ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/807/479/24 Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

засудженого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2023 року про залишення без задоволення заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Шевченка Василівського району Запорізької області, який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду залишено без задоволення заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року за виключними обставинами.

В апеляційній скарзі засуджений просив ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким задовольнити його заяву про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року, ухвали Верховного Суду України від 21.08.1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року відносно ОСОБА_8 , справа №2-66/1997, замінити призначене йому покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким у виді 15 років позбавлення волі, та звільнити його у зв`язку з повним відбуттям покарання. Свої вимоги мотивував тим, що заяву було розглянуто незаконним складом суду. Зокрема засуджений зазначав про наявність підстав для відводу суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у даному провадженні. Враховуючи відмову у задоволенні відводів, апелянт вважає, що розгляд його заяви був необ`єктивним та незаконним. Підставою для перегляду судового рішення за виключними обставинами засуджений вважає встановлення неконституційності ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК, якими раніше було унеможливлено застосування вказаних положень до осіб, яких засуджено до відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, відповідно до рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р(ІІ)/2021. Твердження районного суду, про нормативну невизначеність механізму перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі не ґрунтується на вимогах закону.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію засудженого та захисника, які повністю підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити; прокурора, яка заперечила проти скарги та просила залишити ухвалу суду без змін; перевіривши матеріали провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Перевіряючи доводи апелянта про розгляд його заяви незаконним складом суду, апеляційний суд виходить з наступного.

Обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні та недопустимість повторної участі судді у кримінальному провадженні передбачені ст.ст.75, 76 КПК

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.80 КПК за наявності передбачених ст.75-79 цього Кодексу підстав, суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Відвід повинен бути вмотивованим.

На момент постановлення оскаржуваної ухвали районним судом підстави для відводу суддів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були відсутні, оскільки під час постановлення ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.12.2021 року, на яку посилався ОСОБА_8 у заяві про відвід, жодних рішень вказаними суддями по суті скарги не приймалося.

З огляду на викладене, районний суд розглянув заяву засудженого ОСОБА_8 про перегляд судових рішень за виключними обставинами у вказаному складі суду, що узгоджується з вимогами чинного кримінального процесуального закону.

З матеріалів провадження встановлено, що засуджений ОСОБА_8 , який відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, звернувся до районного суду із заявою, в якій просив переглянути вирок Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року, ухвалу Верховного Суду України від 21.08.1997 року, ухвалу Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року щодо нього за виключними обставинами. Ухвалити новий вирок, яким призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Суд першої інстанції, відмовляючи засудженому у задоволенні його заяви, помилково виходив з того, що на момент розгляду провадження чинним законодавством не передбачено механізм перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі.

Районним судом допущено невідповідність між зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали твердженнями щодо правових підстав для відмови у задоволенні заяви засудженого в цілому та висновками суду за результатами розгляду даної заяви в резолютивній частині.

На переконання колегії суддів, вказані в оскаржуваній ухвалі суду мотиви не можуть розцінюватися як обґрунтовані підстави для відмови у задоволенні заяви засудженого про перегляд судових рішень за виключними обставинами, оскільки вони не стосуються визначеного законом предмета судового розгляду у даному провадженні.

Вказані суперечності, на переконання колегії суддів, підлягають усуненню за результатами апеляційного розгляду.

Судова колегія відмічає, що звертаючись до аналізу норм чинного КПК, питання про заміну покарання ОСОБА_8 більш м`яким покаранням та звільнення його від подальшого відбування покарання на підставі ст.ст.82, 81 КК (в редакції Закону №2690-IX, який набрав чинності 06.11.2022 року) відповідно має вирішуватись не шляхом перегляду судових рішень за виключними обставинами, а в порядку ст.537 КПК.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.537 КПК (в редакції Закону №2690-IX, який набрав чинності 06.11.2022 року) визначений ч.2 ст.539 цього Кодексу суд під час виконання вироків має право вирішувати, зокрема, питання про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким.

Закріплена нормами чинного КПК процедура розгляду судом даного питання передбачає подання засудженим відповідної заяви (клопотання) про ухвалення такого окремого судового рішення з урахуванням та дотриманням положень «Порядку і «Методики визначення ступеня виправлення засудженого», затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 19.01.2023 року №294/5.

Акцентуючи увагу на предметі судового розгляду у даному провадженні, апеляційний суд зазначає, що перегляд судових рішень за виключними обставинами та розгляд судом пов`язаних із виконанням вироку питань є двома окремими та самостійними регламентованими чинним законодавством провадженнями.

