Справа № 164/52/24 Провадження №11-кп/802/321/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Маневицького районного суду Волинської області від 30 січня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Даним вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тупичів Городнянського району Чернігівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, із середньою спеціальною освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «рядовий», раніше не судимого, засуджено:

- за ст. 126-1 КК України та призначено йому покарання у виді 6 (шести) місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.

Продовжено засудженому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язано засудженого ОСОБА_7 виконувати наступні обов`язки:

- прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Ці зобов`язання ухвалено застосовувати до засудженого до вступу вироку в законну силу але не більше ніж до 29 березня 2024 року включно.

Порушення умов особистого зобов`язання засудженим ОСОБА_7 має наслідком застосування грошового стягнення у розмірі двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також можливості застосування відносно нього більш жорсткого запобіжного заходу.

Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з моменту його фактичного затримання на виконання цього вироку суду.

Так, обвинуваченого ОСОБА_7 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 10.04.2022 №93 зараховано до списків особового складу вказаної військової частини, на всі види забезпечення та призначено на посаду майстра відділення технічного обслуговування озброєння і техніки взводу матеріального - технічного забезпечення самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 28, 29, 68 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності, ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Кожна людина має право на особисту недоторканість та кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та Законів України, не посягати на права та свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи військовослужбовцем, рядовий ОСОБА_7 відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків, виконувати свої службові обов`язки, які визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак всупереч вищевказаних вимог чинного законодавства ОСОБА_7 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , будучи попередньо притягнутим Маневицьким районним судом Волинської області 30.11.2022, 06.04.2023 та 04.05.2023 до адміністративної відповідальності за вчинення відповідно 07.11.2022 біля 18 год 00 хв., 01.03.2023 біля 14 год. 00 хв., 03.05.2023 біля 00 год 30 хв., домашнього насильства за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 22.08.2023 близько 21 год. 37 хв., знаходячись за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично, на ґрунті неприязних відносин, вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_9 , яке виражалося в образах нецензурними словами, залякуванні, пошкоджені майна, погрозах фізичною розправою та морально ображав останню, що викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що зокрема, виразились у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, а також втраті енергійності, повноцінного сну, відпочинку, самооцінки та позитивних емоцій.

Окрім цього, того ж дня близько 22 години, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту та сварки, що раптово виникли на грунті тривалих особистих неприязних відносин, з метою спричинення її фізичного болю, діючи умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, завдав один удар кулаком правої руки в ділянку губи потерпілої, внаслідок чого завдав останній фізичного болю і спричинив тілесні ушкодження у вигляді поверхневого садна слизової оболонки внутрішньої поверхні правої третини верхньої губи та садна слизової оболонки внутрішньої поверхні правої третини нижньої губи, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Також, ОСОБА_7 , будучи попередньо притягнутим Маневицьким районним судом Волинської області 30.11.2022, 06.04.2023 та 04.05.2023 до адміністративної відповідальності за вчинення відповідно 07.11.2022 біля 18 год 00 хв., 01.03.2023 біля 14 год. 00 хв., 03.05.2023 біля 00 год 30 хв., домашнього насильства за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 22.11.2023 близько 19 год. 40 хв., знаходячись за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично, на ґрунті неприязних відносин вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_9 , яке виражалося в образах нецензурними словами, залякуванні, пошкоджені майна, погрозах фізичною розправою та морально ображав останню, що викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що зокрема, виразились у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, а також втраті енергійності, повноцінного сну, відпочинку, самооцінки та позитивних емоцій.

Окрім цього, того ж дня близько 20 години, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_1 , під час конфлікту та сварки, що раптово виникли на ґрунті тривалих особистих неприязних відносин, з метою спричинення її фізичного болю, діючи умисно і цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, обома руками схопив потерпілу за ліву руку та потягнув її пальці в різні сторони, внаслідок чого завдав останній фізичного болю і спричинив тілесні ушкодження у вигляді розірваної рани шкіри 1-го міжп`ясного проміжку лівої кисті, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Також, ОСОБА_7 , будучи попередньо притягнутим Маневицьким районним судом Волинської області 30.11.2022, 06.04.2023 та 04.05.2023 до адміністративної відповідальності за вчинення відповідно 07.11.2022 біля 18 год 00 хв., 01.03.2023 біля 14 год. 00 хв., 03.05.2023 біля 00 год 30 хв., домашнього насильства за ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», 25.11.2023 близько 16 год. 40 хв., знаходячись за місцем проживання своєї дружини ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, систематично, на ґрунті неприязних відносин вчинив психологічне насильство щодо своєї дружини ОСОБА_9 , яке виражалося в образах нецензурними словами, залякуванні, пошкоджені майна, погрозах фізичною розправою та морально ображав останню, що викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку та призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що зокрема, виразились у втомі, фізичному дискомфорті, негативних переживаннях та емоційній напруженості, а також втраті енергійності, повноцінного сну, відпочинку, самооцінки та позитивних емоцій.

