1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/7576/23 1-кп/335/387/2024
01 травня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючої судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , процесуального прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , захисників: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,
ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Феодосія, АР Крим, громадянки України, працюючої діловодом в благодійній організації «Українська весна», не заміжньої, маючої на утриманні двох малолітніх дітей, маючої незакінчену вищу освіту, невійськовозобов`язаної, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимої,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, маючого повну середню освіту, не одруженого, маючого одну малолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Запоріжжя, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, військовозобов`язаного, не є особою з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_5 , фактичного проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 , раніше судимого: за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31.05.2023 про затвердження угоди про визнання винуватості від 31.05.2023, за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 нмдг, що складає 17 000 грн.. Перебуває на обліку в Комунарському РВ філії ДУ «Центр пробації» в Запорізькій області з 19.10.2023, станом на квітень 2024 року штраф не сплачено, застосована розстрочка,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, розлученого, який не має на утриманні будь-яких осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпрорудне Василівського району Запорізької області, громадянина України, працевлаштованого в ПрАТ ЗЗРК підземним кріпильником 4-го розряду підземної дільниці № 2 шахти «Прохідницька», не одруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, невійськовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_8 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_9 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого вищу освіту, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працевлаштованого, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_10 , раніше судимого: 11.10.2010 Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 366, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавлення права займати відповідні посади строком на 1 рік. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на строк 3 роки; 15.02.2013 Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч. 3 ст. 191 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права займати господарські посади строком на 3 роки. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.10.2010. Апеляційним судом Донецької області 11.06.2013 остаточно визначено покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі. Відомостей про звільнення довідка не містить, що підлягає додатковому з`ясуванню,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України,
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Пологи Пологівського району Запорізької області, громадянина України, офіційно не працюючого, з вищою освітою, розлученого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_11 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_12 , маючого статус внутрішньо переміщеної особи, раніше не судимого,
у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України,-
Відповідно до ухвали судді від 22.02.2024 у даному кримінальному провадженні було призначено підготовче судове засідання на 07.03.2024.
В кримінальному провадженні відносно кожного з обвинувачених окремо відповідно до ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 було продовжено дію запобіжних заходів до 05.05.2024 року включно.
Прокурором були заявлені клопотання про продовження кожному з обвинувачених раніше застосованих до них запобіжних заходів.
Вирішуючи заявлені прокурором клопотання про продовження дії запобіжних заходів та покладених обов`язків у зв`язку з внесенням застави стосовно кожного з обвинувачених, суд керується наступним.
Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст.2 КПК України).
Відповідно до вимог ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.
Згідно з положеннями ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
Тобто вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.
Відповідно до п.п.1-5 ч.1 ст.176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, тримання під вартою.
Запобіжні заходи під час судового провадження застосовуються судом за клопотанням прокурора (ч.4 ст.176 КПК України). Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п. п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.
Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, підозрюваного, обвинуваченого (п.п.1-12 ч.1 ст.178 КПК України).
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України. Суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті (ч.ч.1,3 ст.183 КПК України).
При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд приймає до уваги обставини, визначені ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК України для обрання запобіжного заходу, та підстави застосування запобіжного заходу, визначені ст. 177 КПК України.
У відповідності до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам перешкоджати кримінальному провадженню будь-яким чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.
Частиною 5 ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.
Кримінальне провадження знаходиться на стадії судового провадження.
Таким чином, з огляду на положення ч.3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду, за результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.
За даним кримінальним провадження з часу його надходження до суду під вартою тримаються троє обвинувачених, а саме: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ..
Прокурором до суду було скеровано окремі клопотання щодо продовження строку тримання під вартою відносно кожного із ним.
Щодо трьох клопотань про тримання осіб під вартою суд зазначає загальні положення, які ним будуть враховані при їх вирішенні.
Так, метою судового розгляду відповідно до глави 28 КПК України є встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості особи у зазначеному прокурором в обвинувальному акті кримінальному правопорушенні за наслідками безпосереднього дослідження і оцінки доказів судом, що виключає можливість оцінки судом на час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу обґрунтованості підозри у розумінні п. 175 рішення Європейського суду з прав людини «Нечипорук і Йонкало проти України» та інших рішень Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» і «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства»).
Разом з тим, оцінці судом на зазначеній стадії кримінального провадження підлягають характер та тяжкість кримінального правопорушення, а також наявність та/або продовження існування наведених прокурором ризиків.
Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.
Конституційний Суд України неодноразово вказував, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобов`язаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи (Рішення від 1 червня 2016 року № 2-рп/2016, рішення від 25 червня 2019 року №3-68/2018).
Через встановлене нормативне регулювання обрання запобіжного заходу особам, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, суд, зваживши відповідні ризики, обставини конкретної справи, не може застосувати до вказаних осіб інший, більш м`який, ніж тримання під вартою, запобіжний захід. Відповідно, запобіжним заходом щодо таких осіб, у разі наявності хоч одного ризику передбачено виключно тримання під вартою, що обґрунтовано на законодавчому рівні лише кваліфікацією злочину, у вчиненні якого вони обвинувачуються, тобто суд позбавлений можливості винести вмотивоване судове рішення та надати належне обґрунтування тримання під вартою, а це не узгоджується з міжнародною практикою.
