ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 625/51/16-к Номер провадження 11-кп/814/297/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000474 за апеляційною скаргою прокурора Дергачівської місцевої прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Коломацького районного суду Харківської області від 17 грудня 2020 року ,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коломак Харківської області, українця, громадянина України, пенсіонера, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

виправдано за ч. 1 ст. 125 КК України за недоведеністю його винуватості.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за таких обставин.

24 липня 2015 року, близько 10 год. перебуваючи у приміщенні управління Пенсійного фонду України в Коломацькому районі Харківської області за адресою: буд. 2-а, провулок Свободи, Коломацький район, Харківська область, під час раптово виниклого конфлікту на грунті раніше виниклих неприязних стосунків, обвинувачений кинув металевий стілець на праву ногу ОСОБА_10 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді синців округлої та овальної форми на зовнішніх поверхнях проекції правого колінного суглобу та у верхній третині правої гомілки, що відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Виправдовуючи ОСОБА_11 місцевий суд зазначив, що критично відноситься до показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 та визнає їх недопустимими, протоколи проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , потерпілої ОСОБА_10 , протокол огляду предметів від 18.11.2015, є неналежними доказами та слідчі дії проведені із порушенням вимог ст. 104 КПК України, висновки експерта №3461-ая/15 від 29.07.2015, №3534-ая/15 від 05.08.2015, №3844-ая/15 від 21.09.2015, №4803-ая/15 від 26.10.2015, №5498-ая/15 від 25.11.2015 суд визнав недопустимими доказами, так як вони призначені та проведені з порушенням вимог Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5. Також визнав недопустимими доказами протокол пред`явлення до впізнання стільця потерпілою ОСОБА_10 від 18.11.2015 та протокол тимчасового доступу до речей і документів від 18.11.2015, оскільки слідчі дії проведено із порушенням вимог КПК.

Крім того, визнав неналежним речовим доказом стілець, оскільки його ознаки відрізняються від описаного потерпілою, обвинуваченим та зафіксованого на фото, стільця.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу розміром 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Просить викликати та допитати потерпілу ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , судово-медичного експерта ОСОБА_29 та додатково дослідити ряд письмових доказів. Зазначає, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги показання свідка ОСОБА_27 та потерпілої ОСОБА_10 , які узгоджуються з іншими доказами, наявними у матеріалах справи.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд при винесенні рішення незаконно визнав недопустимими ряд доказів, зокрема висновки судових експертиз, які, на думку сторони обвинувачення, були проведені з дотриманням чинного законодавства та за наявності законних підстав.

Просить взяти до уваги, що пошкодження оббивки стільця, який використовували під час слідчого експерименту, утворилося після їх проведення, тому протоколи за результатами їх проведення незаконно визнані недопустимими доказами.

Крім того, судовий розгляд здійснено за відсутності потерпілої, без належного її повідомлення, що підтверджується матеріалами справи.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях. Винуватість особи має бути доведена стороною обвинувачення поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов усунення всіх суперечностей, що мають місце, та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа.

Суд першої інстанції, ухвалюючи виправдувальний вирок, зробив ґрунтовний аналіз доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку про те, що вони не підтверджують вчинення ОСОБА_11 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у спричиненні потерпілій тілесних ушкоджень заперечив та вказав, що після того, як він попросив ОСОБА_10 вийти з його кабінету, на що потерпіла не відреагувала, обвинувачений, не торкаючись до ОСОБА_10 , витіснив її із свого кабінету за допомогою дверей та маси свого тіла, після чого зачинив двері.

Потерпіла ОСОБА_10 зазначила, що між нею та обвинуваченим протягом тривалого часу існує конфлікт. 24.07.2015 коли вона проходила біля кабінету начальника ОСОБА_8 , двері у кабінет якого були відчинені та підперті металевим стільцем, із кабінету вибіг ОСОБА_8 , схопив у обидві руки та кинув у її бік стілець, який потрапив у праву ногу потерпілої. Потім ще кілька разів буцнув стілець ногою. Вчиненими діями обвинувачений завдав їй тілесні ушкодження.

Свідок ОСОБА_12 повідомила, що вона була присутня біля робочого кабінету обвинуваченого під час його конфлікту з потерпілою, та повідомила, що ОСОБА_8 схопив стілець та кинув його у ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_28 під час допиту у судовому засіданні, розповіла, що була присутня під час конфлікту у кабінеті обвинуваченого та бачила, як ОСОБА_8 відштовхнув стілець та зачинив двері. Як саме обвинувачений кинув стілець вона не бачила, а просто чула, як щось упало.

Всупереч апеляційним доводам прокурора зазначені учасники судового провадження місцевим судом допитані із дотриманням вимог КПК, тому колегія суддів підстав для їх повторного допиту не вбачає.

Відповідно до ст. 125 КК України, кримінальна відповідальність настає за заподіяння умисного легкого тілесного ушкодження.

Суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, який розглядається, характеризується тільки умисною виною. Відповідальність за ст. 125 КК настає і в тих випадках, коли умисел винного був спрямований на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю, якщо фактично було заподіяне легке тілесне ушкодження.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння, проте у матеріалах кримінального провадження відсутні об`єктивні докази наявності прямого умислу в діях ОСОБА_8 на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Місцевий суд правильно критично оцінив показання свідка ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_8 умисно кинув стілець потерпілій на ногу, оскільки свідок перебувала у конфліктних стосунках з обвинуваченим.

Тривалий конфлікт мав місце і між обвинуваченим та потерпілою, що ставить під сумнів показання ОСОБА_10 щодо дій обвинуваченого.

Також показання потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_12 не узгоджуються між собою та із показаннями свідка ОСОБА_28 , яка безпосередньо перебувала у кабінеті обвинуваченого під час його конфлікту з потерпілою та вказала, що ОСОБА_8 не кидав у потерпілу стілець, а відштовхнув його та зачинив двері.

Тому місцевий суд правильно не взяв показання потерпілої та свідка ОСОБА_12 до уваги.

Інші свідки не були безпосередніми очевидцями події.

Протоколи впізнання, слідчих експериментів та висновки судово-медичних експертиз також не підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення.

Тобто, судом першої інстанції детально досліджено всі докази, надані стороною обвинувачення, та вжито всіх можливих заходів у рамках кримінального провадження для з`ясування обставин та усунення протиріч.

Належних та допустимих доказів, що підтверджували б факт умисного спричинення ОСОБА_8 легких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , під час досудового розслідування та судового розгляду не здобуто і вичерпано можливість такі докази отримати.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч. 1 ст. 125 КК України не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву, а тому відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, місцевий суд правильно ухвалив виправдувальний вирок у зв`язку із недоведеністю того, що в діянні обвинуваченого є склад інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла ОСОБА_10 надіслала на адресу суду першої інстанції клопотання про розгляд кримінального провадження за її відсутності (Т.5 а.с.17), тому апеляційні доводи прокурора стосовно незаконного розгляду кримінального провадження у зв`язку з неповідомленням ОСОБА_10 , не знайшли свого підтвердження.

Тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Коломацького районного суду Харківської області від 17 грудня 2020 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4