справа № 462/2331/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0003646 від 03.12.2019 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Львова, українця, громадянина України, не працюючого, без постійного місця проживання,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_4 , приблизно в серпні 2022 року (більш конкретного часу досудовим розслідуванням не встановлено), перебуваючи за межами території залізничного вокзалу м. Львова, за 50 метрів ліворуч від основи пішохідної естакади над коліями поблизу вулиці Таллінська у м. Львові, за координатами НОМЕР_8, розпиваючи з 5-ма невідомими особами чоловічої статі у військовій формі спиртні напої, безоплатно отримав від останніх 2 гранати зеленого кольору, які, маючи умисел на незаконне зберігання, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, заховав у закинутому, напівзруйнованому складському приміщенні за 500 метрів від багажного відділення вокзалу на АДРЕСА_1 за координатами НОМЕР_9, де зберігав бойові припаси, а саме: оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, промислового виготовлення із маркуванням на днищі фарбою чорного кольору «1078277 Т» до 23.01.2024 року, а оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, із маркуванням на днищі фарбою чорного кольору «1073973 Т» - до 29.01.2024 року.

В подальшому, 23.01.2024 року о 10 год. 55 хв. ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, взяв зі сховку (місця зберігання бойових припасів) за координатами НОМЕР_9, переніс на АДРЕСА_2 , та умисно збув ОСОБА_6 корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, промислового виготовлення із маркуванням на днищі фарбою чорного кольору «1078277 Т» та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), промислового виготовлення, з маркуванням фарбою чорного кольору «18» та методом тиснення у метал - 77 УЗГМ «349-2», з внутрішньої сторони важеля з маркуванням фарбою чорного кольору «386-77-77», які є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, що відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху, за що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 3 500 грн. 00 коп., тим самим здійснив умисне незаконне носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім цього, 29.01.2024 року о 15 год. 30 хв., ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на збут бойових припасів, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з метою власного збагачення, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної холодної зброї, пристроїв вітчизняного виготовлення для відстрілу набоїв з гумовими, або аналогічними якостями, метальними снарядами несмертельної дії, та указаних набоїв, а також боєприпасів до зброї або вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС № 622 від 21.08.1998 року, взяв зі сховку (місця зберігання бойових припасів) за координатами НОМЕР_9, переніс на АДРЕСА_3 , та умисно збув ОСОБА_7 корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1, із маркуванням на днищі фарбою чорного кольору «1073973 Т» та уніфікований запал дистанційної дії типу УЗРГМ, з маркуванням фарбою на зовнішній стороні важеля барвником чорного кольору «29» та методом тиснення у метал - 73 УЗРГМ «583», на запалі барвником червоного кольору наявний напис «М», які є оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, що відноситься до бойових припасів та придатна до вибуху, за що отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у розмірі 3 500 грн. 00 коп., тим самим здійснив умисне незаконне носіння та збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Позиція сторін кримінального провадження та інших учасників судового провадження.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 надав суду пояснення, свою вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 263 КК України визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати.

Судом було встановлено, що ОСОБА_4 правильно розуміє зміст вказаних обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою, обмежившись лише допитом обвинуваченого.

Мотиви суду, оцінка та висновки.

Дії ОСОБА_4 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як носіння, зберігання, придбання, збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком.

Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно вимогам ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин під час судового розгляду покладається на прокурора.

Показання обвинуваченого у судовому засіданні послідовні та логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу не заявлялося.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, доведена у повному обсязі і підтверджується доказами, які є у матеріалах кримінального провадження, обвинуваченим не оспорюються.

Призначення покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому у даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , дав критичну оцінку своїм злочинним діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, враховуючи обставини справи, а також особу обвинуваченого, котрий раніше судимий Франківським районним судом м. Львова за ч. 3 ст. 146, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 358, ст. 69, ст. 70 КК України, не перебуває на обліку у наркологічному диспансері (а.с. матеріалів кримінального провадження 145) та не перебуває на обліку у психоневрологічному диспансерах (а.с. матеріалів кримінального провадження 143), без постійного місця проживання, його роль у скоєних кримінальних правопорушеннях, поведінку до і після вчинення таких та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлені.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, призначивши такому покарання у виді позбавлення волі