Як вбачається, то злочини, в скоєнні яких обвинувачуються ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в цьому переліку не зазначені.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Корнійчук проти України» від 30 січня 2018 року наголошено, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади; обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання на додаток до наявності обґрунтованої підозри (§ 57).
У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80). У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).
Вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд враховує вимоги ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, «Калашников проти Росії» від 15 липня 2002 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_4 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_4 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду; останній може незаконно впливати на свідків, оскільки знає їх анкетні дані та місце проживання; може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_4 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде співмірним заходом. За вказаних обставин прокурор не вбачав можливості визначення обвинуваченому розміру застави.
Як вже ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 12.02.2024 щодо ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2024.
ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 не одружений, має одну малолітню дитину, не працевлаштований, проходив службу, але наразі військовослужбовцем не є, має зареєстроване та фактичне місце проживання в м. Запоріжжі, має батьків, є раніше не судимим.
Сторона захисту вважала, що наразі існують всі підстави для зміни запобіжного заходу та підтримані були надано раніше заперечення щодо клопотання про продовження запобіжного заходу з посиланням на відповідну практику ЄСПЛ вважали, що клопотання прокурора не підлягає задоволенню.
Так, не погодилися з тими ризиками, які прокурор зазначив в клопотанні, а саме передбаченими п.п. 1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Однак, всупереч вимогам ст. 184, 199 КПК України, вважають, що прокурор наявність зазначених ризиків, їх не зменшення та продовження існування не обґрунтовує і доказів їх наявності суду не надав.
Зокрема, щодо ризику переховування від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) суд приймає до уваги те, що наразі прокурором зазначений ризик обґрунтовується лише тяжкістю та суворістю покарання, що загалом суперечить практиці ЄСПЛ з цього питання.
Стосовно загрози втечі, практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний чи обвинувачений можна законно розглядати, як таку, що може спонукати до втечі, однак можливість жорстокого засудження є недостатньою для виправдання тримання під вартою. При цьому загроза втечі не випливає з простої можливості для обвинуваченого перетнути кордон держави. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно доказувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний образ, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці. Таких відомостей клопотання прокурора не містить.
Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України) прокурор не посилається на наявність будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які може знищити, спотворити або сховати ОСОБА_4 , а також відсутність необхідності проведення будь-яких дій з ними.
Щодо ризику впливу незаконного на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), який прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 може незаконно впливати на свідків, оскільки знає їх анкетні дані та місце мешкання. Однак, прокурор будь-яких обґрунтувань такого ризику не наводить, виходячи з матеріалів кримінального провадження основні свідки це залегендовані особи, анкетні дані та місце мешкання, яких ОСОБА_4 невідомі, прокурор в клопотанні не посилається на необхідність допиту будь-яких свідків, заяв від них про незаконний вплив з боку ОСОБА_4 на них або про здійснення такого впливу суду не надано.
Ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу, як встановлено у пункту 43 рішення Європейського суду з прав людини «Яжинський проти Польщі», але зі спливом часу, інтереси слідства стають недостатніми для тримання обвинуваченого під вартою, за нормального перебігу подій ризики зменшуються з часом, завдяки проведенню дізнання, перевіркою, дачі показів (пункт 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клоот проти Бельгії»).
В свою чергу з боку ОСОБА_4 жодних дій направлених на незаконний вплив на будь-яку особу не здійснювалось, зокрема, не доведено можливість його впливу на будь-якого з інших обвинувачених.
Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України), то на стадії судового розгляду кримінального провадження, коли докази вже зібрані та інші процесуальні дії проведені, цей ризик необхідно конкретизовувати та доводити окремо.
Щодо ризику вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження злочинної діяльності (п. 5.ч. 1 ст. 177 КПК України).
Прокурор обґрунтовує його наявність тим, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, родину, малолітню дитину та постійне місце проживання, раніше не судимий. Разом з цим останній немає джерела постійного доходу, відносно нього маються в провадженні судів й інші кримінальні провадження, тому наявність такого ризику, який передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України має місце. При цьому, суд вважає, що застосування цілодобового домашнього арешту може запобігти цьому ризику, оскільки обвинувачений буде перебувати під наглядом відповідних правоохоронних органів.
За встановлених обставин суд не відкидає можливості зміни найсуворішого запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 ..
В даному випадку, суд додатково звертає увагу на те, що обвинувачений ОСОБА_4 за матеріалами провадження проходив військову службу та був залучений відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» до захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що є конституційним обов`язком громадян.
Окрім іншого, суд враховує обставини вчинення кримінальних правопорушень, у якому обвинувачуються ОСОБА_4 , його певна роль, яка визначена за матеріалами обвинувачення.
