Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в режимі відеоконференції з використанням телекомунікаційної платформи "EasyCon" матеріали кримінального провадження № 0001210 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Володарка Київської області, громадянина України,

що зареєстрований та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , судимого:

1) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 01.07.1996 за ч.ч.2, 3 ст.140 КК України 1960 року

на 3 роки 6 місяців позбавлення волі;

2) вироком Володарського районного суду Київської області

від 28.05.1997 за ч.2 ст.140 КК України 1960 року на підставі

ст.43 КК України 1960 року на 4 роки позбавлення волі;

3) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 16.03.1999 за ч.2 ст.141 КК України 1960 року

на 5 років позбавлення волі;

4) вироком Ставищенського районного суду Київської області

від 28.12.2007 за ч.3 ст.185 КК України на 4 роки позбавлення волі;

5) вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06.10.2011 за ч.ч. 2, 3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України

на підставі ст.71 КК України на 7 років позбавлення волі;

6) вироком Рокитнянського районного суду Київської області від 26.12.2011

за ч.2 ст.289, ч.2 ст.185 КК України на 7 років позбавлення волі;

7) вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області

від 19.07.2017 за ч.3 ст.15 ч.3 ст.185, ч.2 ст.289 КК України

на підставі ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

8) вироком Дергачівського районного суду Харківської області

від 14.07.2017 за ч.3 ст.185, ч.3 ст.187, ч.3 ст.357, ч.1 ст.263,

ч.1 ст.2631 КК України на підставі ст.71 КК України на 8 років 6 місяців

позбавлення волі;

9) вироком Дергачівського районного суду Харківської області

від 26.07.2019 з урахуванням змін, внесених ухвалою Апеляційного суду

Харківської області від 23.11.2017, за ч.2 ст.289 КК України

на підставі ч.4 ст.70 КК України на 7 років позбавлення волі,

звільненого 03.03.2023 по відбуттю строку покарання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України,

за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 травня 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Білоцерківським міськрайонним судом Київської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.187, п.6 ч.2 ст.115 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що 8 березня 2023 року, в умовах воєнного стану, близько 14 години він з метою вчинення розбою шляхом вільного доступу через вікно на першому поверсі проник у будинок ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 . Знаходячись у будинку, ОСОБА_7 здійснив напад на ОСОБА_8 з метою заволодіння майном останнього, погрожуючи ножем, який взяв зі столу в одній з кімнат, а в подальшому, застосовуючи насильство, небезпечне для життя та здоров`я потерпілого, задля подолання фізичного опору та з метою протиправного заподіяння його смерті, умисно завдав цим ножем чотири удари по тілу ОСОБА_8 . Вказаними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді проникаючого колото-різаного поранення грудей зліва, ушкодження міжреберних м`язів, плеври, осердя, лівого шлуночка серця, гемоперікардіума, лівобічного гемотораксу, ран у правій паховій ділянці, на правому стегні, на лівому стегні, крововиливів у місцях ушкоджень, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, та заволодів грошовими коштами в сумі 100 гривень та мобільним телефоном "Samsung" вартістю 450 гривень, а всього майном на загальну суму 550 гривень. Від отриманих тілесних ушкоджень у виді колото-різаної рани грудей з ушкодженням серця та крововтратою ОСОБА_8 помер на місці.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03.05.2024 за наслідками розгляду клопотання прокурора обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів по 01.07.2024 включно.

Цією ж ухвалою у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну йому запобіжного заходу відмовлено.

Зі змісту апеляційної скарги обвинуваченого вбачається, що він просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і постановити нову ухвалу, якою застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що висновки суду про наявність ризиків, що він, перебуваючи на волі, буде ухилятися від суду, перешкоджати встановленню істини у справі та продовжувати злочинну діяльність, не підтверджуються доказами. При цьому ставить під сумнів повноваження прокурора та слідчих у кримінальному провадженні.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити; доводи прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою і вмотивованою; провівши судові дебати, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Згідно з ч.ч.1, 2, 3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог цих норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе їм запобігти.

Згідно з ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вказані вимоги закону дотримано, викладені в ухвалі висновки є обґрунтованими і доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик втечі обвинуваченого не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі, або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі "Панченко проти Росії").

Ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі "Бекчиєв проти Молдови").

Суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості та обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, які призвели до невідворотних наслідків у виді смерті людини, дані про особу обвинуваченого, який не працює, не має сім`ї, неодноразово судимий.

Колегія суддів зауважує, що обвинувачений усвідомлює тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винуватим, з огляду на те, що санкцією ч.2 ст.115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічне позбавлення волі. А дані про особу ОСОБА_7 підтверджують відсутність у нього соціальних зв`язків за місцем проживання та виключно негативну репутацію.

Вказані обставини, на думку колегії суддів, переконливо свідчать, що ОСОБА_7 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики не зменшилися і виправдовують подальше його тримання під вартою. А тому застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити вказані дії.

Що стосується доводів обвинуваченого, який ставить під сумнів повноваження прокурора та слідчих, то вони не можуть бути предметом перевірки, зважаючи на стадію кримінального провадження та особливості апеляційного розгляду з перегляду конкретного судового рішення в частині виключно продовження строку тримання під вартою.

Отже, ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою, тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407, 4221 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 3 травня 2024 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюзалишити без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3