№ 1-кп/183/1055/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001044 відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Покров Дніпропетровської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця, стрільця помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в:

08 липня 2022 року відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від № 135 солдата ОСОБА_5 військовослужбовця за призивом по мобілізації, зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, солдат ОСОБА_5 в розумінні вимог ст. ст. 18, 19, 22, 401, диспозиції ст. 407 КК України є військовослужбовцем, тобто суб`єктом вказаного злочину та останньому було достеменно відомо про умови несення військової служби у час воєнного стану.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби за призивом під час мобілізації солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.

Проте солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України військова частина НОМЕР_1 виконує завдання за призначенням на території Дніпропетровської області.

02 березня 2023 року, солдат ОСОБА_5 , усвідомлюючи реальну можливість участі у веденні бойових дій, вирішив не виконувати свої обов`язки щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України та взагалі ухилитися від військової служби у військовій частині НОМЕР_1 .

02 березня 2023 року, солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її в посаді стрільця-помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів, начальників та без поважних причин, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби та був незаконно відсутній на службі до 08 серпня 2023 року.

08 серпня 2023 року, солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Вказав, що військову частину залишив за станом здоров`я. Коли залишив військову частину то самостійно лікувався вдома. До лікарні не звертався, весь цей час перебував вдома. В серпні 2023 року самостійно приїхав до ДБР в м. Дніпро. Вказав, що і надалі бажає проходити військову службу. У скоєному щиро кається.

Крім повного визнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується наступними доказами, дослідженими в судовому засіданні:

- витягом з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001044від 26.07.2023 року, згідно з яким до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві надійшло повідомлення за фактом того, що 02 березня 2023 року, солдат ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перебуває в розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 (на посаді колишнього стрільця - помічника гранатометника 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону), самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , без поважних причин, в умовах військового стану (а.п.29);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2022 року № 116 про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу, якого поставлено на всі види забезпечення та встановлено посадовий оклад (а.п.30);

- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13.06.2022 року № 116 про зарахування ОСОБА_5 до списків особового складу, якого поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_1 (а.п.31);

- актом службового розслідування (а.п.32-42);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 09.03.2023 року № 478/магд про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення розташування військової частини 02.03.2023 року, зокрема, солдатом ОСОБА_5 (а.п.43-44);

- доповіддю про самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 військовослужбовцем солдатом ОСОБА_5 (а.п.46-47);

- наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2022 року № 135-РС про зарахування в розпорядження солдата ОСОБА_5 стрільця помічника гранатометника 2 парашутно-десантного взводу 7 парашутно-десантної роти 3 парашутно-десантного батальйону (а.п.48).

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, приходить до однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у самовільному залишенні військовослужбовцем військової частини, вчиненому в умовах воєнного стану, доведена в повному обсязі, і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 5 ст. 407 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який свою вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів не перебуває, за місцем служби характеризується задовільно, бажає і надалі проходити військову службу у лавах ЗСУ.

Однак, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин.

За таких обставин, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність підстав для призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, суд вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, однак на рівні мінімальної межі санкції статті, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого злочину, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Таке покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, суд вважає, що запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, слід залишити до набрання вироком законної сили, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані судом при застосуванні та продовженні застосування обвинуваченому цього виду запобіжного заходу.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту застосування йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме з 29 серпня 2023 року.

Зарахувати у строк відбуття покарання тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 з 29 серпня 2023 року по 11 березня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити раніше обраний - тримання під вартою.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1