Крім того, прокурор повинен довести той факт, що особа, стосовно якої він заявляє клопотання про продовження запобіжного заходу, має реальну можливість отримати доступ до речей, які вона хоче спотворити чи знищити, у володіння та користування, або ж на момент подання клопотання володіє чи користується ними, або/та вже спотворила чи знищила. У випадку, коли такі речі/документи перебувають у розпорядженні/володінні сторони обвинувачення, вона не може посилатися на можливість їх знищення обвинуваченим, оскільки саме прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких документів чи речей.
Разом з тим, враховуючи, що кримінальне провадження передано до суду, оскільки сторона обвинувачення дійшла такого висновку, то за таких обставин, суд вважає, що в клопотанні прокурора не наведено жодних підстав вважати наявним такий ризик як можливість обвинуваченого знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
За такого, вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існує з боку останнього ризик, передбачений пунктом 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
Також, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим у вчиненні таких правопорушень; працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_4 ; наявність в обвинуваченого стійких соціальних зв`язків в місці його постійного проживання ; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи; нестабільний його майновий стан, недоведеність наявності постійних доходів, зокрема від проходження служби, але останній шукає легальну зайнятість, що підтверджується відповідним зверненням керівництва установи попереднього ув`язнення про його залучення до певних робіт, обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів; не доведення належними доказами не дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність відомостей про обвинувачення у вчиненні інших кримінальних правопорушень та направлення обвинувального акту щодо цього до суду; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.
Разом з цим, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КК України, без врахування конкретних обставин цієї справи, буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним в демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_4 під вартою призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що ризики, які були встановлені судом при застосуванні до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальших його продовжень, на даний час зменшилися, та враховуючи не доведення стороною обвинувачення доцільності на даній стадії кримінального провадження продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий - цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_5 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_5 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду; останній може незаконно впливати на свідків, оскільки знає їх анкетні дані та місце проживання; може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_5 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде співмірним заходом. За вказаних обставин прокурор не вбачав можливості визначення обвинуваченому розміру застави.
ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 одружений, має двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, має зареєстроване та фактичне місце проживання в м. Запоріжжі. Має судимість відповідно до якої його засуджено до штрафу, який наразі ним сплачується на підставі ухвали суду про розстрочку.
Стороною захисту було надано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування якого зазначено наступне.
Вважали за необхідне змінити запобіжний захід ОСОБА_5 , оскільки ризики, що були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на теперішній час не актуальні та недоведені, тому недоцільно продовжувати запобіжний захід в судовому засіданні у вигляді тримання під вартою. Вказали на те, що у сторони обвинувачення немає законних підстав вважати, що ОСОБА_5 буде переховуватися від суду. ОСОБА_5 є раніше не судимою особою. Він має родину, з якою у нього є міцні соціальні зв`язки.
У обвинуваченого є дві неповнолітні доньки, дружина з якими він проживає разом. Він має постійне місце проживання з родиною. Обвинуваченим було перенесено тяжке захворювання (інфаркт) та ГРВІ в СУ «Запорізькій слідчий ізолятор». Лікуватися належним чином в умовах тимчасового ув`язнення немає можливості. ОСОБА_5 має тяжке кардіологічне захворювання, що потребує лікування та оперативного втручання, гіпертонічну хворобу 3 ступеню та бронхіальну астму. Тому, вважали, що ризик про переховування від правосуддя стороною обвинувачення вказаний необґрунтовано, доводи сторони обвинувачення ґрунтуються на припущеннях. Також те, що ОСОБА_5 буде незаконно впливати на свідків не відповідає дійсності, оскільки він їх не знає, в матеріалах кримінального провадження відомості про них зазначені з певними особливостями. На думку захисту, ці твердження не можуть братися судом, як обґрунтований ризик для продовження найсуворішого запобіжного заходу. Незаконний вплив не доведений і ґрунтується лише на декларативних заявах прокурора щодо можливості такої поведінки ОСОБА_5 та не зазначено у який спосіб можливий вплив та який результат може бути при цьому. Крім цього, всі свідки по кримінальному провадженню допитані і всі матеріали перебувають у володіння прокурора; необґрунтовані доводи прокурора про те, що існує ризик того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки це не може бути підтверджено жодним доказом; висновок прокурора щодо перешкод з боку ОСОБА_5 у кримінальному провадженні взагалі не вмотивований, оскільки не зазначено у чому саме може полягати таке перешкоджання і не має підтвердження цієї тези певними обставинами.
Обов`язок довести обставини, на які посилається ініціатор клопотання з поданням відповідних доказів походить від вимог ч. 5 ст. 132, ч. 3 ст. 184, ч. 3 ст. 199 КПК України, які прокурором не дотримані. Сторона обвинувачення не довела реальність ризиків продовження злочинної діяльності, перешкоджання кримінальному провадженню, впливу на свідків, що вказує на характер припущень зазначених прокурором про наявність даних обставин.
Вважають, що застосування запобіжного заходу до ОСОБА_5 у вигляді домашнього арешту цілком забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та зможе запобігти ризикам, наведеним у ч. 1 ст. 177 КПК України.
