Справа № 592/1214/17
Провадження № 1-кп/592/56/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника потерпілого - адвоката ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в залі Ковпаківського районного суду м.Суми кримінальне провадження №0000433 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин Сумської області, громадянина України, не працює, одруженого, має на утриманні двох малолітній дітей, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.365, ч.1 ст.121 КК України

ВСТАНОВИВ:

Наказом №135 о/с від 18.05.2016 «По особовому складу», по Управлінню патрульної поліції у м.Суми відповідно до ч.9 ст.65 Закону України «Про Національну поліцію» призначено працівників, які прибули з Головного управління Національної поліції в Сумській області, з 12.05.2016 року по батальйону, по роті №1 капрала поліції ОСОБА_6 , інспектором з посадовим окладом згідно штату та закріплено спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0012601. Підстава: Наказ Головного управління Національної поліції в Сумській області від 14.05.2016 №124 о/с та рапорт ОСОБА_6 від 12.05.2016 року. Відповідно до посадової інструкції поліцейського патрульної поліції (далі Інструкція), затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 05.01.2016 року №4/1, а саме: Розділу І «Загальні положення», п.1.1. посадова інструкція поліцейського патрульної поліції визначає основні завдання та функції поліцейського патрульної поліції, його права, обов`язки та засади відповідальності. Згідно з п.1.2. Інструкції у своїй діяльності поліцейський патрульної поліції керується Конституцією України, Законом України «Про Національну поліцію», Законом України «Про запобігання корупції» та іншими Законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, Положенням про патрульну поліцію, наказами Міністерства внутрішніх справ України та Національної поліції України, цією Інструкцією, іншими наказами, розпорядженнями та дорученнями керівництва, за винятком тих, що порушують Конституцію України та Закони України, або є явно незаконними чи злочинними. Так, відповідно до положень Розділу II Інструкції, а саме п.2.1. поліцейський патрульної поліції відповідно до покладених на нього завдань під час несення служби здійснює: 1) безперервне та цілодобове патрулювання території обслуговування з метою забезпечення публічної безпеки і порядку...; 2) первинне реагування на повідомлення про правопорушення, а також самостійне виявлення правопорушень під час патрулювання та в інших випадках, передбачених законодавством. Згідно з Розділом III Інструкції п.3.1. поліцейський патрульної поліції під час несення служби зобов`язаний: 6) поважати і дотримуватись прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише в спосіб та у випадках, що встановлені законом. Відповідно до п.5.2. Розділу V Інструкції у разі вчинення протиправних діянь поліцейський несе кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до законодавства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» №3781-ХП від 23.12.1993 року (в редакції Закону №901-VIII від 23.12.2015) органи Національної поліції віднесено до правоохоронних органів. Крім того, ст.1 Закону України «Про Національну поліцію» №580-VIII від 02.07.2015 (в редакції Закону № 901 -VIII від 23.12.2015) визначено, що Національна поліція України (далі - поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку. Статтею 2 цього Закону встановлено, що завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги. Також, статтями 6, 7, 8 та 11 Розділу II Закону України «Про Національну поліцію» серед основних принципів діяльності поліції визначено принципи верховенства права, дотримання прав і свобод людини та законності, взаємодії з населенням на засадах партнерства. Частинами 1 та 2 статті 17 цього ж Закону визначено, що поліцейським є громадянин України, який склав Присягу поліцейського, проходить службу на відповідних посадах у поліції, і якому присвоєно спеціальне звання поліції. Поліцейський має службове посвідчення та спеціальний жетон. Зразки та порядок видання службових посвідчень та спеціальних жетонів затверджує Міністр внутрішніх справ України.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію», до основних обов`язків поліцейського віднесено, зокрема: 1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; 2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; 3) поважати і не порушувати прав і свобод людини; 4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я; 6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді. Частиною 2 статті 18 Закону визначено, що поліцейський на всій території України незалежно від посади, яку він займає, місцезнаходження і часу доби в разі звернення до нього будь-якої особи із заявою чи повідомленням про події, що загрожують особистій чи публічній безпеці, або в разі безпосереднього виявлення таких подій зобов`язаний вжити необхідних заходів з метою рятування людей, надання допомоги особам, які її потребують, і повідомити про це найближчий орган поліції. Так, статтею 23 Розділу IV Закону України «Про Національну поліцію» визначено основні повноваження, якими наділені працівники поліції відповідно до покладених на неї завдань, зокрема: 1) здійснювати превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; 2) виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживати у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; 3) вживати заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняти виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення; 4) вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення: 5) здійснювати своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення; ... 8) у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; 9) доставляти у випадках і порядку, визначених законом, затриманих осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення, та осіб, які вчинили адміністративне правопорушення; 10) вживати заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях, площах, у парках, скверах, на стадіонах, вокзалах, в аеропортах, морських та річкових портах, інших публічних місцях; 14) вживати всіх можливих заходів для надання невідкладної, зокрема домедичної і медичної, допомоги особам, які постраждали внаслідок кримінальних чи адміністративних правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в ситуації, небезпечній для їхнього життя чи здоров`я; та інші повноваження. Розділом V «Поліцейські заходи» Закону України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015 (в редакції Закону № 901-VIII від 23.12.2015) визначено види, підстави та порядок застосування працівниками поліції поліцейських заходів. При цьому, частиною 1 статтею 29 «Вимоги до поліцейського заходу» вказаного Розділу V цього Закону визначено, що поліцейський захід - це дія або комплекс дій превентивного або примусового характеру, що обмежує певні права і свободи людини та застосовується поліцейськими відповідно до закону для забезпечення виконання покладених на поліцію повноважень Частинами 2, 3, 4, 5, 6 та 7 цієї ж статті 29 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліцейський захід застосовується виключно для виконання повноважень поліції. Обраний поліцейський захід має бути законним, необхідним, пропорційним та ефективним. Обраний поліцейський захід є законним, якщо він визначений законом. Поліцейському заборонено застосовувати будь-які інші заходи, ніж визначені законами України. Обраний поліцейський захід є необхідним, якщо для виконання повноважень поліції неможливо застосувати інший захід або його застосування буде неефективним, а також якщо такий захід заподіє найменшу шкоду як адресату заходу, так і іншим особам. Застосований поліцейський захід є пропорційним, якщо шкода, заподіяна охоронюваним законом правам і свободам людини або інтересам суспільства чи держави, не перевищує блага, для захисту якого він застосований, або створеної загрози заподіяння шкоди. Обраний поліцейський захід є ефективним, якщо його застосування забезпечує виконання повноважень поліції. Поліцейський захід припиняється, якщо досягнуто мети його застосування, якщо неможливість досягнення мети заходу є очевидною або якщо немає необхідності у подальшому застосуванні такого заходу.

