Справа № 460/1572/18
Провадження №1-кп/944/85/24
25.06.2024 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
у провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України.
У судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявив відвід прокурору ОСОБА_3 з огляду на те, що 31.10.2023 в судовому засіданні прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 подано до суду постанову від 21.04.2023 про зміну групи прокурорів у кримінальному провадженні, якою прокурора ОСОБА_3 уповноважено на здійснення процесуального керівництва в кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України. Сторона захисту вважає, що прокурор ОСОБА_3 , є неналежним прокурором у даному кримінальному проваджені, оскільки його включення до складу групи прокурорів здійснено з порушенням вимог ст. 37 КПК України, а також з порушенням вимог ст. 17 Закону України "Про прокуратуру". Як вбачається зі змісту постанови, така винесена першим заступником керівника Львівської обласної прокуратури щодо прокурора Яворівської окружної прокуратури Львівської області, що суперечить приписам закону, оскільки керівником вищого рівня для прокурора окружної прокуратури, є керівник окружної прокуратури чи його перший заступник або заступник відповідно до розподілу обов`язків. Крім того, необхідність зміни групи прокурорів мотивовано «метою забезпечення найбільш ефективного підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні та проведення швидкого та повного, судового розгляду». Однак, дана обставина є такою, що не відповідає підставам, за яких, відповідно до ст. 37 КПК України, може бути здійснена заміна прокурора. Враховуючи викладене, вважає, що прокурор Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 є неналежним прокурором у даному кримінальному проваджені, у зв`язку з чим, на думку сторони захисту, існують обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в неупередженості та легітимності прокурора ОСОБА_3 .
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 та його захисники ОСОБА_5 , ОСОБА_6 підтримали заяву про відвід прокурора.
Прокурор ОСОБА_3 заперечив проти задоволення заяви про його відвід від участі у кримінальному провадженні, обґрунтовуючи свою позицію тим, що він не є упередженим у кримінальному провадженні, а наведені доводи сторони захисту, ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях адвоката.
Заслухавши думки учасників судового розгляду та дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.
Прокурор є одним з учасників кримінального провадження, що належить до сторони обвинувачення і на якого п. 1 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України покладено функцію підтримання публічного обвинувачення в суді.
Правовий інститут відводу є механізмом, спрямованим забезпечити виконання прокурором своїх професійних обов`язків об`єктивно, неупереджено та без будь-яких форм дискримінації. Правові підстави для відводу прокурора визначені ч. 1 ст. 77 КПК України.
Відвід може бути ініційований особою, яка бере участь у кримінальному провадженні, однак він повинен бути вмотивований, що передбачено ч. 2 та 5 ст. 80 КПК України.
Серед підстав для відводу прокурора, визначених у ст. 77 КПК України, за яких прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні, поміж іншого передбачено, існування інших обставин, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
В силу приписів ч. 1 ст. 36 КПК України, прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові та інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення прокурора.
Прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений, зокрема, підтримувати державне обвинувачення в суді, відмовлятися від підтримання державного обвинувачення, змінювати його або висувати додаткове обвинувачення у порядку, встановленому цим Кодексом (п.15 ч. 2 ст. 36 КПК України).
Відповідно до ч. 1 та 2 ст.37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначити групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. Прокурор здійснює повноваження прокурора у кримінальному провадженні з його початку до завершення. Здійснення повноважень прокурора в цьому самому кримінальному провадженні іншим прокурором можливе лише у випадках, передбачених частинами 4 та 5 статті 36,частиною 3 статті 313,частиною 2 статті 341 цього Кодексу та частиною 3 цієї статті.
Отже, визначення керівником органу прокуратури прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні є кримінально-процесуальним рішенням, яке утворює, змінює чи припиняє права і обов`язки, тобто має правові наслідки, в конкретному кримінальному провадженні з його початку до завершення та за процесуальною формою має бути передбачено (встановлено) кримінальним процесуальним законом.
Надання прав, покладення обов`язків та визначення обсягу відповідальності за своєю юридичною природою потребує письмової форми заради уникнення суб`єктивізму та забезпечення правової визначеності.
КПК України у ст.110 визначає, що процесуальними рішеннями є всі рішення органів досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду. Рішення слідчого, прокурора приймається у формі постанови. Постанова виноситься у випадках, передбачених цим Кодексом, а також коли слідчий, прокурор визнає це за необхідне.
Хоча приписи ст. 37 КПК України і не передбачають для керівника органу прокуратури специфічної форми рішення про визначення прокурора (групи прокурорів), який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, така процесуальна форма вбачається, із тлумачення положень ст.110 КПК України у взаємозв`язку із положеннями ст.36 КПК України.
Виконання вимог кримінального процесуального закону забезпечуються дотриманням кримінальної процесуальної форми, тобто пов`язана із дотриманням гарантій прав і свобод учасників кримінального провадження щодо будь-яких дій та рішень владних суб`єктів кримінального провадження, зокрема: щодо гарантій оскарження та можливості перевірки законності таких рішень, перевірки безсторонності та об`єктивності владних суб`єктів.