Крім того, при розгляді питання про застосування запобіжних заходів суд повинен врахувати вимоги ст. 178 КПК України, якою встановлено перелік обставин, що мають бути оцінені при обранні запобіжного заходу. Аналіз поведінки обвинуваченого в аспекті вказаних обставин також свідчить про відсутність потреби продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Окремо зазначили, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту буде достатнім та ефективним заходом забезпечення кримінального провадження та належної поведінки ОСОБА_5 під час судового слідства.
Крім зазначеного, просили врахувати, що: ОСОБА_5 не перебуває на обліку у психо-, нарко- спеціальних установах; має постійне місце проживання та реєстрації, проживає з родиною, дружиною та двома неповнолітніми доньками з якими має міцні соціальні зв`язки; має осіб, які готові йому допомагати матеріально, соціально у разі обрання запобіжного заходу, що не пов`язаний з триманням під вартою; має тяжке кардіологічне захворювання, що потребує лікування та оперативного втручання, гіпертонічну хворобу 3 ступеню та бронхіальну астму.
Також захист впевнений, що стороною обвинувачення не доказано, що на даній стадії провадження є обґрунтовані ризики того, що немає можливості застосувати до ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід.
Виказали запевнення, що обвинувачений буде сумлінно виконувати покладені на нього обов`язки та за першою вимогою з`являтися на кожен виклик до суду.
Наполягали на тому, що доводи сторони обвинувачення про обґрунтованість продовження тримання ОСОБА_5 під вартою відсутні, тому вважають, що для дотримання прав обвинуваченого на гідне існування необхідно змінити запобіжний захід на більш гуманний, задля можливості проходити лікування та обстеження у спеціальних установах.
Згідно зі ст. 131 КПК України запобіжні заходи є видом заходів забезпечення кримінального провадження. Отже, на них розповсюджуються такі загальні правила застосування останніх: заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом; застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби судового слідства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться у клопотанні прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звертається із клопотанням; під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються.
Під час обрання запобіжного заходу мають враховуватися не лише загальні, але й спеціальні критерії, що визначені законодавцем як мета та підстави для ухвалення рішення. Вони визначені у ст. 177 КПК. Зокрема, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, які наведені в ч. 1 ст. 177 КПК України.
Використовуючи відомі науці кримінального процесуального права способи тлумачення вищевикладених приписів закону, можна дійти висновку, що застосування запобіжного заходу спрямоване виключно на забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Виходячи з цієї мети, слід надавати оцінку й іншим її складовим, спрямованим на запобігання спробам вчинити певні дії.
При цьому запобіжний захід може застосовуватися лише з метою запобігання спробам вчинення дій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК. Отже, сторона обвинувачення може ініціювати обрання (продовження) запобіжного заходу лише у зв`язку з необхідністю запобігання спробам особи, які мають виявлятися в реальних діях, а не через їх уявну можливість вчинення чи у припущеннях таких дій у майбутньому. Якщо дослівно тлумачити термін «запобігання спробам», то за змістом воно є тотожним поняттю «припинення розпочатої дії». Умовно його можна вважати співмірним з категорією «замах», що застосовується у визначенні стадій вчинення злочину, та вважається вчиненням особою з прямим умислом діяння, безпосередньо спрямованого на настання наслідків, у цьому випадку визначених у ч. 1 ст. 177 КПК.
Спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу або ж терміновою купівлею квитків до іншої країни. Спроба знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може підтверджуватися або фото/відео матеріалами, або показами свідків, або іншими конкретними доказами на підтвердження вказаних обставин.
Крім того, прокурор повинен довести той факт, що особа, стосовно якої він заявляє клопотання про застосування запобіжного заходу, має реальну можливість отримати доступ до речей, які вона хоче спотворити чи знищити, у володіння та користування, або ж на момент подання клопотання володіє чи користується ними, або/та вже спотворила чи знищила. У випадку, коли такі речі/документи перебувають у розпорядженні/володінні сторони обвинувачення, вона не може посилатися на можливість їх знищення підозрюваним/обвинуваченим, оскільки саме прокурор несе персональну відповідальність за збереження таких предметів.
Спроба незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні має бути підтверджена належними доказами, у тому числі показами вказаних осіб (потерпілим, свідком, іншим підозрюваним, обвинуваченим, експертом, спеціалістом), які доводять незаконний вплив особи, що здійснюється безпосередньо або через довірених осіб. Перешкоджання кримінальному провадженню в інший спосіб також має бути підтверджене та доведене: які саме дії особи прокурор оцінює як перешкоджання, а також в який саме спосіб особа таким діями реально може заважає судовому розгляду. Так само має бути доведена реальність замаху на вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження наявного.
Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК, оскільки по суті є припущенням.
Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті. Прокурор не має права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених Кодексом (ч. 2 ст. 177 КПК).
Припис першого речення ч. 2 ст. 177 КПК визнає достатньою підставою для суду його переконаність, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК. Водночас комплексний аналіз приписів ч. 1 та 2-го речення ч. 2 ст. 177 КПК свідчить, що суд повинен надавати оцінку законності та обґрунтованості клопотання сторони обвинувачення, в якому має бути доведено «існування спроб», перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК. Одного лише припущення прокурора про те, що такі спроби можуть потенційно виникнути, недостатньо для ухвалення рішення про застосування запобіжного заходу (особливо, якщо йдеться про тримання під вартою).
