Справа № 201/3240/24
Провадження № 1-кс/201/1097/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі слідчого судді ОСОБА_1 за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська клопотання старшої слідчої слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000619, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2023, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду із погодженим прокурором клопотанням про арешт майна підозрюваного.

В обґрунтування заявленого клопотання посилався на те, що у провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000619 від 05.10.2024, за ч. 7 ст. 111- 1 КК України, в рамках якого громадянці України ОСОБА_5 повідомлено про підозру.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовці ЗС РФ, шляхом збройної агресії, спільно з представниками «ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ 05.03.2022 здійснили окупацію території Маріупольської міської територіальної громади Донецької області з державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами, організаціями, іншими об`єктами. У подальшому, на окупованій території громади представники окупаційної адміністрації РФ та «ДНР» створили « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи факти збройної агресії РФ проти України та окупації території Маріупольської міської територіальної громади Донецької області, після захоплення м. Маріуполь Донецької обл. військовослужбовцями ЗС РФ спільно з представниками «ДНР», діючи умисно, за власною ініціативою, добровільно залишилася в тимчасово окупованому АДРЕСА_1 .

В середині серпня 2023 року (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , керуючись власними переконаннями, діючи умисно, з метою зайняття посади в незаконному правоохоронному органі «МВД ДНР, створеному на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької області, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зайняття посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, пройшла співбесіду з невстановленими представниками «МВД ДНР», які є частиною окупаційної адміністрації РФ. В ході вказаної співбесіди ОСОБА_5 добровільно надала згоду невстановленим досудовим розслідуванням представникам «МВД ДНР» на зайняття посади «участкового инспектора полиции» в незаконному правоохоронному органі «Жовтневый РО Мариупольского районного ГУ МВД ДНР», розташованому за адресою: Донецька обл., м. Маріуполь, вул. Фонтанна, буд. 87.

Наприкінці вересня 2023 року, але не пізніше 19.09.2023 (більш точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_5 , перебуваючи на посаді «участкового инспектора полиции» «Жовтневого РО Мариупольского районного ГУ МВД ДНР» на тимчасово окупованій території м. Маріуполь Донецької обл. (більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено), взяла участь в незаконній всеросійській акції передачі прапора.

13.03.2024, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, повідомлено ОСОБА_5 про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений діючим кримінальним процесуальним законодавством України, а саме вручено захиснику ОСОБА_5 адвокату ОСОБА_6 .

Постановою слідчого від 20.03.2024 на підставі ст. 281 КПК України підозрювану ОСОБА_5 оголошено в розшук.

Відповідно до відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Донецькій, Луганській областях, Автономній республіці Крим та м. Севастополі установлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н. (РНКОПП НОМЕР_1 ) володіє на праві власності рухомим майном, а саме автомобілем марки Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 .

Згідно ч. 7 ст. 111-1 добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних судових або правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а також добровільна участь громадянина України в незаконних збройних чи воєнізованих формуваннях, створених на тимчасово окупованій території, та/або в збройних формуваннях держави-агресора чи надання таким формуванням допомоги у веденні бойових дій проти Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізовувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, караються позбавленням волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

У поданому клопотанні слідчим зазначено, що за названих обставин, наявні обґрунтовані підстави для накладення арешту на майно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: автомобіль марки Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 .

На підставі викладеного, слідчий просив накласти арешт майно підозрюваної ОСОБА_5 з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання та враховуючи положення ч. 2 ст. 172 КПК України проводити розгляд даного клопотання без участі підозрюваної.

Слідчий у судове засідання по розгляду клопотання не з`явився, про час та місце його розгляду повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд клопотання про арешт майна у його відсутність, на його задоволенні наполягав, неприбуття прокурора в судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

З метою забезпечення арешту майна, клопотання розглядається без повідомлення підозрюваної.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Зважаючи на ці положення закону та враховуючи принцип диспозитивності, суд визнав можливим прийняти рішення по суті клопотання за відсутності осіб, що не з`явилися.

Вивчивши матеріали клопотання та долучені до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Розглядом клопотання встановлено, що у провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000619 від 05.10.2024, за ч. 7 ст. 111- 1 КК України.

13.03.2024 слідчим за погодженням з прокурором ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України, повідомлення про підозру вручено ОСОБА_6 , який є захисником за призначенням.

Таким чином, 13.03.2024 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 набула статусу підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території.

Доведено, що згідно з відповіддю Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Донецькій, Луганській областях, Автономній республіці Крим та м. Севастополі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , р.н. (РНКОПП НОМЕР_1 ) володіє на праві власності рухомим майном, а саме: автомобілем марки Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 .

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання (п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України).

У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5 ст. 170 КПК України).

Вказана норма передбачає можливість накладення арешту на майно підозрюваного щодо якого здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

За положеннями ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_5 передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Окрім того, згідно з п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Пунктами 4, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу). У положеннях пункту 4 цієї ж статті йдеться про те, що у разі задоволення клопотання слідчий суд, застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна, суд зобов`язаний застосовувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Отже, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, за наявності усіх підстав для арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню, шляхом накладення арешту на зазначене в клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.117, 170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні №0000619, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 05.10.2023, із забороною користування, розпорядження та відчуження на майно підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1, КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНКОПП НОМЕР_1 ), а саме: автомобіль марки Toyota Corolla, 2006 року випуску, д.н.з НОМЕР_2 .

Роз`яснити, що відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1