Частиною 1 статті 31 Закону України «Про Національну поліцію», визначено, що поліція може застосовувати такі превентивні заходи, зокрема як: 1) перевірка документів особи; 2) опитування особи; 3) поверхнева перевірка і огляд; 4) зупинення транспортного засобу; 5) вимога залишити місце і обмеження доступу до визначеної території; 6) обмеження пересування особи, транспортного засобу або фактичного володіння річчю; та інші. При цьому, частиною 2 статті 31 Закону, також визначено, що під час проведення превентивних поліцейських заходів поліція зобов`язана повідомити особі про причини застосування до неї превентивних заходів, а також довести до її відома нормативно-правові акти, на підставі яких застосовуються такі заходи. Порядок та підстави застосування таких превентивних заходів визначені статтями 32-41 Закону. Крім того, частиною 1 статті 42 Закону, якою визначено види «Поліцейських заходів примусу», зокрема передбачено, що поліція під час виконання повноважень, визначених цим Законом, уповноважена застосовувати такі заходи примусу: 1) фізичний вплив (сила); 2) застосування спеціальних засобів; 3) застосування вогнепальної зброї. Частиною 2 цієї статті 42 Закону визначено, що фізичним впливом є застосування будь-якої фізичної сили, а також спеціальних прийомів боротьби з метою припинення протиправних дій правопорушників. У свою чергу, статтею 43 вказаного Закону, якою регламентовано підстави та порядок застосування поліцейських заходів примусу, визначено, що поліцейський зобов`язаний заздалегідь попередити особу про застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї і надати їй достатньо часу для виконання законної вимоги поліцейського, крім випадку, коли зволікання може спричинити посягання на життя і здоров`я особи чи та/або поліцейського або інші тяжкі наслідки, або в ситуації, що склалася, таке попередження є невиправданим або неможливим. Попередження може бути зроблено голосом, а за значної відстані або звернення до великої групи людей - через гучномовні установки, підсилювачі звуку.

Вид та інтенсивність застосування заходів примусу визначаються з урахуванням конкретної ситуації, характеру правопорушення та індивідуальних особливостей особи, яка вчинила правопорушення. Поліцейські зобов`язані надавати невідкладну медичну допомогу особам, які постраждали в результаті застосування заходів примусу.

Заборонено застосування фізичної сили, спеціальних засобів і вогнепальної зброї до жінок з явними ознаками вагітності, малолітніх осіб, осіб з явними ознаками обмежених можливостей або старості, крім випадків учинення ними збройного чи групового нападу, учинення збройного опору поліцейському, що загрожує життю і здоров`ю інших осіб або поліцейських, якщо відбити такий напад або опір іншими способами і засобами неможливо. Так, статтею 44 Закону України «Про Національну поліцію», якою регламентовано порядок застосування фізичної сили, визначено, що поліцейський може застосовувати фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), для забезпечення особистої безпеки або/та безпеки інших осіб, припинення правопорушення, затримання особи, яка вчинила правопорушення, якщо застосування інших поліцейських заходів не забезпечує виконання поліцейським повноважень, покладених на нього законом. Поліцейський зобов`язаний письмово повідомити свого керівника, а той зобов`язаний повідомити прокурора про завдання особі тілесних ушкоджень унаслідок застосування фізичної сили.

Частиною 1 статті 19 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону.

22.12.2016 року близько 17 години 30 хвилин біля ресторану «McDonalds» по Покровській площі, 15А у м. Суми співробітниками роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми був затриманий ОСОБА_8 . У подальшому, інспектори патрульної поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 для проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння доставили ОСОБА_8 до Сумського обласного наркологічного диспансеру, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

22.12.2016 року близько 17 години 46 хвилин, перебуваючи на території Сумського обласного наркологічного диспансеру, інспектор роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Суми ОСОБА_6 , будучи працівником правоохоронного органу, без будь-якого приводу з боку ОСОБА_8 , який не вчиняв протиправних дій, за відсутності передбачених Законом України «Про Національну поліцію» підстав, явно виходячи таким чином за межі наданих йому законом прав та повноважень, зокрема, передбачених ст.ст.2, 29, 43, 44 Закону України «Про Національну поліцію», діючи умисно, застосував до ОСОБА_8 фізичну силу, яка виразилася у нанесенні удару правим коліном у ділянку живота ОСОБА_8 , від якого останній відчув сильний біль та впав на землю.

