином часу ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зменшуються, зокрема, відсутній ризик впливу обвинувачених на потерпілу та свідків, однак, дані обставини з урахуванням вищевикладеного та стадії судового провадження не можуть слугувати достатньою підставою для застосування до обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою з урахуванням продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слід зазначити, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених та зможе запобігти зазначеним вище, встановленим судом ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не дозволить здійснювати дієвий контроль за поведінкою обвинувачених, забезпечити виконання покладених на них обов`язків, не зменшить до прийнятного рівня існуючі ризики кримінального провадження, відтак суд не знаходить підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у кримінальному провадженні на більш м`який.

Враховуючи доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, дійсних та існуючих ризиків, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання винуватими та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у їх права і свободи особи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів.

Крім того, при вирішенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, суд керується тим, що повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, враховуючи характер інкримінованого обвинуваченим діяння, відсутність постійного місця мешкання, інформації про працевлаштування, суд вважає, що належна процесуальна поведінка обвинувачених може бути забезпечена лише шляхом застосування до них запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.Таким чином, на підставі викладеного, клопотання сторони захисту про визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369-372, 376, 392-393 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 задовольнити.

Клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 24 серпня 2024 року, включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 24 серпня 2024 року, включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну ОСОБА_7 запобіжного заходу із взяття під варту на більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою або визначення розміру застави - відмовити.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 28.06.2024 року.

Суддя ОСОБА_1