Окрім власне припущень, суду мають бути подані конкретні докази реального існування спроби/спроб (ч. 2 ст. 177 КПК). Тому, якщо прокурор не доведе суду, що існують підстави для продовження запобіжного заходу, не доведе наявність обґрунтованої підозри чи наявність спроб, перелічених у п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК, то таке клопотання вважається незаконним і не підлягає задоволенню.
Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК); пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК, а тому суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, та на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Обставини, визначені у ст. 178 КПК, також слід враховувати у процесі обрання запобіжного заходу. Хоча вони мають певною мірою факультативне значення, їх оцінка має відбуватися з дотриманням таких самих умов, що стосуються з`ясування мети та підстав цього заходу.
Отже, суд під час продовження запобіжного заходу, в кожному випадку розгляду відповідного клопотання, зобов`язаний зробити висновок про наявність/відсутність ризику/ризиків у вигляді вчинення відповідних спроб порушення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують його подальше застосування (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК).
Як вже зазначалося, то відповідно до ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, - виключно у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що перебуваючи на волі, ця особа переховувалася від органу досудового розслідування чи суду, перешкоджала кримінальному провадженню або їй повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину.
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існує з боку останнього ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення.
При цьому, судом не здобуто вагомих доказів на підтвердження інших ризиків, які були зазначені в клопотанні прокурора.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді домашнього арешту за адресою його місця проживання, про який зазначала сторона захисту.
При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень; працездатний вік, оскільки не встановлено, що обвинувачений є особою з інвалідністю; відсутність у обвинуваченого постійного місця роботи; нестабільний майновий стан останнього, недоведеність наявності постійних доходів; обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів; не доведення належними доказами не дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушення; велика кількість обвинувальних актів, які наразі перебувають на розгляді в інших судах, що створює реальний ризик повторення протиправної поведінки, зокрема щодо незаконного обігу зброї та наркотичних засобів, що його створює обвинувачений.
Разом з цим, суд приходить до висновку, що ризики, які були встановлені судом при застосуванні до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальших його продовжень, на даний час зменшилися, та враховуючи не доведення стороною обвинувачення доцільності на даній стадії кримінального провадження продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий - цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою відносно ОСОБА_6 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_6 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду; останній може незаконно впливати на свідків, оскільки знає їх анкетні дані та місце проживання; може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду; може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_6 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде співмірним заходом. За вказаних обставин прокурор не вбачав можливості визначення обвинуваченому розміру застави.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2024 щодо ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2024.
ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 не одружений, не має на своєму утриманні будь-яких осіб, не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі, має батьків, вважається особою раніше не судимою.
Стороною захисту було надано письмові заперечення на клопотання про продовження запобіжного заходу та окремо клопотання про зміну запобіжного заходу, в обґрунтування яких зазначено наступне. Сторона захисту наполягала на тому, що відсутні будь-які підстави вважати наявними ризики, які визначені п. 2 та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Вказали на те, що ОСОБА_6 вже вісім місяців тримається під вартою, що є невиправдано тривалим часом. Просили врахувати родь та ступінь участі ОСОБА_6 в ієрархії злочинної організації, яка визначена стороною обвинувачення в обвинувальному акті. Інкримінованими ОСОБА_6 кримінальними правопорушеннями не завдано шкоди, потерпілі відсутні. Додатково стороною захисту надано документи про право власності ОСОБА_6 на частку в житловому будинку за адресою його реєстрації, характеристику з місця проживання, де останній характеризується з позитивного боку, письмову заяву від членів його родини про те, що вони не заперечують щоб ОСОБА_6 знаходився на цілодобовому арешті за місцем їх проживання та виказали готовність у наданні йому всієї необхідної допомоги.
Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.
Наведені прокурором доводи по кримінальному провадженню на цій стаді провадження не є достатніми для того щоб вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_6 може: - переховуватися від суду, тільки через те, що він розуміє тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованих злочинів; - незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з огляду на те, що їх більшість є залегендованою. Також, судом не здобуто вагомих доказів на підтвердження такого ризику, який передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Разом з цим, вчинення інших кримінальних правопорушень ОСОБА_6 , в період воєнного стану, на думку суду є реальним ризиком.
Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , на думку суду, дають підстави дійти висновку, що існує з боку останнього ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливість вчинення інших кримінальних правопорушень.
Під час розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, судом вирішувалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 менш суворого запобіжного заходу, зокрема і у вигляді цілодобового домашнього арешту за зареєстрованою адресою його місця проживання.
Таким чином, при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі, вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується; кількість епізодів злочинної діяльності, працездатний вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, оскільки доказів протилежного суду не надано; доведеність стороною захисту наявності в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків за місцем його зареєстрованого проживання; нестабільний майновий стан останнього, недоведеність наявності постійних доходів; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик вчинення іншого злочину, що його створює обвинувачений.
Отже, враховуючи доведеність на цій стадії провадження обґрунтованості обвинувачення, пред`явленого ОСОБА_6 та наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, що може нівелювати зазначений ризик.
Суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з огляду на положення ч. 6 ст. 176 КК України, без врахування конкретних обставин цієї справи, буде становити невиправдане та непропорційне втручання в право цієї особи на свободу та особисту недоторканість, яке в контексті цієї справи не є необхідним в демократичному суспільстві, а тому подальше утримання ОСОБА_6 під вартою призведе до порушення ст. 5 та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, коли інтереси правосуддя не потребують подальшого безальтернативного тримання під вартою обвинуваченого.
За таких обставин, суд вважає, що ризики, які були встановлені судом при застосуванні до ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та подальших його продовжень, на даний час зменшилися, та враховуючи не доведення стороною обвинувачення доцільності на даній стадії кримінального провадження продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд вважає за можливе змінити останньому запобіжний захід з тримання під вартою на менш суворий - цілодобовий домашній арешт.
Відповідно до ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.
Орган внутрішніх справ повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а отже у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, задовольнити клопотання захисника та змінити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю з покладанням на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.
Так, згідно клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_8 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_8 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде співмірним заходом зі встановленням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 щодо ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 05.05.2024 включно.
ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_8 розлучений, має на своєму утриманні двох неповнолітніх дітей, не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Запоріжжі, має батьків, вважається особою раніше не судимою, має незадовільний стан здоров`я, який став однією з підстав зміни йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою під час досудового розслідування.
ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора не заперечували. Додатково зазначили, що обвинувачений може бути госпіталізований через необхідність оперативного втручання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
Як передбачено ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали суду про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.
При вирішенні клопотання прокурора судом враховуються дані про особу обвинуваченого, а саме, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_10 разом із батьками, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, тому має достатні соціальні зв`язки.
Також судом враховуються, обставини, які стали підставами під час зміни запобіжного заходу, а саме, що ОСОБА_8 хворіє з 2018 року на тяжкі хвороби: захворювання нирок та серця. Відповідно до консультаційного висновку кардіолога від 18.07.2023, та консультативного огляду кардіолога від 21.11.2023 ОСОБА_8 переніс інфаркт міокарда у червні 2023 року, також при огляді виявлено: значна а-гіпокінезія усіх сегментів ЛШ, тяжка систолічна дисфункція ЛШ, у порожнині ЛШ візуалізується тромб, фіксований до верхівки, ішемічна кардіоміопатія, серцева недостатність зі значно зниженою СФЛШ, мітральна недостатність 2 ступеню, помірний перикардит без тампонади серця, двосторонній плеврит (ліворуч 1300 мл, праворуч 150 мд. ріднини виконано торакоцентез-відкачали голкою), та інші. На день затримання останнього лікарями було визначено на госпіталізацію до 5 міської лікарні. Філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області своїм листом від 22.11.2023 підтвердила факт лікування ОСОБА_8 в слідчому ізоляторі 20 та 21.11.2023. Медична служба слідчого ізолятору вивозила обвинуваченого до Запорізької обласної клінічної лікарні, де провели декілька обстежень та був встановлений діагноз: двосторонній плеврит (ліворуч 1300 мл, праворуч 150 мд. рідини виконано торакоцентез-відкачали голкою), ішемічна хвороба серця, постінфарктний кардіосклероз, ішемічна кардіоміопатія, серцева недостатність зі значно зниженою СФЛШ, мітральна недостатність 2 ступеню, помірний перикардит без тампонади серця, перенесений у минулому інфаркт міокарда, жовтуха, рекомендації: УЗД ОЧП, контроль крові гепатит, консультація хірурга та гастроентеролога, після медикаментозної терапії серцевої недостатності дообстеження кардіохірурга. Також Філія державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» в Запорізькій області повідомляла, що стан здоров`я ОСОБА_8 прогресивно погіршується за рахунок хронічної серцевої недостатності, та має перспективу до несприятливих прогнозів щодо його життя та здоров`я.
В ході розгляду клопотання прокурором доведено, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, встановлені під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу ще на досудовому розслідуванні не зменшилися, що на переконання суду виправдовує подальше тримання обвинуваченого під домашнім арештом.
Підстав для зміни запобіжного заходу в ході судового засідання не встановлено.
При цьому, суд, вважає за необхідне врахувати, що обвинуваченому з врахуванням його належної процесуальної поведінки під час перебування під дією запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та необхідності проходження відповідного лікування, необхідно залишити часові обмеження, які були визначені раніше, обмежившись забороною залишати своє місце проживання саме у нічний час.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_8 до 01.07.2024 включно з покладенням відповідних обов`язків.
Так, клопотання прокурора щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 184 КПК України встановлено наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: враховуючи тяжкість вчинених злочинів ОСОБА_9 перебуваючи на волі та усвідомлюючи невідворотність покарання за їх вчинення може переховуватися від суду та може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити свою злочинну діяльність у зв`язку з відсутністю стійких соціальних зв`язків та постійного джерела доходів. Прокурор вважає, що жоден з менш суворих запобіжних заходів не здатен запобігти встановленим ризикам. Такі ризики на час надходження кримінального провадження до суду не зникли та не зменшилися. Навпаки, враховуючи, що злочини, в яких обвинувачується ОСОБА_9 є особливо тяжкими та злочинами у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а також вчинені злочинною організацією, взявши до уваги вік обвинуваченого, його матеріальне становище, відсутність постійного місця роботи, то, на думку прокурора, продовження запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту буде співмірним заходом зі встановленням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.