У подальшому, на прохання ОСОБА_8 була викликана швидка медична допомога, яка його госпіталізувала у медичний заклад. Своїми діями ОСОБА_11 заподіяв потерпілому ОСОБА_8 згідно висновку судово - медичного експерта тяжкі тілесні ушкодження у виді: Закрита травма живота. Розрив 3-го сегменту печінки. Внутрішньочеревна кровотеча 2-3 ступеню. У епігастральній ділянці по середній лінії синець загальною площею 3,5х3 см. Ушкодження у вигляді синця в епігастральній ділянці, розриву печінки, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечею, були небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_6 , обіймаючи посаду поліцейського патрульної поліції, і будучи, таким чином працівником правоохоронного органу, усвідомлював суспільно-небезпечний характер своїх дій, які явно виходять за межі наданих йому прав і повноважень, передбачав можливість настання від таких дій суспільно небезпечних наслідків у виді грубого порушення охоронюваних законом прав та інтересів потерпілого ОСОБА_8 , заподіяння останньому тілесного ушкодження, і бажав настання таких суспільно небезпечних наслідків, тобто діяв при цьому з прямим умислом.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненому при вказаних вище обставинах не визнав і пояснив, що він перебував на службі і отримав виклик про бійку (троє осіб б`ють четвертого) в районі ресторану «McDonalds». Коли прибув з іншим патрульним поліцейською ОСОБА_9 на виклик, водій маршрутного таксі, в якому перебував ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_8 поводив себе агресивно, ОСОБА_8 прохали вийти з маршрутного таксі, його виштовхували з транспорту, і останній падав. При прибутті на виклик, був лише водій маршрутного таксі та ОСОБА_8 , який поводив себе агресивно, на зауваження не реагував. На допомогу був викликаний ще один екіпаж патрульних поліцейських. Для подальшого складання адміністративних матеріалів, ОСОБА_8 був доставлений до наркологічного диспансеру. Доставляв ОСОБА_8 до наркологічного диспансеру екіпаж патрульних поліцейських, в якому був він, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Під час супроводження ОСОБА_8 до службового автомобіля ресторану «McDonalds», останній кричав, що йому боляче, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував, ОСОБА_8 він та інший поліцейський вели під руки, останній не хотів йти. Він був за кермом службового автомобіля, поруч сиділа ОСОБА_9 , за ОСОБА_9 на задньому сидінні був ОСОБА_8 та поруч з потерпілим ОСОБА_10 . При прибутті до наркологічного диспансеру, ОСОБА_8 то бажав вийти з автомобіля, то не бажав, потім сам вийшов, перешкоджав закриттю дверей службового автомобіля, стояв між дверцятами та автомобілем. Він взяв за руку ОСОБА_8 , відвів, потім останній впав на землю. Тоді ОСОБА_8 встає, словесно погрожує йому, замахується на нього, він сприйняв це як погрозу його життю і здоров`ю, виставив коліно та відштовхнув ОСОБА_8 . Удар він не наносив, а виставив коліно, в яке вперся ОСОБА_8 , а потім впав. ОСОБА_8 лежав на землі і просив викликати медичну допомогу. Нами була викликана бригада швидкої допомоги і ОСОБА_8 повезли до Центральної міської клінічної лікарні. О 17год.50хв. ОСОБА_8 був доставлений до лікарні, оглянутий лікарем-хірургом. Після огляду ОСОБА_8 залишив лікарню. Він запитав у лікаря, чи є якась загроза, патологій виявлено не було. Знову повернулися в наркологічний диспансер, де ОСОБА_8 пройшов медичний огляд і було встановлено 0,7 проміле у останнього. Потім ОСОБА_8 доставили до Сумського районного управління поліції, він завів його в кімнату очікування і продовжилося його спілкування з працівниками Сумського відділу поліції. Відносно ОСОБА_8 ним був складений протокол за ст.178 КУпАП. Наступного дня він дізнався, що ОСОБА_8 перебуває в тяжкому стані в лікарні. Йому стало відомо, що ОСОБА_8 з Сумського відділу поліції повторно доставили до лікарні, де відразу прооперували. Він поїхав до Центральної міської клінічної лікарні, розмовляв з дружиною ОСОБА_8 , яка сказала, що чекає від нього на компенсацію витрат на лікування. Кайданки до ОСОБА_8 він не застосовував.

Незважаючи на невизнання своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами.

Судом були досліджені технічні записи допиту потерпілого ОСОБА_8 в судових засіданнях 21.03.2017 року та 31.03.2017 року суду першої інстанції при першому судовому розгляді кримінального провадження з таких підстав. Потерпілий ОСОБА_8 на виклики суду не з`являвся, поштова кореспонденція поверталась з відмітками про його відсутність за адресою відомого місця проживання в м.Суми. Про зміну місця проживання ОСОБА_8 суд не повідомив. Представник потерпілого адвокат ОСОБА_5 повідомив, що потерпілий виїхав на постійне місце проживання в Угорщину. Згідно з інформацією Державної прикордонної служби після 20.06.2019 року (кримінальне провадження надійшло до суду на новий розгляд) ОСОБА_8 в`їхав в Україну через пункт пропуску Чоп 11.08.2019 року і через кілька днів 20.08.2019 року виїхав, ще на тиждень в`їжджав в Україну в кінці грудня 2019 року і виїхав з України 07.01.2020 року через пункт пропуску Чоп. Електронною поштою ОСОБА_8 надіслав суду повідомлення, що перебуває на території Угорщини і у зв`язку з обмежувальними карантинними та епідеміологічними заходами не може бути присутній на засіданні, просив провести засідання за участі його представника (а.пр.104 т.3). Місце проживання (перебування) в Угорщині потерпілий ОСОБА_8 своєму представнику адвокату ОСОБА_5 та суду не повідомляв. За клопотанням представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 для допиту потерпілого в ході судового розгляду постановлялись ухвали про участь потерпілого ОСОБА_8 в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Рахівським районним судом Закарпатської області та Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області, але до суду ОСОБА_8 не прибув. Клопотань щодо участі в судовому засіданні за допомогою систему EasyCon та системи «Електронний суд» потерпілий ОСОБА_8 суду не подавав.

Судом були здійснені всі заходи для забезпечення явки в судове засідання потерпілого ОСОБА_8 , допиту його в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У зв`язку з неявкою потерпілого ОСОБА_8 , який проживає в Угорщині, в судові засідання, не прийняття ним участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції, прокурором було заявлено клопотання про дослідження технічного запису допиту потерпілого в судових засіданнях в суді першої інстанції. Представник потерпілого підтримав клопотання прокурора. Захисник обвинуваченого посилався на неможливість за таких обставин проведення перехресного допиту потерпілого.

Так, однією з загальних засад кримінального провадження є безпосередність дослідження показань (п. 16 ч. 1 ст. 7 КПК України). Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Суд може прийняти як доказ показання осіб, які не дають їх безпосередньо в судовому засіданні, лише у випадках, передбачених КПК України.

Принцип безпосередності дослідження доказів спрямований передусім на забезпечення права сторін на перехресний допит особи, яка дає показання, що дає стороні можливість з`ясувати всі обставини, які вона вважає важливими для вирішення справи. Щодо сторони захисту, то це право забезпечується також і пунктом «d» частини 3 статті 6 Конвенції, щодо якого Європейський суд з прав людини зазначав, що до того, як визнати особу винуватою, усі докази проти неї мають зазвичай бути представлені в її присутності під час публічного розгляду з метою надати можливість для спростування.

