УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2024 року

м. Київ

Справа № 363/3183/22

Провадження № 51-513 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 2861 КК України.

Зміст судових рішень та встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 2861 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим та засуджено за вчинення кримінального правопорушення за наступних обставин.

28 липня 2022 року, ОСОБА_4 , приблизно о 20 годині, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи в порушення вимог п.п. 2.3 «г», 2.9 «б» Правил дорожнього руху України, керував технічно справним мотоциклом марки «Мінськ ММВ 33112», реєстраційний номер НОМЕР_1 , без мотошолому та здійснював рух по проїжджій частині вул. Калина у напрямку вул. Центральної в с. Абрамівка Вишгородського району Київської області.Проїжджаючи ділянку проїжджої частини вул. Калина поблизу будинку № 15 у вказаному населеному пункті ОСОБА_4 , діючи необережно, а саме проявляючи злочинну самовпевненість, в порушення вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України, маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, яку йому становила малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка здійснювала рух на велосипеді марки «Ardis Fold» в зустрічному напрямку та зупинилась на проїжджій частині вулиці, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, на що у нього не було перешкод технічного характеру. Здійснюючи рух в зазначеному напрямку, ОСОБА_4 , під час гальмування, перекинувся та здійснив наїзд мотоциклом на ОСОБА_5 , яка перебувала в статичному положенні на проїжджій частині вулиці поблизу домоволодіння № 15, вул. Калина. Внаслідок дорожньо-транспортної події малолітній ОСОБА_5 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи, спричинені тілесні ушкодження, які в своїй сукупності відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року вирок суду першої інстанції скасовано в частині стягнення з ОСОБА_4 процесуальних витрат за проведення експертизи. В іншій частині вирок залишено без зміни.

Вимоги касаційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності його винуватості та правильності кваліфікації дій, посилається на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі внаслідок суворості. Просить змінити вирок і ухвалу щодо нього, призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України та без реального позбавлення волі. В обґрунтування своїх вимог засуджений вказує, що суд першої інстанції, призначаючи йому покарання, не в повній мірі врахував пом`якшуючі обставини, а саме дані про те, що він щиро розкаявся у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні та добровільно відшкодував потерпілій та її батькам матеріальну та моральну шкоду.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для її задоволення немає.

Висновоки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за

ч. 2 ст. 2861 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від 5 до 8 років.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (статті 66, 67 КК України), визначенні «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст. 75 КК України; індивідуалізація покарання - конкретизація виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

З доданих до касаційної скарги копій судових рішень вбачається, що суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_4 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, його суспільну небезпечність, обставини даного конкретного кримінального провадження та дані про особу ОСОБА_4 , який на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, одружений, раніше не судимий, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, на утриманні має дружину та доньку.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, що обтяжує покарання, відповідно до ст. 67 КК України, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

Врахувавши, всі зазначені обставини в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, тобто в мінімальному розмірі, що визначений санкцією ч. 2 ст. 2861 КК України, і таке своє рішення належним чином мотивував.

Вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Суд апеляційної інстанції розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 -адвоката ОСОБА_6 , належним чином перевірив викладені у ній доводи, які в частині застосування ст. 69 КК України, є аналогічними доводам касаційної скарги засудженого, визнав їх безпідставними та належним чином мотивував своє рішення, зазначивши підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, погодившись із висновком суду першої інстанції про те, що призначене ОСОБА_4 покарання є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Апеляційний суд, виходячи з встановлених обставин справи, врахував спосіб вчинення кримінального правопорушення, вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, ступінь отриманих тілесних ушкоджень потерпілою, ставлення обвинуваченого до скоєного, та зазначив, що призначене мінімальне покарання ОСОБА_4 є обґрунтованим, необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових злочинів, а тому за відсутності обставини, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та з урахуванням особи обвинуваченого, не вбачає достатніх підстав для призначення покарання із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам статей 370, 419 КПК є законною, обґрунтованою і вмотивованою.

За таких обставин, Суд вважає, що покарання, призначене місцевим судом засудженому і залишене без зміни судом апеляційної інстанції, є справедливим, необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене ОСОБА_4 покарання явно несправедливим внаслідок суворості та можливості застосування вимог статей 69 КК України за доводами касаційної скарги засудженого та матеріалами провадження не вбачається.

Враховуючи зазначене, з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для її задоволення, змінення вироку суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 та призначення йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2023 року та на ухвалу Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3