ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1600/24 Справа № 204/610/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , подану на ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 19 травня 2024 року включно без визначення розміру застави,

встановила:

В провадженні Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0001212 від 24 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України.

Матеріалами справи встановлено, що 23 листопада 2022 року приблизно о 20 годині 00 хвилин солдат ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану , будучи незадоволеним усними зауваженнями старших за військовим званням осіб, дістав з правої кишені штанів розкладний ніж, розклав лезо та долаючи супротив сержанта ОСОБА_9 поранив йому кість лівої руки, спричинивши йому тілесні ушкодження, які відносяться до легких, в також наніс ОСОБА_10 один удар ножем в район грудної клітини, спричинивши останньому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст.405 КК України заподіяння тілесних ушкоджень щодо начальника у зв`язку з виконанням ним обов`язків з військової служби, в умовах воєнного стану.

Крім того, 23 листопада 2023 року приблизно о 20 годині 05 хвилин солдат ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, будучи незадоволеним усними зауваженнями старших за військовим званням осіб, наніс удар ножем у живіт солдату ОСОБА_11 , чим завдав останньому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.3 ст.406 КК України порушення статутних правил взаємовідносин між військовослужбовцями за відсутності між ними відносин підлеглості, що спричинило тяжкі наслідки.

Крім того, 23 листопада 2023 року приблизно о 20 годині 05 хвилин солдат ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні приватного будинку в місці тимчасової дислокації підрозділу самохідної артилерійської батареї військової частини НОМЕР_1 , по АДРЕСА_1 , в умовах воєнного стану, наніс удар ножем у живіт солдату ОСОБА_11 , чим завдав останньому тілесні ушкодження, які відносяться до тяжких.

Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.121 КК України вчинення умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Під час судового засідання ухвалою Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 19 травня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Суд мотивував своє рішення тим, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається прокурор та який слугував підставою для обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого, не зменшився та має місце й в теперішній час, що вказує на недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу і продовження існування ризику, а саме, що обвинувачений намагаючись уникнути покарання, може переховуватись від суду, а тому застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Суд зазначив, що обраний та продовжений щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, відповідно до доводів якої просить ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року та постановлення нової ухвали, якою змінити визначений судом запобіжний захід на запобіжний захід у вигляді застави.

Крім того, захисником подано клопотання про поновлення строку апеляційного оскарження ухвали Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року, як пропущеного з поважних підстав. Обґрунтовує подане клопотання тим, що повний текст ухвали суду першої інстанції ним було отримано 03 квітня 2024 року.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вимушений перебувати під вартою протягом року. Звертає увагу, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення його належної процесуальної поведінки під час судового розгляду, а не очікування доставки свідків до зали судових засідань.

Наголошує, що під час останнього судового засідання судом було зобов`язано прокурора викликати свідків для допиту їх в судовому засіданні, але на призначені дати свідки так і не з`явилися, а враховуючи те, що всі свідки є військовослужбовцями та їх участь може бути ускладнена участю в бойових діях, тому судове провадження може затягнутися, а обвинувачений вимушений весь цей час перебувати від вартою. За такого, застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у повній мірі, на переконання захисника, може нівелювати ризик переховування останнього від слідства та суду.

Захисник вказує, що судом не було враховано того факту, що командир ВЧ НОМЕР_2 готовий взяти до свого підрозділу ОСОБА_7 .. А при обранні щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави можливо додатково покласти на ОСОБА_7 обов`язки, що убезпечить факт настання ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України. Захисник наголошує, що ОСОБА_7 принесе більше користі держави перебувають на службі у військовій частина НОМЕР_2 .

Під час апеляційного перегляду:

-обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи поданої апеляційної скарги у повному обсязі, просили про ухвали суду першої інстанції та обрання щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді застави;

-прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За приписами ч.3 ст.331 КПК незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ч.2 ст.331 КПК вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Мотивуючи своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, які гідно ст.12 КК є тяжкими злочинами, а також наявність та продовжуваність існування, передбаченого п. 1 ч.1 ст.177 КПК ризику того, що обвинувачений може переховуватись від органу слідства та суду.

З такими висновками місцевого суду, які стали підставою для задоволення клопотання прокурора ОСОБА_12 , погоджується й суд апеляційної інстанції, а тому доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо застосування до обвинуваченого іншого, альтернативного запобіжного заходу, слід визнати безпідставними.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, врахував те, що ОСОБА_7 обвинувачується, у вчинені умисних тяжких злочинів, передбачених ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України і усвідомлює, що у разі доведеності вини йому загрожує реальне покарання.

Суд першої інстанції встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшився і не припинив існувати, й дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відсутність процесуальної можливості застосування щодо останнього менш суворого виду запобіжного заходу. Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, які за правилами ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, за які передбачена кримінальна відповідальність у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати останнього до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження продовження існування ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні воєнного стану через агресію Російської Федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, на застосуванні якого наполягає захисник.

Колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою та в судовому засіданні апеляційного суду стороною захисту не доведені.

Апеляційний суд, також, не вбачає й підстав для застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема застави, на чому наполягає сторона захисту.

Доводи захисника про те, що його підзахисний має місце проживання, в нього наявні міцні соціальні зв`язки, а також те, що командир ВЧ НОМЕР_2 готовий взяти до свого підрозділу ОСОБА_7 , не заслуговують на увагу, оскільки не є безумовними підставами для відмови в продовженні дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що наведені обставини в цьому випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами подальшої належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обґрунтованість обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акта шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішені питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу у суді першої інстанції на стадії судового розгляду та при перевірці відповідного рішення судом апеляційної інстанції вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

З огляду на викладене колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, який з дотриманням вимог ст.ст.197,199 КПК, на підставі наданих сторонами кримінального провадження доказів, оцінив в сукупності всі обставини, що враховуються при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та належним чином мотивував своє рішення щодо необхідності продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 19 травня 2024 року включно. На переконання апеляційного суду вищенаведені обставини виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та відсутні підстави для застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню, а ухвала Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року є законною, обґрунтованою, належним чином мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 21 березня 2024 року, якою продовжено строк раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого за ч. 4 ст. 405, ч. 3 ст. 406, ч. 1 ст. 121 КК України ОСОБА_7 строком на шістдесят днів, тобто до 19 травня 2024 року включно без визначення розміру застави - залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4