Колегія суддів Верховного Суду в постанові від 02.02.2022 року у справі №127/19452/16-к зазначила, що засаді безпосередності, як і будь-якій іншій загальній засаді, притаманна певна гнучкість при застосуванні в конкретних обставинах, що кореспондується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 19 листопада 2019 року у справі № 750/5745/15-к (провадження № 51-10195 км 18).

Таким чином, положення ч. 4 ст. 95 КПК України, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду у тій же справі. Колегія суддів вважає, що показання, які особа надавала під час минулого судового розгляду, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що неможливо було забезпечити явку такої особи під час іншого судового розгляду.

Отже, судом за участю прокурора, обвинуваченого, його захисника, представника потерпілого були досліджені технічні записи допиту потерпілого ОСОБА_8 в судових засіданнях 21.03.2017 року та 31.03.2017 року суду першої інстанції при першому судовому розгляді кримінального провадження, де потерпілий ОСОБА_8 давав детальні показання, відповідав на питання учасників судового розгляду, на яких, зокрема, зафіксовані й запитання та відповіді під час перехресного допиту.

За таких обставин суд визнає допустимими доказами показання потерпілого ОСОБА_8 , які він давав під час допиту у суді першої інстанції при першому розгляді кримінального провадження.

Так, з показань потерпілого ОСОБА_8 в суді першої інстанції при першому судовому розгляді, які були відтворені в судовому засіданні, вбачається, що останній пояснив, що 22.12.2017 року ввечері він повертався з похорон, був напідпитку, випив 3-4 чарки горілки. Він придбав шаурму і чекав маршрутне таксі №52 біля ресторану «McDonalds». В маршрутному таксі він сів на сидіння в другому ряду, ближче до проходу, чи сидів хто поруч, не пам`ятає. Коли він їхав в маршрутному таксі №52, пасажир, який сидів справа зробив йому зауваження, що він їв в маршрутному таксі шаурму. Він зробив зауваження водію, оскільки маршрутне таксі довго стояло. І так між ним та пасажирами і водієм виник словесний конфлікт. Конфлікт тривав кілька хвилин. Пасажири обурювалися і йому запропонували вийти з транспорту. Виходячи з маршрутного таксі, він втратив рівновагу і зачепив дзеркало заднього виду. Водій маршрутного таксі викликав поліцію. Була легка штовханина з водієм, він сварився з водієм. Працівники поліції повели його та посадили в патрульний автомобіль і повезли на огляд в наркологічний диспансер. Він поводив себе нормально, міг висловлювати претензії до працівників поліції, але їм не погрожував, а висловлював обурення. Він самостійно вийшов з службового автомобіля біля наркологічного диспансеру, прохав поліцейських, щоб його не чіпали. При виході з службового автомобіля його штовхнув ОСОБА_6 і він впав на землю, лежав на кучугурі снігу. Він запитав, навіщо його штовхнули, піднімався з землі і ОСОБА_6 наніс йому безпричинно удар коліном ноги в верхню частину живота. Він відчув сильний біль та помутніння свідомості. Підстав для застосування до нього фізичної сили не було. Після нанесення йому удару, його завели в приміщення наркологічного диспансеру і він прохав допомоги у медичних працівників, відчував сильний біль. Після цього удару він пам`ятає не всі події. Пам`ятає, як його ОСОБА_6 завів до відділу поліції, де він сидів на дерев`яній лавці, нічого вже не бачив, але чув голоси, викликали швидку, його несли сходами на носилках. У відділі поліції до нього силу не застосовували. У нього на утриманні двоє неповнолітніх дітей, його дружина витрачала кошти на його лікування. Моральна шкода полягала в тому, що внаслідок удару, проведеного лікування, він не міг самостійно працювати, мав обмеження у харчуванні та фізичному навантаженні. ОСОБА_6 приходив в лікарню, говорив з дружиною, матеріальна допомога зі сторони обвинуваченого не надавалась.

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що взимку 2016 року ввечері він стояв біля ресторану «McDonalds». Побачив, що з маршрутного таксі випав потерпілий і впав на землю. При спробі зайти в маршрутне таксі, потерпілого вдарили ногою в корпус, і він знову впав, потім підвівся та відірвав дзеркало заднього виду з маршрутного таксі. В маршрутному таксі було двоє людей, водій та ОСОБА_8 . Водій затягнув потерпілого в маршрутне таксі. Потерпілого били в маршрутному таксі, тому він викликав поліцію. Скільки ударів і куди саме наносилися удари потерпілому йому невідомо. Потерпілий був в стані сильного алкогольного сп`яніння. Потерпілий падав двічі.

Отже, показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджено, що у ОСОБА_8 виник конфлікт з водієм та пасажирами маршрутного таксі, але куди саме і скільки ударів було нанесено потерпілому свідку ОСОБА_12 невідомо.

Свідок ОСОБА_13 лікар-нарколог Сумського обласного клінічного медичного центру соціально-небезпечних захворювань пояснила, що 22.12.2016 року до кабінету медичного огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння був доставлений ОСОБА_8 . Був проведений огляд ОСОБА_8 на стан алкогольного сп`яніння. ОСОБА_8 скаржився на біль в верхній частині живота, причину не пояснював. Про медичну допомогу у зв`язку з болем ОСОБА_8 не просив. Вона пропонувала викликати бригаду швидкої допомоги, ОСОБА_8 відмовився. В диспансері фізичний вплив до ОСОБА_8 не застосовувався, в кабінеті, де проводився огляд ОСОБА_8 , насильства до нього не було. Поліцейські їй повідомили, що ОСОБА_8 був доставлений до лікарні і пішов з лікарні.