Зокрема, порядок здійснення провадження за виключними і нововиявленими обставинами врегульований главою 34 КПК, у якій наведено вичерпний перелік таких обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Згідно з вимогами ст.459 КПК виключними обставинами визнаються:

1) встановлена Конституційним Судом України неконституційність, конституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи;

2) встановлення міжнародною судовою установою, юрисдикція якої визнана Україною, порушення Україною міжнародних зобов`язань при вирішенні даної справи судом;

3) встановлення вини судді у вчиненні кримінального правопорушення або зловживання слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду під час кримінального провадження, внаслідок якого було ухвалено судове рішення.

Необхідним при цьому є дотримання принципу юридичної визначеності, який вимагає щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їх рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та ґрунтується на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру.

Процедура перегляду судових рішень за виключними обставинами за своєю правовою природою не є повторним розглядом справи по суті, повторною апеляцією чи касацією. У цьому випадку суд лише перевіряє наявність передбачених у ч.3 ст.459 КПК обставин, на які учасники судового провадження посилаються як на виключні, та надає оцінку тому, чи могли вказані обставини істотно вплинути на правильність рішення суду, яке належить переглянути.

В обґрунтування своєї заяви про перегляд судових рішень за виключними обставинами, засуджений ОСОБА_8 посилався на прийняття рішення Конституційного Суду України № 6-р(II)/2021 від 16.09.2021 року.

Апеляційний суд зауважує, що дійсно відповідно до вказаного рішення Конституційного Суду України визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), ч.1 ст.81, ч.1 ст.82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі. Крім того, зобов`язано Верховну Раду України невідкладно привести установлене ст.ст.81, 82 КК нормативне регулювання у відповідність до Конституції України та цього Рішення.

Відповідно до вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року ОСОБА_8 було призначено покарання у виді смертної кари розстрілу; ухвали Верховного Суду України від 21.08.1997 року, вказаний вирок суду залишено без змін; ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року, призначене ОСОБА_8 покарання у виді смертної кари розстрілу було замінено на довічне позбавлення волі. Проте у вказаних вище судових рішеннях не застосовувались та, враховуючи дату набрання чинності даного Кодексу 01.09.2001 року, і навіть гіпотетично не могли застосовуватись норми ст.ст.81, 82 КК, на визнання такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) окремих положень яких посилається ОСОБА_8 як на підставу для перегляду судових рішень за виключними обставинами.

Разом з тим, покарання у виді довічного позбавлення волі, яке відбуває засуджений ОСОБА_8 , передбачено ст.64 КК. Вказана норма кримінального закону не визнана такою, що не відповідає Конституції України.

В рішенні №6-р(ІІ)/2021 від 16.09.2021 року Конституційний Суд України прямо зазначив про те, що виокремлення КК довічного позбавлення волі як виняткового й найсуворішого виду покарання узгоджується з принципами домірності тяжкості злочину і покарання за його вчинення, справедливості в кримінальному праві.

Згідно вказаного рішення довічне позбавлення волі як вид кримінального покарання не суперечить приписам ч.1 ст.3, ст.23, ч.2 ст.28 Конституції України, якщо засудженому до такого виду покарання на законодавчому рівні гарантовано право на дострокове звільнення від відбування такого покарання та/або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким покаранням.

Відтак, наразі засуджений ОСОБА_8 відбуває покарання, яке узгоджується з основними засадами кримінального законодавства та безпосередньо як вид покарання не суперечить приписам ч.1 ст.3, ст.23, ч.2 ст.28 Конституції України.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку, що зазначені у заяві засудженого обставини не є виключними у розумінні ч.3 ст.459 КПК, тому вимоги заяви ОСОБА_8 про перегляд за виключними обставинами вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року, ухвали Верховного Суду України від 21.08.1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року щодо нього є безпідставними та не підлягають задоволенню з вищевказаних колегією суддів мотивів.

А тому, хоча згідно резолютивної частини оскаржуваної ухвали суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_8 та про необхідність залишення її без задоволення, проте районний суд неправильно визначився з правовими підставами в обґрунтування такої відмови. У зв`язку з чим апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, а оскаржувана ухвала підлягає зміні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 02 листопада 2023 року про залишення без задоволення заяви засудженого ОСОБА_8 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року, ухвали Верховного Суду України від 21.08.1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року щодо ОСОБА_8 за виключними обставинами змінити.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_8 про перегляд вироку Запорізького обласного суду від 23.05.1997 року, ухвали Верховного Суду України від 21.08.1997 року, ухвали Запорізького обласного суду від 22.06.2000 року щодо ОСОБА_8 за виключними обставинами із мотивів, зазначених в мотивувальній частині даної ухвали апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4