Справа № 127/6131/24
Провадження №11-сс/801/343/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

представника заявника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференціі)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці матеріали скарги за апеляційними скаргами представника заявника - адвоката ОСОБА_7 та особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт- ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2024 про накладення арешту у кримінальному провадженні № 0000555 від 12.07.2023, -

встановив:

ухвалою слідчого судді задоволено клопотання відділу СУ ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 21.02.2024, а саме: вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 131», д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с.Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області.

На вказану ухвалу представник заявника - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Вінницького міського суді Вінницької області від 01.03.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000555 від 12.07.2023 року. Клопотання слідчого про арешт майна по кримінальному № 0000555 від 12.07.2023 року залишити без задоволення. Зобов`язати слідчого управління ГУНП у Вінницької області ОСОБА_11 негайно повернути ОСОБА_12 вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 , який було вилучено при обшуку 21.02.24 року.

Вимоги мотивує тим, що порушено вимоги ч. 2 ст. 64-2 КПк України, оскільки із клопотанням про арешт майна до суду повинен звертатись прокурор. Однак, в порушення вимог процесуального законодавства з клопотанням про арешт майна, яке належить ОСОБА_12 , якій є третьою особою щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, звернувся слідчий поліції, якій є неповноважною особою.

В рішенні слідчого судді від 01.03.2024 року жодним чином не відображена позиція представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, відображена у запереченні від 29.02.2024 та подана через підсистему Електронного суду, в частині відсутності у слідчого поліції повноважень на подання клопотання про арешт майна, яке належить третій особі. Як наслідок, в судовому рішенні не відображено позиції суду щодо вказаних аргументів, не обґрунтовано відмову у прийняті вказаного аргументу.

Крім того, адвокатом порушується питання про поновлення сороку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. Вимоги мотивує тим, що рішення слідчого судді по вказаної справі не надходило ОСОБА_12 або його представнику, ні через підсистему Електронного Суду, ні поштою та ніяким іншим чином. Вказане рішення було отримано лише 19.04.2024 року після отримання судом відповідного запиту від 13.04.2024 про надання копії рішення. У зв`язку з чим виникла необхідність в поновленні строку для апеляційного оскарження рішення слідчого судді від 01.03.2024, шляхом подання клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

В апеляційній скарзі особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2024 року, клопотання слідчого ГУНП ОСОБА_11 про арешт майна ОСОБА_12 на вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 залишити без задоволення. Зобов`язати слідчого управління ГУНП ОСОБА_11 негайно повернути володільцю фізичної особі-підприємцю ОСОБА_8 вантажний автомобіль марки «ЗИЛ-131», д.н.з. НОМЕР_1 , яке було вилучено при обшуку 21.02.24 року.

Вимоги мотивує тим, що вилучене при обшуку вказане майно належить ФОП ОСОБА_8 , а не ОСОБА_12 . Із результатів обшуку видно, що органи досудового розслідування проявили некомпетентність, та перед тим як проводити обшук не з`ясували кому належить майно, та чи законна діяльність ФОП ОСОБА_8 Втручання в законну підприємницьку діяльність та арешт майна призведе до перешкод, які спричинять матеріальні та моральні збитків ФОП ОСОБА_8 .

Зазначає, що 01.03.2024 ФОП ОСОБА_8 не викликалась в судове засідання та не приймала участь у судовому засіданні. Ухвалу суду отримано в Електронний кабінет 19.04.24 лише після запиту до суду адвоката. В рішенні слідчого судді від 01.03.2024 року жодним чином не відображена позиція третьої особи ФОП ОСОБА_8 щодо майна якої вирішується питання про арешт майна, відображена у заяві від 23.03.24, в частині відсутності у слідчого поліції повноважень на подання клопотання про арешт майна, яке належить третій особі ФОП ОСОБА_8 . Як наслідок, в судовому рішенні не відображено позиції суду щодо вказаних аргументів, не обґрунтовано відмову у прийняті вказаних аргументів.