Свідок ОСОБА_10 , який працював інспектором Управління патрульної поліції пояснив, що 22.12.2016 року він був на службі в іншому екіпажі. ОСОБА_6 потрібна була допомога і він прибув до ресторану «McDonalds». Коли він прибув на місце, з`ясував, що необхідно було доставити особу до наркологічного диспансеру. Був якийсь конфлікт цієї особи з водієм маршрутного таксі. В патрульному автомобілі за кермом був ОСОБА_6 , ОСОБА_8 та він сиділи на задньому сидінні автомобіля. ОСОБА_8 кричав в автомобілі. В наркологічному диспансері ОСОБА_8 стало погано. Вважає, що ОСОБА_8 впав, оскільки йому стало погано. Дій ОСОБА_6 він не бачив. В наркологічний диспансер він не заходив. Була викликана бригада швидкої допомоги. В подальшому він поїхав нести службу по патрулюванню міста. Фізичну силу до ОСОБА_8 він не застосовував. Чи був ОСОБА_8 в кайданках, не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 інспектор Управління патрульної поліції, пояснила, що в той день вона з ОСОБА_6 виїхала на виклик. Коли приїхали до ресторану «McDonalds», то побачили водія маршрутного таксі та іншу особу, який поводив себе неадекватно. Встановили, що дві особи побили ОСОБА_8 , останній розбив дзеркало маршрутного таксі. На допомогу поліції приїхав ще один екіпаж в складі ОСОБА_10 та ОСОБА_14 . Вони допомагали доставляти ОСОБА_8 до наркологічного диспансеру. ОСОБА_8 падав, говорив щось незрозуміле. ОСОБА_8 не хотів йти, говорив, що його побили якісь пасажири. Після огляду в наркологічному диспансері його доставили до відділу поліції. Дій ОСОБА_6 щодо нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 вона не бачила. Біля службового автомобіля була штовханина, потерпілий вів себе неадекватно, падав, викрикував.

З показань свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 вбачається, що вони не спостерігали за діями ОСОБА_6 і не бачили, як обвинувачений наніс тілесне ушкодження потерпілому. Свідок ОСОБА_9 бачила штовханину біля службового автомобіля, де саме перебували ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Бригада швидкої медичної допомоги була викликана саме до наркологічного диспансеру, де ОСОБА_6 наніс удар ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_15 медична сестра Центральної міської клінічної лікарні, пояснила, що коли потерпілого перший раз привезли до лікарні, він відмовився від госпіталізації, виразився нецензурною лайкою та пішов. В той же день потерпілого вдруге привезли до лікарні, він був уже в непритомному стані.

Свідок ОСОБА_16 завідуючий хірургічним відділенням, станом на грудень 2016 року лікар-хірург ЦМКЛ №1 пояснив, що він оглядав ОСОБА_8 , коли останній був доставлений до лікарні з приводу закритої травми живота, в задовільному стані. Чи були видимі тілесні ушкодження, він не пам`ятає. Він призначив ОСОБА_8 обстеження рентген та аналізи. На рентгені не можна побачити розрив печінки. Потім йому зателефонували з приймального відділення та повідомили, що ОСОБА_8 самостійно покинув лікарню. Повторно ОСОБА_8 доставили до лікарні працівники правоохоронних органів в тяжкому стані з геморагічним шоком і його одразу забрали в операційну. ОСОБА_8 скаржився на біль в грудній клітині, біль в органах черевної порожнини, казав, що побили працівники правоохоронних органів. При огляді у ОСОБА_8 була виявлена закрита тупа травма живота, підозра на внутрішньочеревну кровотечу. При проведенні операції виявили внутрішньочеревну кровотечу, розрив 3-го сегменту печінки. Якщо підкапсульний розрив печінки (підкапсульна гематома) артеріальний тиск буде нормальний, а якщо потім особа походила, достатньо невеликого навантаження, виникає розрив гематоми, і тиск падає. В тяжкому стані, з низьким тиском ОСОБА_8 привезли вдруге до лікарні.

Вина ОСОБА_6 підтверджується письмовими доказами.

Згідно з витягом з наказу від 18.05.2016 № 135 о/с Департаменту патрульної поліції Національної поліції України відповідно до якого по Управлінню патрульної поліції у місті Суми по батальйону по роті № 1 капрала поліції ОСОБА_6 призначено інспектором з закріпленням спеціального жетону з індивідуальним номером 0012601 (а.пр. 87 т.1). ОСОБА_6 повинен був діяти згідно з вимогами посадової інструкції поліцейського патрульної поліції, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції 05.01.2016 року №4/1 (а.пр.88-92 т.1), згідно з якою поліцейський патрульної поліції під час несення служби зобов`язаний поважати і дотримуватись прав та свобод людини і громадянина, обмежувати їх лише в спосіб та у випадках, що встановлені законом, під час спілкування з громадянами дотримуватися правил поведінки та професійної етики; під час несення служби з метою виконання завдань має право застосовувати заходи фізичного впливу, спеціальні засоби у випадках і в порядку, передбачених законодавством.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_8 від 16.01.2017 року (а.пр.157-160 т.1) останній показує, як ОСОБА_6 , вхопивши його двома руками за плечі, б`є коліном правої ноги в живіт. ОСОБА_8 демонструє місце на тулубі, куди йому прийшовся удар.

Згідно з висновком судово-медичного експерта №59 від 20.01.2016 року (а.пр.170-171 т.1) ОСОБА_8 знаходився на стаціонарному лікуванні в реанімаційному і хірургічному відділеннях Першої міської клінічної лікарні з 22.12.2016 р. по 04.01.2017 р. з діагнозом: «Закрита травма живота. Розрив 3-го сегменту печінки. Внутрішньо черевна кровотеча 2-3 ступеню. Геморагічний шок 2 ступеню. Алкогольне сп`яніння». При надходженні до відділення було виявлено «у епігастральній ділянці по середній лінії крововилив загальною площею 3,5х3 см, садно у лівій скроневій ділянці 2,2х4 см, садно у ділянці правої ключиці 3х6,5 см». Вказані ушкодження утворилися від дії тупих предметів, про що свідчить характер ушкоджень і могли утворитися при нанесенні ударів руками, ногами і тому подібними предметами. Ушкодження не несуть у собі ідентифікуючі ознаки травмуючих предметів і могли утворитися при нанесенні ударів руками, ногами і т.п. предметами. Кількість травмуючих впливів не менше трьох (епігастральна ділянка, ліва скронева ділянка і ділянка правої ключиці). Утворення зазначених ушкоджень при падінні з вертикального положення малоймовірне, враховуючи їх характер та локалізацію. Взаєморозташування потерпілого та нападаючого у момент заподіяння тілесних ушкоджень могло бути будь-яким можливим для нанесення ударів. Ушкодження у виді синця епігастральної ділянки, розриву печінки, які супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечою, є небезпечними для життя і за цією ознакою відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Ушкодження у виді саден кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. Ушкодження могли утворитися у строк, вказаний у постанові, що підтверджується медичною документацією. Ушкодження у виді синця епігастральної ділянки, розриву печінки, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечою могли утворитися за обставин, указаних і продемонстрованих потерпілим під час проведення слідчого експерименту, тобто при нанесенні йому удару коліном у живіт. Механізм утворення ушкоджень у виді садна не був продемонстрований потерпілим під час проведення слідчого експерименту.