У свою чергу постанова керівника відповідного органу прокуратури про призначення (визначення) прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, у тому числі, постанова слідчого, дізнавача, прокурора виготовляється на офіційному бланку та підписується службовою особою, яка прийняла відповідне процесуальне рішення.
В даному випадку 21.04.2023 постановою першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_7 , з урахуванням кадрових змін, а також з метою забезпечення найбільш ефективного підтримання державного обвинувачення у даному кримінальному провадженні та проведення швидкого та повного судового розгляду, виникла необхідність у зміні групи прокурорів, зокрема, призначено прокурора Яворівської окружної прокуратури ОСОБА_3 .
Таким чином, прокурор ОСОБА_3 згідно з приписами ст. 36, 37 КПК України має відповідні повноваження прокурора у цьому кримінальному провадженні, яке є предметом судового розгляду.
Як підставу для відводу прокурору захисник обвинуваченого посилається на приписи п.3 ч. 1 ст. 77 КПК України, які обумовлюють, що прокурор не має права брати участь у кримінальному провадженні: якщо він особисто заінтересований в результатах кримінального провадження або існують інші обставини, які викликають обґрунтовані сумніви в його неупередженості.
Слід зауважити, що з юридичної точки зору іншими обставинами, в розрізі п.3 ч. 1 ст. 77 КПК України, можуть бути: надання особою консультацій чи інших послуг як напередодні, так і в процесі провадження; перебування її в дружніх або неприязних стосунках з будь-ким із учасників провадження, у службовій, матеріальній чи іншій залежності від них, а також в інших відносинах, що викликають сумніви в неупередженості, в тому числі в дружніх або неприязних стосунках з особами, які беруть участь у кримінальному провадженні (ухвала Великої Палати Верховного Суду від 23 лютого 2021 року у провадженні № 13-66зво20), однак про них в заяві захисника обвинуваченого мова не йдеться.
Заявлений відвід не містить належних об`єктивних даних, які б свідчили про наявність підстав для відводу прокурора, що передбачені наведеною нормою права. Заявлений відвід зводиться по суті до незгоди дій прокурора щодо участі у судовому засіданні та припущень щодо упередженості прокурора, без вказівки на будь-які факти.
З цього приводу слід зазначити, що одним з елементів процесуальної самостійності прокурора є повноваження з прийняття процесуальних рішень у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, здійснення інших повноважень, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України.
Тобто, діюче кримінальне процесуальне законодавство України передбачає, що прокурор, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності.
Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.
Процесуальна самостійність прокурора і його свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.
Відповідно, уважати проявом упередженості реалізацією прокурором своїх повноважень щодо учинення певних дій, або ж навпаки їх не вчинення, а також трактування стороною захисту норм Кримінального процесуального кодексу України за своїм внутрішнім переконанням, на думку суду, підстав немає.
У ст. 22 КПК України визначена така засада кримінального провадження як змагальність сторін, яка передбачає самостійне обстоювання учасниками кримінального провадження їхніх правових позицій. Таке обстоювання полягає не лише у повідомленні суду своєї позиції та її належній аргументації, а й у доведенні відповідними засобами доказування певних обставин чи фактів, на яких вона ґрунтується, що слідує з положень ч. 5 ст. 80 КПК України.
Тобто, обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними. Відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні.
Для встановлення наявності ознак зацікавленості мають бути викладені такі доводи, які обґрунтовано підтвердять сумнів в упередженості прокурора, вкажуть на наявність суб`єктивного або об`єктивного критерію.
Кримінальний процесуальний закон зобов`язує суд ухвалювати рішення на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, що є ознакою обґрунтованості судового рішення (ч. 3 ст. 370 КПК України). А тому, при оцінці питання наявності обставин визначених ст. 77 КПК України, суд не може покладатися виключно на повідомлення учасника кримінального провадження щодо певних обставин, тобто презюмувати їх достовірність.
Проаналізувавши доводи заявника, окрім вище досліджених, котрі були наведені ним, як передумова відводу, судом зауважується, що внутрішні переконання заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації, не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості прокурора.
Сама ж по собі незгода захисника з діями прокурора у кримінальному провадженні, чи рішеннями організаційного характеру в кримінальному провадженні не є підставою відводу.
Також незгода щодо мотивування при прийнятті постанови про зміну групи прокурорів не є підставою для відводу у цьому кримінальному провадженні.
Дослідивши обставини, зазначені в заяві про відвід, суд дійшов висновку, що вказана заява про відвід прокурора не містить підстав, зазначених у п. 3 ч.1 ст. 77 КПК України, оскільки обставини, на які вказує захисник адвокат ОСОБА_5 є його особистою суб`єктивною думкою і не відносяться до обставин, які дають підстави для висновку про заінтересованість та/або упередженість прокурора Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 та не відносяться до тих обставин, з якими законодавець пов`язує відвід прокурора.
Враховуючи викладене, заява про відвід прокурора не підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 1, 2, 7, 8, 9, 22, 36, 37, 77, 80, 88, 110, 314, 369, 372, ч. 2 ст. 392, ч.5 ст. 532, ст. 533 КПК України, суд
у задоволенні заяви захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про відвід прокурора - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1