Таким чином, своїми умисними, протиправними діями, що виразились в умисному, систематичному вчиненні фізичного, психологічного насильства щодо подружжя, що призвело до фізичних, психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 не погоджуючись з рішення місцевого суду та не оспорюючи фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує його через невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок суворості. Вказує, що обвинувачений ОСОБА_7 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, про вчинене шкодує, майнова шкода потерпілій не заподіяна. Крім того, зазначає, що ОСОБА_7 є учасником бойових дій, є військовослужбовцем ЗСУ. Водночас, сторона захисту не погоджується з висновками місцевого суду про те, що відсутня така пом`якшуюча покарання ОСОБА_7 обставина, як щире каяття, оскільки обвинувачений в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду свою вину у вчиненому визнав та висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, неодноразово просив вибачення у потерпілої, після повідомлення про підозру не вчиняв жодних протиправних дій щодо потерпілої. Таким чином, на думку сторони захисту така пом`якшуюча обставина у виді щирого каяття має місце. Крім того, саме така пом`якшуюча покарання обставина зазначена і в обвинувальному акті.

З огляду на вищевикладене, просить оскаржуваний вирок змінити в частині покарання, призначивши обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України тобто із встановленням іспитового строку.

В апеляційний суд потерпіла ОСОБА_9 , не з`явилася, хоча повідомлялася належним чином про час і місце розгляду справи у відповідності до положень КПК України й будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший день та відомості про поважність причин її неявки від неї не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів суть вироку та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали з підстав викладених у ній, думку прокурора, який вважає скаргу безпідставною, апеляційний суд доходить до наступного висновку.

За положеннями ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та кваліфікація його дій, є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Разом з тим, захисник в апеляційній скарзі вказує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Проте такі його доводи не заслуговують на увагу суду з наступних підстав.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Оскаржуване судове рішення в оскаржуваній його частині вказаній нормі кримінального процесуального права відповідає.

Так, відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з вимогами ст.65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання з тим, щоб особі за вчинене нею кримінальне правопорушення, було призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

Положеннями ч. 1 ст. 75 КК України визначено - якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що вказані вимоги законодавства і роз`яснення Пленуму ВСУ, були повністю дотримані судом першої інстанції.

Як убачається із вироку суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, місцевий суд з достатньою повнотою врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України та дані про його особу. При цьому, судом наведено переконливі доводи про неможливість виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно ст. 66 КК України, судом встановлено не було.

Водночас, доводи сторони захисту, що судом першої інстанції безпідставно не було взято до уваги таку пом`якшуючу покарання обвинуваченого обставину, як щире каяття, оскільки обвинувачений в ході досудового розслідування, так і в ході судового розгляду свою вину у вчиненому визнав та висловлював щирий жаль з приводу вчиненого, неодноразово просив вибачення у потерпілої, після повідомлення про підозру не вчиняв жодних протиправних дій щодо потерпілої, а також те, що саме така пом`якшуюча покарання обставина зазначена і в обвинувальному акті, є необґрунтованими з огляду на таке.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків кримінального правопорушення для потерпілої особи. Намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого.

На підставі викладеного апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що щире каяття, про яке сторона захисту заявляє є спробою домогтися у такий спосіб пом`якшити покарання за вчинене кримінальне правопорушення, а не справжнє каяття у скоєному. Оскільки, такого емоційного стану під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений не виявляв, а навпаки вів себе зухвало та допускав застосування образливих слів до потерпілої ОСОБА_9 за що був видалений на час допиту потерпілої з залу судового засідання.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 згідно ст. 67 КК України місцевий суд обґрунтовано визнав вчинення злочину повторно.

Крім того, місцевий суд призначаючи покарання обвинуваченому врахував, що вчинене ним кримінальне правопорушення, передбачене ст.126-1 КК України, згідно із ст.12 цього ж Кодексу, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

З достатньою повнотою судом було взято до уваги і дані про його особу, зокрема, те, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, є військовослужбовцем ЗСУ, 21.03.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 та під час дії воєнного стану, 03.10.2022 самовільно залишив військову частину, за місцем служби характеризується негативно.

Належним чином було враховано і думку потерпілої, яка при вирішенні питання щодо міри покарання поклалась на розсуд суду та просила застосувати до обвинуваченого таке покарання, щоб він не мав змоги в подальшому продовжувати свої протиправні дії щодо неї.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримуючись вимог ст.ст.50, 65 КК України обґрунтовано дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання передбаченого санкцією ст. 126-1 КК України - у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

Разом з тим, місцевий суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відбувати покарання у виді арешту ОСОБА_7 належить на гауптвахті, оскільки останній є військовослужбовцем, що підтверджено письмовою інформацією ВЧ НОМЕР_1 №1878 від 16.09.2023.

Призначене покарання на думку апеляційного суду, повністю відповідає принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 , попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, і не є надто суворим, як про це зазначено в апеляційній скарзі захисника.

Таким чином, підстав для зміни вироку та призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, передбаченому санкцією ст. 126-1 КК України та пом`якшення призначеного покарання шляхом призначення покарання із застосуванням інституту умовного звільнення, передбаченого ст.ст.75, 76 КК України, з мотивів наведених в апеляційній скарзі його захисника, апеляційний суд не знаходить.

Усі доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі і наведені під час апеляційного розгляду провадження щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів вважає голослівними та до уваги не приймає, оскільки вони повністю були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та відповідно не спростовують висновків місцевого суду і не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку, як про це просить сторона захисту.

Будь-яких порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли б перешкодити суду повно і всебічно розглянути кримінальне провадження та ухвалити законне і обґрунтоване рішення, апеляційним судом не встановлено.

Таким чином, апеляційну скаргу захисника на підставі п.1 ч.1 ст.407 КПК України слід залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Маневицького районного суду Волинської області від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення її апеляційним судом.

Головуючий

Судді