Судово-медичним експертом ОСОБА_17 досліджувалася медична документація на потерпілого ОСОБА_8 - картка стаціонарного хворого № 10352, картка пацієнта, який вибув зі стаціонару № 10352, медична документація передопераційний огляд анестезіолога та протоколу загального знеболення від 22.12.2016 р., результати медичних досліджень; виписки із медичної картки стаціонарного (амбулаторного) хворого, протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_8 від 16.01.2017 року (а.пр. 161 - 165, 172 226 т.1).

В історії хвороби №10352 від 22.12.2016 року 22год.35хв. зазначено про огляд ОСОБА_8 ургентним хірургом, викладені скарги ОСОБА_8 на виражений біль у животі, який більш турбує при вдохі, слабкість, нудоту, блювоту, запаморочення. В анамнезі хвороби зазначено, що травма отримана в побуті (зі слів хворого) о 17год. під час обстеження в наркодиспансері на АДРЕСА_4 , був побитий працівниками поліції. О 18.55 був доставлений в КУ СМКЛ №1 на приймальне відділення, був взятий аналіз крові та виконано рентгенологічне обстеження ОЧП і ОГК. О 19.15 хворий самостійно покинув приймальне відділення. О 22.35 був доставлений знову бригадою ШМД, оглянутий хірургом і госпіталізований в лікарню. Локально: в епігастральній ділянці, по середній лінії крововилив загальною площею 3,5х3 см; пальпація ділянки крововиливу помірно болюча» (а.пр.189 т.1).

У судовому засіданні судовий експерт ОСОБА_17 на роз`яснення вищевказаного висновку пояснив, що у потерпілого ОСОБА_8 виявлені тілесні ушкодження згідно з записами в медичній документації в епігастральній ділянці по середній лінії крововилив, садно у лівій скроневій ділянці, садно у ділянці правої ключиці. Потерпілий отримав синець (крововилив) в епігастральну ділянку від прикладення сили. Виключається отримання цієї травми від падіння на площину зі сходинки маршрутного таксі. Травма могла утворитися при ударі в живіт, в епігастральну ділянку тупим предметом. ОСОБА_18 був під прямим чи близьким до нього кутом. У потерпілого є зовнішні тілесні ушкодження (крововилив у епігастральну ділянку) і розрив внутрішнього органу, що призвело до внутрішньочеревної кровотечі. Враховуючи, що була кров у черевній порожнині, був і розрив капсули печінки. Якщо б капсула була не розірвана, кровотечі не було і не було б небезпеки для життя. Надати відповідь, який час пройшов між травмою і надходженням до лікарні неможливо пояснити, оскільки поки не наростають явища перитоніту, гострої крововтрати, може пройти кілька годин. Якщо є підкапсульний розрив печінки, а потім невеличке навантаження, капсула лопається і з`являється внутрішньочеревна кровотеча. Оскільки був розрив капсули печінки, що супроводжувалося внутрішньочеревною кровотечею, це небезпечне для життя з моменту розриву капсули і є тяжкими тілесними ушкодженнями.

При слідчому експерименті, протокол якого надано при проведенні експертизи, потерпілий показав механізм утворення травми удар коліном в верхню ділянку живота близько до прямого кута. При такому механізмі потерпілий міг отримати тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, вина ОСОБА_11 підтверджується дослідженими в судовому засіданні відеозаписами з нагрудних реєстраторів поліцейських ( а.пр. 108 т.1) (лазерний диск DVD-R 16х, 4,7 Gb, 120 min).

Протоколом огляду речей від 16.12.2016 р. відповідно до якого предметом огляду є DVD-R 16х, 4,7 Gb, 120 min на якому міститься папка з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ». З перегляду файлу .mov, на якому мається безперервний відеозапис з 17:42 год. по 17:47 год., встановлено о 17 год. 46 хв. 55 сек. факт нанесення удару працівником патрульної поліції коліном правої ноги, котрий прийшовся у тулуб в район живота ОСОБА_8 , останній упав на землю.

Переглядом файлу .mov (в папці « ОСОБА_20 ») встановлено, що на ньому мається безперервний відеозапис з 17:40 год. по 17:47 год. Зафіксовано факт нанесення удару працівником патрульної поліції коліном правої ноги, котрий прийшовся у тулуб в район живота ОСОБА_8 , який впав на землю після вказаного удару. Дана подія зафіксована о 17 год. 46 хв. 55 сек. ( а.пр. 109 т.1).

З досліджених відеозаписів вбачається факт перебування інспекторів патрульної поліції ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у маршрутному таксі № 52, де водій розповідає про пошкодження дзеркала ОСОБА_8 , останній просить знайти його телефон. ОСОБА_9 розмовляє з ОСОБА_12 , який розповідає у зв`язку з чим викликав поліцію двоє чоловіків почали виштовхувати потерпілого з маршрутки, той упав голосно кричав. Через деякий час потерпілий піднявся і відірвав дзеркало. Інспектор поліції з жіночим голосом доповідає по телефону про конфлікт між пасажиром, який перебуває у стані алкогольного сп`яніння і водієм маршрутного таксі. ОСОБА_8 говорить, що його побили. Потім ОСОБА_8 ведуть інспектори поліції, взявши під руки, до службового автомобіля і на ньому їдуть до наркологічного диспансеру. При цьому ОСОБА_8 веде з інспекторами патрульної поліції бесіду, йому роблять зауваження не махати руками.

На файлі зафіксовано, як після зупинки автомобіля о 17:46:25 ОСОБА_8 на пропозицію ОСОБА_6 не хоче виходити з автомобіля, просить щоб він відійшов, вийшовши падає на сніг і говорить, чого він штовхнув. О 17:46:56 зафіксовано, як ОСОБА_6 з розгону завдає удар ОСОБА_8 правим коліном у ділянку живота, на що останній починає кричати.