З боку захисника адвоката ОСОБА_14 в судовому засіданні було надано письмове клопотання про зміну запобіжного заходу з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у нічний час. В обґрунтування свого клопотання він зазначив, що обвинувачений вже досить тривалий час знаходиться на цілодобовому домашньому арешті, але своєю належною процесуальною поведінкою довів, що відносно нього є можливість змінити умови такого запобіжного заходу. Наразі ОСОБА_9 має намір влаштуватися на роботу щоб отримувати постійний дохід для свого утримання, оскільки до цього часу цим фактично займалися його батьки, які є пенсіонерами з інвалідністю. Також, вважає, що через введений у державі військовий стан, зараз посилені заходи охорони громадського порядку, встановлено блокпости, збільшено кількість патрулів поліції на вулицях, що у свою чергу унеможливить будь-яке переховування з боку ОСОБА_9 від суду.
Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримав клопотання свого захисника та додатково зазначив, що наразі через перебування на цілодобовому домашньому арешті він позбавлений можливості самостійно себе утримувати та влаштувати на будь-яку роботу. Він є внутрішньо переміщеною особою, але виплати відповідної допомоги зараз припинилися. Його батьки залишилися на окупованій території м. Пологи Запорізької області та не в змозі надалі йому допомагати через посилення тиску з боку окупаційної влади і змін в їхньому житті. Наразі через мережу Інтернет він розіслав своє резюме до потенційних роботодавців і деякі з них погодилися запропонувати йому роботу, але через наявні обмеження запобіжного заходу він позбавлений можливості працювати. В м. Запоріжжі будь-яких інших осіб, які б могли йому допомагати немає, його колишня дружина разом з їх спільною дитиною через війну виїхала за кордон. Він винаймає житло у далеких родичів, які зараз зажадали сплати ним орендної плати, але не маючи будь-яких доходів він не може виконати їх вимоги та може втратити житло.
Судом встановлено, що ОСОБА_9 не одружений, будь-яких осіб на своєму утриманні не має, офіційно не працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , має статус внутрішньо переміщеної особи, є раніше не судимим, має задовільний стан здоров`я.
ОСОБА_9 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.
На переконання суду такий запобіжний захід в повній мірі забезпечує належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_9 , оскільки будь-яких відомостей про його порушення матеріали кримінального провадження не містять.
Разом з тим, приймаючи до уваги загальновідомий факт введення воєнного стану та окупації більшої частини Запорізької області, наявність такої категорії населення, як внутрішньо переміщені особи, до яких відноситься і ОСОБА_9 , суд вважає, що запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його фактичного проживання може бути змінений на домашній арешт в певний період доби для забезпечення обвинуваченому можливості працювати та забезпечувати своє існування.
Підсумовуюче викладене, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту підлягає частковому задоволенню, а строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_9 повинен бути продовженим до 01.07.2024 включно з покладенням на нього відповідних обов`язків, а саме щодо не залишення свого місця проживання у нічний час.
Окремо, прокурором було скеровано до суду клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у випадку внесення застави відносно обвинуваченої ОСОБА_15 та обвинуваченого ОСОБА_7 ..
Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у випадку внесення застави відносно обвинуваченого ОСОБА_7 мотивовано наступним, останній усвідомлюючи ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень та невідворотності покарання за них, існує ризик того, що він буде переховуватися від суду, може продовжити злочинну діяльність та перешкоджати кримінальному провадженню шляхом умисної неявки за викликами суду. Зазначене, на думку прокурора, дає підстави стверджувати, що покладення на ОСОБА_7 обов`язків зможе ефективно попередити такі його спроби. З метою забезпечення дієвості даного кримінального провадження вбачає за доцільне покладення на ОСОБА_7 певних процесуальних обов`язків.
Разом з тим, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора заперечували. Вказали на те, що наразі обвинувачений не допускав будь-яких порушень та своєю належною процесуальною поведінкою нівелює будь-які побоювання щодо подальшого ухилення його від розгляду справи в суді.
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.02.2024 щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20.03.2024 з визначенням розміру застави та покладення відповідних обов`язків у випадку її внесення.
ОСОБА_7 розмір застави був сплачений.
ОСОБА_7 в даному кримінальному провадженні обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.
Судом встановлено, що ОСОБА_7 не одружений, будь-яких осіб на своєму утриманні не має, працевлаштований, має зареєстроване місце проживання в м. Дніпро, є раніше не судимим, має задовільний стан здоров`я.
Встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 вніс визначений ухвалою слідчого судді розмір застави, а відтак згідно положень ст. 202 КПК України, останній вважається таким, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Згідно ч. 6 ст. 182 КПК України з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
Згідно ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першоюцієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених уст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.
