справа № 208/1394/24
№ провадження 1-кс/208/374/24
УХВАЛА

Іменем України

23 лютого 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за клопотанням старшого дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна, -

в с т а н о в и в:

Старший дізнавач СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 до суду із клопотанням про арешт майна.

У своєму клопотанні просить суд накласти арешт на кошти, які обліковуються (знаходяться) на рахунку АТ "АКЦЕНТ-БАНК" НОМЕР_1 .

Дізнавач та прокурор в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд клопотання без їх участі, просили задовольнити з підстав викладених в клопотанні.

Слідчий суддя, вивчивши надані суду матеріали клопотання, вважає, що клопотання підлягає частковомузадоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів клопотання 19.02.2024 до ЧЧ Кам`янського РУП надійшла заява від ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 представника ТОВ «Еталон Пак», який просить ужити заходів до невстановленої особи, яка 14.02.2024 року шляхом зловживання довіри останнього під приводом продажу коробки передач на автомобіль на сайті "auto.ria" заволоділа грошовими коштами ТОВ «Еталон Пак» у сумі 59500 гривень, які підприємство добровільно переказало на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 в якості передплати за коробку передач на автомобіль. Обіцяну коробку передач на автомобіль підприємство не отримало, грошові кошти не повернули (ЖЕО №2941 від 19.02.2024).

За даним фактом внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000073 від 20.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В ході проведення досудового розслідування було допитано представника потерпілого ОСОБА_5 , який на підставі довіреності від директора ТОВ «Еталон Пак» № 3 має право представляти в порядку, передбаченому законодавством України, права та інтереси ТОВ «Еталон Пак» з питань захисту майна в органах досудового розслідування, прокуратурі та органах суду, в ході допиту якого встановлено, що 13.02.2024 року він перебував на своєму робочому місці, для потреб підприємства потрібно було купити коробку передач для однієї із машин, він на авторіа знайшов оголошення про продаж автоматичної коробки передач (наразі оголошення видалено), ціна підійшла та він узгодив з керівництвом купівлю даного товару, ОСОБА_5 зв`язався з продавцем за номером НОМЕР_2 , вони узгодили всі умови та невідомий скинув на вайбер з вищевказаного номеру розрахунковий рахунок НОМЕР_1 оформлений на ФОП ОСОБА_6 , бухгалтерія з рахунку підприємства перерахувала 14.02.2024 грошові кошти у сумі 59 500 гривень на вищевказаний розрахунковий рахунок.. Наразі товар на підприємство не надійшов та мобільний номер телефону не працює. Вважаю, що по відношенню до підприємства були здійсненні шахрайські дії. Шахраї та своїми шахрайськими діями завдали майнової шкоди підприємству на суму 59500 гривень.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що вказані кошти були зараховані на банківський рахунок АТ "АКЦЕНТ-БАНК" НОМЕР_1 .

Оскільки є підстави вважати, що гроші, які знаходяться на вказаному відкритому рахунку набуті кримінально протиправним шляхом та отримані особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, дізнавач просить накласти арешт на кошти, які обліковуються (знаходяться) на банківському рахунку АТ "АКЦЕНТ-БАНК" НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до пункту 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3ст. 170 КПК України).

При цьому, ч. 3 та ч. 5 ст. 132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Крім того, на підставі вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Зокрема, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 р.), ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Враховуючи вище викладене, слідчий суддя приходить до висновку що гроші, які знаходяться на вказаному відкритому рахунку набуті кримінально протиправним шляхом та отримані особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення, та обліковуються (знаходяться) на банківському рахунку АТ "АКЦЕНТ-БАНК" НОМЕР_1 , необхідно накласти арешт, а тому клопотання, підлягає задоволенню, але в межах суми.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.110, 131, 132, 170-175, 309, 369-372, 395 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

Клопотання старшого дізнавача СД Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 погоджене з прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_4 про арешт майна, задовольнити частково.

Накласти арешт на кошти, які обліковуються (знаходяться) на рахунку АТ "АКЦЕНТ-БАНК" НОМЕР_1 у розмірі 59 500 (п`ятдесят дев`ять п`ятсот ) грн. в межах кримінального провадження №0000073 від 20.02.2024 за ч.1 ст.190 КК України.

В іншій частині клопотання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського Апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1