На файлі НОМЕР_1 , який знаходиться у папці « ОСОБА_20 » зафіксовано, як після зупинки автомобіля ОСОБА_8 не хоче, щоб підходив ОСОБА_6 , той підходить і зачиняє після виходу потерпілого двері автомобіля. ОСОБА_8 , опинившись на снігу висловлює претензії, що ОСОБА_6 його штовхнув. О 17:46:55 год. ОСОБА_6 наносить удар ОСОБА_8 правим коліном у ділянку живота, на що останній починає кричати від болю.

У подальшому о 17:54 ОСОБА_8 стоне, скаржиться на біль, ОСОБА_9 , повідомляє, що йому поможуть піднятися, щоб він не плакав. Потерпілому пропонують ліки від болю у шлунку, потім приїздить бригада швидкої допомоги. ОСОБА_8 говорить, що його били носком і просить відвезти в лікарню.

На відео також зафіксовано, що після лікарні ОСОБА_8 знову везуть до наркологічного диспансеру, він скаржиться на біль. Під час огляду лікар повідомляє, що потерпілий погано виглядає і з ним погано і біль не симулює.

Обставина, що на відео реєстраторах зафіксовані потерпілий ОСОБА_8 , інспектори поліції ОСОБА_6 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час судового розгляду не спростовувалась і не заперечувалась.

Зазначені відеозаписи, які у розумінні ст. 99 КПК України є документами та доказами отримані слідчим у порядку ст. 93 КПК України ( а.пр. 86 т.1).

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів, що визначено ч. 2 ст. 84 КПК України.

Відповідно до ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. До документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати: матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі електронні). Сторона кримінального провадження, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, зобов`язані надати суду оригінал документа. Оригіналом документа є сам документ, а оригіналом електронного документа - його відображення, якому надається таке ж значення, як документу.

Саме інспектори поліції, які приїхали за викликом - ОСОБА_9 , ОСОБА_6 та ОСОБА_10 здійснювали відеозапис на нагрудні реєстратори, отримані для виконання своїх посадових обов`язків, що узгоджується з вимогами ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію». Цей носій інформації наданий на запит слідчого у порядку ст. 93 КПК України.

Свідок ОСОБА_12 , який викликав поліцію, пояснив, що ОСОБА_8 били в маршрутному таксі невідомі особи, виштовхали ОСОБА_8 з маршрутки.

Проте, під час поїздки від зупинки громадського транспорту до наркологічного диспансеру ОСОБА_8 на будь-який біль у животі не скаржився, а скаржитися на такий біль почав після нанесення удару ОСОБА_6 .

Сторона захисту висловлювала твердження, що не встановлені обставини, що саме відбувалося з ОСОБА_8 , коли останній перебував в Сумському відділі поліції і звідти був доставлений до Центральної міської клінічної лікарні повторно, тобто припущення, що до потерпілого могла бути застосована фізична сила в Сумському відділі поліції. ОСОБА_6 не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення.

Нормами Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості є однією з засад кримінального провадження. Відповідно до ст.22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Згідно з ст.47 КПК України захисник зобов`язаний використовувати засоби захисту, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, з метою забезпечення дотримання прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого та з`ясування обставин, які спростовують підозру чи обвинувачення, пом`якшують чи виключають кримінальну відповідальність підозрюваного, обвинуваченого. Відповідно до ст.42 КПК України обвинувачений також має право збирати і подавати суду докази.

Будь-яких доказів, які б свідчили про застосування до потерпілого спеціальних засобів кайданок, зокрема і іншими працівниками поліції у відділі поліції після 20 години 22.12.2016 року суду не надано і історія хвороби ОСОБА_8 таких записів не містить.

Дослідженими доказами, зокрема, показаннями потерпілого, обвинуваченого, показаннями свідків, письмовими доказами, дослідженими в суді, не підтверджено, що до потерпілого ОСОБА_8 застосовувалася фізична сила, примус під час перебування в Сумському відділі поліції.

Показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_9 інспекторів патрульної поліції, які разом з обвинуваченим супроводжували ОСОБА_8 на медичний огляд до наркологічного диспансеру, а також відеозаписи з їх нагрудних реєстраторів не підтвердили позицію сторони захисту, обвинуваченого ОСОБА_6 , що ОСОБА_8 вчиняв дії, які б могли викликати загрозу життю чи здоров`ю обвинуваченого. Саме після нанесення ОСОБА_6 удару коліном в область живота потерпілий почав постійно скаржитися на біль, відчував себе погано, не міг підвестися на ноги, погано почував себе в наркологічному диспансері. Про побиття потерпілого поліцейським під час перебування в наркологічному диспансері по вул.Куликівській (а не будь-якими іншими особами в іншому місці) ОСОБА_8 повідомив у лікарні, що відображено у історії хвороби.

Висновком судово-медичної експертизи підтверджено, що ушкодження у виді синця епігастральної ділянки, розриву печінки, що супроводжувалися внутрішньочеревною кровотечою могли утворитися за обставин, указаних і продемонстрованих потерпілим під час проведення слідчого експерименту, тобто при нанесенні потерпілому удару коліном у живіт ОСОБА_6 . Ушкодження могли утворитися у строк, вказаний у постанові про призначення експертизи, тобто 22.12.2016 року близько 17год.45хв., що підтверджується медичною документацією.

Судово-медичний експерт ОСОБА_17 пояснив, що після отримання травми, поки не наростають явища перитоніту, гострої крововтрати, може пройти кілька годин. Якщо є підкапсульний розрив печінки, а потім невеличке навантаження, капсула лопається і з`являється внутрішньочеревна кровотеча. Якщо б капсула була не розірвана, кровотечі не було і не було б небезпеки для життя.

З пояснень свідка ОСОБА_16 , судового експерта ОСОБА_17 вбачається, що вдруге ОСОБА_8 був доставлений до лікарні в тяжкому стані, коли через деякий час після нанесення удару відбувся розрив капсули печінки, що супроводжувався внутрішньочеревною кровотечею, і терміново прооперований.