На момент проведення судового засідання, ризики, які стали підставою для застосування, а в подальшому і для продовження строку запобіжного заходу відносно кожного з зазначених обвинувачених, не змінилися та продовжують існувати.
Отже, враховуючи наведене та те, що строк дії попередньої ухвали закінчується 05.05.2024, то суд вважає за доцільне продовжити строк дії покладених на ОСОБА_7 обов`язків, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024 відповідно, терміном до 01.07.2024 включно.
Також, суд вважає за необхідне додатково звернути увагу останнього на те, що згідно ч. 8 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний (обвинувачений), будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору, а після звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд відповідно до ч. 10 ст. 182 КПК України вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.
Обвинувачена ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилася, через стан здоров`я, тому відносно неї клопотання не розглядалося.
Що стосується обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , то відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 202 КПК України, у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту , останні повинні бути негайно доставлені до місця проживання і звільнені з-під варти, оскільки згідно з умовами обраного запобіжного заходу їм заборонено залишати житло цілодобово.
Згідно з ч. 5 ст. 202 ЦПК України у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про відмову у продовженні строку тримання під вартою, про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на інший запобіжний захід, про звільнення особи з-під варти у випадку, передбаченому частиною третьою статті 206 цього Кодексу, або у випадку закінчення строку дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою підозрюваний, обвинувачений повинен бути негайно звільнений, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.
Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.
Керуючись ст. ст. 115, 177-178, 181-183, 193-194, 197, 199, 201-202, 205, 331, 369-372, 376 КПК України, суд,-
Оголосити перерву у судовому засіданні за об`єднаним кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 1 ст. 306, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч.2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 255, ч. 2 ст. 307, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307, ч. 1 ст. 311, ч. 1 ст. 313, ч.2 ст. 317 КК України, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч.3 ст. 307 КК України до 10 год. 00 хв. 30 травня 2024 року.
У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити без задоволення.
Клопотання захисника адвоката ОСОБА_10 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня його обрання, тобто до 01 липня 2024 року включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , цілодобово залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_4 , окрім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді та участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою суду в цьому кримінальному проваджені;
- повідомляти суд про зміну місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до компетентного органу документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_4 , де звільнити останнього з-під варти.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого з групи прокурорів за даним кримінальним провадженням.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м.Запоріжжя про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_11 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня його обрання, тобто до 01 липня 2024 року включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , цілодобово залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_13 , окрім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді та участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою суду в цьому кримінальному проваджені;
- повідомляти суд про зміну місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до компетентного органу документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_13 , де звільнити останнього з-під варти.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати ВП № 4 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області негайно поставити на облік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого з групи прокурорів за даним кримінальним провадженням.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - залишити без задоволення.
Клопотання захисника ОСОБА_12 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Змінити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю строком на 2 місяці з дня його обрання, тобто до 01 липня 2024 року включно.
Заборонити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , цілодобово залишати житло розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , окрім розумного фактичного часу необхідного для прибуття за викликом суду, перебування в суді та участі в судових засіданнях, надання невідкладної медичної допомоги в закладах охорони здоров`я та в інших невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя чи здоров`я в умовах воєнного стану.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати за кожною вимогою суду в цьому кримінальному проваджені;
- повідомляти суд про зміну місця проживання;
- носити електронний засіб контролю;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до компетентного органу документи, які дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.
Негайно доставити обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_7 , де звільнити останнього з-під варти.
Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу внутрішніх справ з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних з виконанням покладених на нього зобов`язань.
Зобов`язати ВП № 3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області негайно поставити на облік ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо якого застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.
Контроль за виконанням ухвали покласти на старшого з групи прокурорів за даним кримінальним провадженням.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , задовольнити частково.
Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обраний відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , до 01 липня 2024 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_10 , без дозволу суду, в певний період доби, а саме з 22:00 год. до 06:00 год.;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_8 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали суду в цій частині покласти на старшого групи прокурорів у цьому кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , задовольнити частково.
Клопотання захисника ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу задовольнити.
Продовжити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту обраний відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , до 01 липня 2024 року включно.
Покласти на обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , наступні обов`язки:
- прибувати за викликом до суду;
- не відлучатися із місця проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_12 , без дозволу суду, в певний період доби, а саме з 22:00 год. до 06:00 год.;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання чи роботи;
- утримуватися від спілкування зі свідками та обвинуваченими у даному кримінальному провадженні.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що в разі не виконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш суворий запобіжний захід.
Копії ухвали про застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_9 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, як особи, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.
Контроль за виконанням ухвали суду в цій частині покласти на старшого групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.
Клопотання прокурора Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя про продовження строку дії обов`язків щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , - задовольнити частково.
Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , строк дії обов`язків, визначених ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.03.2024, а саме:
- прибувати до суду за викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;
- повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.
Визначити строк дії ухвали суду щодо запобіжних заходів до 01 липня 2024 року включно.
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 06.05.2024 та проголошено о 9.30 год.

Суддя: ОСОБА_1 .