Крім того, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту з метою забезпечення збереження речових доказів на даному етапі кримінального провадження, слідчим не доведено існування причинного зв`язку між ймовірно вчиненим злочином, розслідування якого здійснюється у кримінальному провадженні та ОСОБА_8 чи ОСОБА_12 .

Також апелянтка ставить питання про поновлення строку на подачу апеляційної скарги, посилаючись на те. що вона не була присутня в судовому засідання, а копію оскаржуваного рішення отримала в Електронному кабінеті 19.04.24 лише після запиту до суду адвоката.

Клопотання представника заявника - адвоката ОСОБА_7 та особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 щодо поновлення строку апеляційного оскарження ухвали суду підлягає задоволенню, оскільки ухвала слідчого судді була постановлена без їх участі, а тому згідно із ч. 3 ст. 395 КПК строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання ним копії цієї ухвали. Відповідно до матеріалів провадження апелянтам стало відомо про наявність оскаржуваної ухвали 19.04.24 через Електронний кабінет, що підтверджується копіями супровідних листів про направлення копії ухвали слідчого судді.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що строк на апеляційне оскарження - слід поновити, оскільки доводи апелянтів в цій частині є переконливими та обґрунтованими.

Особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 у судове засідання двічі не з`явилась, хоча про дату і час апеляційного розгляду була належним чином повідомлена.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, думку представника заявника - адвоката ОСОБА_7 , який підтримав свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 , перевіривши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому КПК України порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна.

На переконання колегії суддів, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано та з`ясовано усі підстави, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно.

З матеріалів судового провадження встановлено,що слідчим відділом СУ ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000555 від 12.07.2023, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 191, ч. 4 ст. 246 КК України.

21.02.2024 під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали Вінницького міського суду від 19.02.2024 у справі №127/5435/24 серед іншого, було вилучено автомобіль марки «ЗИЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 , який 22.02.2024 постановою слідчого ОСОБА_9 від 22.02.2024 визнаний речовим доказом у цьому кримінальному провадженні.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль «ЗИЛ 131», д.н.з. НОМЕР_1 зареєстрований за ОСОБА_10 .

Перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд вважає вірним висновок слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказаний транспортний засіб, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на майно, слідчий суддя, посилаючись на положення п.п.2,3 ч.2 ст.170 КПК, в ухвалі зазначив, що вказане у клопотанні тимчасово вилучене майно має значення речового доказу у вказаному кримінальному провадженні, відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК, а тому для досягнення мети кримінального провадження є необхідність накладення арешту на вищезазначене майно.

Окрім цього, наявний зв`язок вказаного автомобіля з кримінальним провадженням, оскільки зазначений автомобіль використовувався для перевезення деревини та засобів вчинення кримінального правопорушення з місця незаконної порубки до місця переробки та незаконного виробництва деревного вугілля.

Відтак, зазначений автомобіль має ознаки тимчасово вилученого майна, згідно ч.2 ст.167 КПК України, а також відповідає критеріям речового доказу у розумінні ст.98 КПК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта адвоката ОСОБА_7 про те, що з клопотанням до слідчого судді про арешт майна мав звертатись прокурор, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися як прокурор так і слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.

Відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження призведе до перешкоджання господарській діяльності ФОП ОСОБА_8 .

Відтак, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтами не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів зауважує, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження та може бути скасований у порядку, передбаченому ст.174 КПК України у разі, якщо буде встановлено, що у застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Апеляційний суд, окрім іншого враховує заперечення прокурора і частині доводів адвоката, про порушення порядку звернення до суду з клопотанням слідчим, а не прокурором, оскільки вказаний порядок звернення до суду з клопотанням в межах даного провадження узгоджується з ст. 171 КПК України.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах КПК України та застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено, а тому апеляційна скарга захисника, з урахуванням викладених в ній доводів -задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника заявника - адвоката ОСОБА_7 та особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2024, якою накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 21.02.2024, а саме: вантажний автомобіль марки «ЗИЛ 131», д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 , який на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю с.Валя Кузьмина Глибоцького району Чернівецької області, - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4