Підстав не довіряти вищенаведеним доказам у суду не має, оскільки вони будь-яких сумнівів у їх належності, допустимості, достовірності і достатності не викликають, а також у своїй сукупності відповідають фактичним обставинам справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.12.2018 року у справі №301/2178/13-к зазначила, що попередня редакція частини другої ст.365 КК України, в якій використовувалося поняття «перевищення влади або службових повноважень», логічно передбачала весь набір ознак, які складають зміст цього поняття згідно з диспозицією частини першої статті 365 КК, дії, які явно виходили за межі наданих особі прав чи повноважень і спричинили наслідки у виді істотної шкоди, у поєднанні з визначеними у частині другій наведеної статті ознаками кваліфікованого складу злочину.

Натомість із внесенням у зазначену правову норму змін на підставі Закону № 746-VII законодавець встановив підставою кримінальної відповідальності дії, передбачені частиною першою статті 365 КК, що містять принаймні одну з альтернативно визначених у частині другій цієї статті додаткових ознак, не пов`язуючи їх із настанням будь-яких наслідків.

Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду у справі №301/2178/13-к, який викладений у постанові від 05.12.2018 року, об`єктивна сторона злочину, передбаченого частиною другою статті 365 КК, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні пункту третього примітки до статті 364 КК не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за частиною другою статті 365 КК.

Оцінивши сукупність зібраних допустимих та належних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд приходить до переконання, що вина обвинуваченого ОСОБА_6 доказана повністю.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує

- за ч.2 ст.365 КК України, оскільки він як працівник правоохоронного органу умисно вчинив дії, які явно виходять за межі наданих йому прав та повноважень, що супроводжувалися насильством, а також болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями;

-за ч.1 ст.121 КК України, оскільки він заподіяв ОСОБА_8 умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд на підставі ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує також дані про особу обвинуваченого, який одружений, має сім`ю, на утриманні є двоє малолітніх дітей 2013 та 2016 року народження, на диспансерному обліку у лікаря -нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Оскільки ОСОБА_6 був працівником поліції і для призначення на посаду обов`язковою умовою є відсутність судимості, обставину що обвинувачений вперше притягується до кримінальної відповідальності і не має судимості суд не може віднести до обставин, які пом`якшують покарання.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, судом не встановлено.

Відповідно до досудової доповіді на обвинуваченого, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого можливе без позбавлення волі на певний строк, оскільки він не становить небезпеку для суспільства (у т.ч. для окремих осіб). Застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для впливу на поведінку особи, з метою виправлення та запобігання вчинення повторних кримінальних правопорушень, можливо здійснювати без цілодобового нагляду та контролю в умовах ізоляції.

Суд вважає, що з урахуванням обставин вчинення кримінальних правопорушень, особи обвинуваченого, необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень є покарання за ч.2 ст.365 та ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі з призначенням за ч.2 ст.365 КК України додаткового покарання - позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах.

Наказом Департаменту патрульної поліції від 30.06.2017 року №235 о/с ОСОБА_6 присвоєно спеціальне звання «лейтенант поліції» (а.пр.73-75 т.2).

З урахуванням роз`яснення Пленуму Верховного Суду України надані у п.15 постанови «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р., оскільки суд визнає ОСОБА_6 винним у вчиненні тяжкого злочину і він має спеціальне звання «лейтенант поліції» (а.пр. 75 т.2), до нього на підставі ст. 54 КК України слід застосувати додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання «лейтенант поліції», яке не вказане у санкції статті 121 КК України.

Потерпілим ОСОБА_8 з урахуванням заяви його представника адвоката ОСОБА_5 заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні, відповідно до якого він просить стягнути з обвинуваченого на його користь матеріальну шкоду у розмірі 2454грн.10 коп. та 100000 грн. у відшкодування моральної шкоди з урахуванням заяви про зменшення розміру матеріальної шкоди та збільшення розміру компенсації за заподіяння моральної шкоди ( а.пр. 60-61 т.1, а.пр.217 т.2). В судовому засіданні представник потерпілого підтримав вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 75000грн.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов не визнав.

В обґрунтування позову потерпілий посилається на те, що у зв`язку з заподіянням йому тяжких тілесних ушкоджень він переніс хірургічне втручання, перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, втратив можливість ведення активного способу життя. На придбання ліків та медикаментів він витратив згідно збережених чеків 2454грн.10 коп. Він змушений був вживати додаткові заходи для облаштування подальшого нормального життєвого укладу як для себе, так і для своєї сім`ї.

За змістом ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі. Така особа зобов`язана відшкодувати потерпілому додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Згідно наданих ОСОБА_8 фіскальних чеків за період з 23.12.2017 р. по 29.12.2017 р. на ліки та медикаменти витрачено 2454,10 грн. Медичні препарати згідно наданих чеків були придбані у аптеці, що розташована у приміщенні лікарні, у якій ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні, медичні препарати призначалися потерпілому, що вбачається з медичної карти хворого.

Оскільки судом встановлено доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, внаслідок яких потерпілий ОСОБА_8 зазнав тяжкого тілесного ушкодження і у зв`язку з цим потребував витрат на лікування, позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню у розмірі 2454,10 грн.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, моральна шкода заподіяна особі підлягає відшкодуванню, якщо шкода заподіяна каліцтвом або ушкодженням здоров`я. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала внаслідок каліцтва або ушкодження здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, його майнового стану, а також з урахуванням інших обставин які мають істотне значення.

Судом враховується, що ОСОБА_8 має на утриманні дружину та двох малолітніх дітей ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ураховуючи характер, глибину моральних і фізичних страждань потерпілого, заподіяння шкоди здоров`ю тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя, перенесене хірургічне втручання, тривалість лікування, душевні страждання потерпілого, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає необхідним позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 на користь потерпілого у відшкодування заподіяної моральної шкоди 60000 грн.

Речові докази, процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.365, ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання:

-за ч.2 ст.365 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки;

-за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк шість років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю цих кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк шість років з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах на строк два роки.

На підставі ст. 54 КК України призначити ОСОБА_6 додаткове покарання у виді позбавлення спеціального звання «лейтенант поліції».

Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_6 рахувати з часу затримання.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 2454грн.10коп. в відшкодування матеріальної шкоди та 60000грн. в відшкодування моральної шкоди. В іншій частині вимог відмовити.

Запобіжний захід до ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Копія вироку після його проголошення негайно вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1