УХВАЛА

29 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 640/5458/17

провадження № 51 - 1762 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 8 лютого 2024 року щодо нього,

установив:

Ухвалою Верховного Суду від 3 квітня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_4 було залишено без руху, через її невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) та надано строк для усунення недоліків. При цьому останньому було роз`яснено, що в разі неусунення вказаних недоліків у встановлений строк, касаційну скаргу буде йому повернуто.

Зокрема, у вказаній ухвалі ОСОБА_4 було вказано на необхідність навести конкретні порушення закону, передбачені у ст. 438 КПК, які є підставою для скасування або зміни судових рішень та обґрунтувати свої доводи із врахуванням меж перегляду цих рішень судом касаційної інстанції відповідно до положень

ст. 433 КПК.

Також в ухвалі було зазначено, що незгода засудженого з встановленими фактичними обставинами кримінального провадження та наданої судами першої і апеляційної інстанцій оцінкою доказів на предмет їх достовірності і надання їм власної оцінки не є предметом перегляду судових рішень судом касаційної інстанції.

Окрім того засудженому було вказано на необхідність викласти у новій касаційній скарзі вимоги до суду касаційної інстанції з урахуванням положень ст. 436 КПК.

У межах визначеного судом строку ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду

зі зміненою касаційною скаргою, однак вказані недоліки не усунув.

Зокрема, серед інших аргументів його касаційної скарги ОСОБА_4 повторно наводить доводи, які стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та незгоди з оцінкою доказів судом, наполягаючи на власній думці щодо такої оцінки.

Указані аспекти в силу положень статей 433, 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції, який є судом права, а не факту, й не може втручатися

в питання оцінки доказів судами наданої першої та апеляційної інстанцій інстанції, а також не наділений повноваженнями щодо встановлення інших фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень ніж ті, які були встановлені цими судами.

У зміненій касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 висуває вимогу про скасування оскаржених судових рішень та закриття кримінального провадження, проте така вимога є формальною і не містить відповідного обґрунтування,

з огляду на положення ст. 440 КПК у їх взаємозв`язку із ст. 284 цього Кодексу,

із зазначенням конкретної підстави, передбаченої положеннями вказаної норми, для закриття кримінального провадження та її належного обґрунтування.

Відсутність у змісті касаційної скарги засудженого посилання на передбачені законом підстави для закриття кримінального провадження, та відповідних обґрунтувань для цього свідчить про недотримання останнім приписів ст. 427 КПК у їх взаємозв`язку зі статтями 436, 440 та 284 цього Кодексу, що позбавляє суд касаційної інстанції процесуальної можливості визначитись із межами касаційного розгляду.

Оскільки, у наданий строк ОСОБА_4 недоліки касаційної скарги не усунув така підлягає поверненню відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 14 липня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 08 лютого 2024 року щодо нього повернути разом із усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3