Саме такий вид покарання, на думку суду, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання і є найбільш доцільною, достатньою для виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 , та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку:

Щодо процесуальних витрат.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення судових експертизи у кримінальному провадженні, які відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави, зокрема:

- 3 786 грн. 40 коп. витрат на проведення вибухо-технічної експертизи, згідно Висновку експертизи № СЕ-19/103-24/1104-ВТХ від 26.01.2024 року (а.с кримінального провадження 46);

- 3 786 грн. 40 коп. витрат на проведення вибухо-технічної експертизи, згідно Висновку експертизи № СЕ-19/103-24/1589-ВТХ від 08.02.2024 року (а.с кримінального провадження 97).

Щодо арешту майна.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/7700/19 від 01.02.2024 року (а.с кримінального провадження 161-163), було накладено арешт на речові докази, а згідно ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, а вказане майно повернути законним власникам.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишити до вступу вироку у законну силу.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст. 368-371, 373-376, 392, 395 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 29.01.2024 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 залишити до вступу вироку у законну силу.

Відповідно до ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2024 року ОСОБА_4 - тимчасово залишається у Державній установі «Львівська установа виконання покарань (№ 19)» до набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати у розмірі:

- 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. за результатами проведення вибухо-технічної експертизи, згідно Висновку експертизи № СЕ-19/103-24/1104-ВТХ від 26.01.2024 року;

- 3 786 (три тисячі сімсот вісімдесят шість) грн. 40 коп. за результатами проведення вибухо-технічної експертизи, згідно Висновку експертизи № СЕ-19/103-24/1589-ВТХ від 08.02.2024 року.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова № 462/7700/19 від 01.02.2024 року (а.с кримінального провадження 161-163), а саме:мобільний телефон марки «Fly» чорного кольору, ІМЕІ: НОМЕР_1 , із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» із номером НОМЕР_2 , грошові кошти в сумі 3 500 грн. номіналами по 500 грн. кожна (серії ЕЗ № 5291538 , ХЕ № 3506627, ЗБ № 8545731, АЕ № 8302825, ЄИ № 7184541 , ЗА № 2168443 , ХЖ № 3790764), шапку плетену чорного кольору із чорно-сірою полоскою, куртку матерчату (тканинну) сірого кольору, із блискавкою та написом «VOLCANO», які були вилучені 29.01.2024 року під час особистого обшуку ОСОБА_4 в ході його затримання.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- мобільний телефон марки «Fly» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_1 із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «Vodafone» із номером НОМЕР_2 (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - повернути ОСОБА_4 ;

- грошові кошти в сумі 3 500 грн, номіналами по 500 грн. кожна (серії ЕЗ № 5291538, ХЕ № 3506627, ЗБ № 8545731, АЕ № 8302825, ЄИ № 7184541, ЗА № 2168443, ХЖ № 3790764) (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - повернути законним власникам;

- чоловічий станок для бриття, чорного кольору (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- металеві щипці для нігтів (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- запальничка білого кольору «Крікет» (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- блок зарядки «НОКО» чорного кольору (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- гаманець шкіряний чорного кольору в клітинку з написом «5-th Avenuess» (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- магнітний чіп для відкривання замка вхідних дверей (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- шнур USB чорного кольору (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- банківська карта банку «А-банк» № НОМЕР_6 дійсна до грудня 2031 року (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- банківська карта банку «А-банк» з написом «зелена» № НОМЕР_7 дійсна до грудня 2031 року (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити;

- паперова кардіограма ОСОБА_4 , (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - повернути ОСОБА_4 ;

- рентген знімок ОСОБА_4 , та результат імунохроматографічного дослідження ОСОБА_4 , (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - повернути ОСОБА_4 ;

- фрагмент паперу із написами синього кольору «Зелена, 477 Центр легеневого здоров`я» (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - повернути ОСОБА_4 ;

- шапка плетена чорного кольору із чорно-сірою полоскою (а.с. матеріалів кримінального провадження 56-57) - знищити;

- куртка матерчата (тканинна) сірого кольору із блискавкою з написом «VOLCANO» (а.с. матеріалів кримінального провадження 156-157) - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок суду складений та підписаний суддею у нарадчій кімнаті 27.03.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: