Справа № 932/53/24
Провадження № 1-кс/932/17/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в приміщенні суду в м. Дніпрі клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0004833 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшло клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0004833 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, в якому слідчий просить накласти арешт на обєкт нерухомого майна квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом заборони відчуження та розпорядження даним майном та заборонити державним реєстраторам та будь-яким іншим суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно проводити дії щодо майна за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0004833 від 23.12.2023 року, розпочатого за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

До СВ Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшла заява від гр. ОСОБА_5 про те, що невстановлені особи підробили довіреність від дочки заявника та в подальшому заволоділи належній їй квартирою за адресою: АДРЕСА_2 (ЄО 39917 від 22.12.2023).

В ході досудового розслідування було допитано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який показав, що йому було надано довіреність його донькою, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на представництво в усіх без винятку органах державної влади з питань належного їй на праві приватної власності об`єкту нерухомого майна в Україні, а саме квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить доньці на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу квартири від 11.08.2021 року, ціна квартири складала 910000,00 грн.

Донька заявника, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виїхала до США в березні 2023 року, після цього у вказаній квартирі проживав її колишній чоловік, який вживав алкогольні напої та вів розгульний спосіб життя, на нього постійно скаржилися сусіди, а тому ОСОБА_5 виселив його з житла доньки.

Далі ОСОБА_5 вказує, що 08.12.2023 року навів порядки в квартирі та встановив сигналізацію, яка дещо пізніше спрацювала. Коли ОСОБА_5 приїхав до будинку, то консьєрж повідомила його, що в квартирі живуть інші люди. Прийшов якийсь невідомий чоловік, показав документи, які підтверджують право власності на житло. ОСОБА_5 зв`язався з донькою, однак та повідомила, що жодних реєстраційних дій не вчиняла, а тому не розуміє, про що йде мова. Крім того, в квартирі вже проводяться ремонтні роботи невідомими особами.

Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи в невстановлений слідством дату та час, в невстановленому місці здійснила підроблення офіційних документів, на підставі яких отримали право власності на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що вказана квартира була придбана ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у ОСОБА_8 , 11 серпня 2021 року за договором купівлі-продажу за 910 000, 00 гривень. Натомість володіння квартирою ОСОБА_8 відбувалося на підставі наступних правовстановлюючих документів:

частка відчужуваної квартири на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 20.05.1997 року Виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням від 20.05.1997 року за №1/2008-97, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №336п за реєстровим № 62;

частка відчужуваної квартири на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 червня 2015 року ОСОБА_9 , приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу за реєстровим №411.

Також 26 вересня 2023 року у м. Чикаго, округ Кук, штат Іллінойс, США ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донькою ОСОБА_5 , було створено довіреність бути представником ОСОБА_6 у всіх, без винятку, органах державної влади України та об`єднаних територіальних громадах сіл, селищ, міст України безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування перед фізичними особами, яка завірена апостилем відповідно до правил Гаазької конвенції від 05 жовтня 1961 року. Відповідно до показань ОСОБА_5 він отримав вказану довіреність від своєї доньки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак жодних реєстраційних дій не вчиняв.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на даний момент об`єктом нерухомого майна, тобто квартирою за адресою: АДРЕСА_1 володіє на праві власності відповідно до договору купівлі-продажу, серія та номер: 2273, виданого 08.12.2023 року Приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 . ОСОБА_11 придбав вказаний об`єкт нерухомого майна на підставі довіреності, яка була начебто видана ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 20 жовтня 2023 року та посвідчена нотаріальною конторою ОСОБА_12 , архівний реєстр А2058/2023 (переклад хроблено 17.11.2023 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_13 , реєстровий номер №2017) ОСОБА_14 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт серії НОМЕР_3 , виданий 09.04.2004 року Індустріальним РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , яка і здійснила продаж квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Наведені дані підтверджуються Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна.

Також в ході допиту потерпілий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що у квартирі вже робиться ремонт у прискорених темпах, що свідчить про те, що її прагнуть швидко продати з метою приховання слідів вчинення кримінального правопорушення.

Постановою слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_3 від 02.01.2024 року вищезазначену квартиру визнано речовим доказом по даному кримінальному провадженню.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_11 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Беручи до уваги вищевикладене та той факт, що вказаний об`єкт нерухомості відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 Кримінального процесуального кодексу України та є предметом, що був об`єктом кримінально протиправних дій одержаний внаслідок вчинення кримінального правопорушення, сторона обвинувачення вважає, що вказане майно підлягає арешту, також в даному випадку є необхідність у накладенні арешту на нерухомість для унеможливлення подальшого її відчуження на користь третіх осіб. Подальше його відчуження буде перешкоджати досягненню цілей та завдань кримінального провадження і поверненню його до законного власника.

У судове засідання слідчий не з`явилась. Про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином. В своєму клопотанні просить розглянути за відсутності власника майна, слідчого, своє клопотання підтримує в повному обсязі.

Власники майна у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомили. Представник власника майна ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_15 через канцелярію суду надав заяву, в якій просив відмовити в клопотанні слідчого.

Відповідно до ч. 2 ст. 172 КПК України, вважаю можливим розглянути клопотання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснювалось.

Вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього докази, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно зі ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Поряд з цим, статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Статтею 131 КПК України, передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Метою арешту, відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України є забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно з положеннями ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Частиною 1 статті 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту або обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчим відділом ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0004833, відомості про яке внесено до ЄРДР 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до ст. 94 КПК, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Заходи забезпечення кримінального провадження, до яких згідно ст. 131 КПК України відноситься арешт майна, у системному тлумаченні з функціями слідчого судді відповідно до ч. 5 ст. 21 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» застосовуються з метою досягнення дієвості кримінального провадження під судовим контролем за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб в порядку, визначеному процесуальним законом.

Особливий порядок застосування арешту майна визначається у 17 главі КПК України, за правилами якої передбачена у п. 2 ч. 3 ст. 132 цього Кодексу легітимною метою втручання у право власності визнається завдання запобігання можливості приховування такого майна, його пошкодженні, псуванні, знищенні, перетворенні чи відчуженні, а його суть згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України полягає в обмеженні особи у здійсненні і реалізації свого конституційного права власності.

З системного аналізу вищенаведених правових норм вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Проаналізувавши матеріали клопотання, слід дійти висновку, що стороною обвинувачення не доведено необхідність накладення арешту, не обґрунтовано правову підставу для арешту майна, не зазначений розмір можливої конфіскації майна та шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, не зазначено про наслідки арешту майна для інших осіб, не було доведено необхідності саме такої заборони.

З наданих слідчому судді матеріалів убачається, що між сторонами виникли правовідносини, які вирішуються у порядку цивільного судочинства, зокрема, у спорі щодо витребування майна з чужого незаконного володіння. Слідчий суддя не наділений повноваженнями оцінювати довіреність, та чи був дотриманий порядок її легалізації, а також зміст і правові підстави видачі інших документів про право власності в рамках кримінального провадження. Відтак, правових підстав для накладення арешту на спірну квартиру, не встановлено.

Ураховуючи сукупність обставин, зокрема неповноту матеріалів та необґрунтованість клопотання, слідчий суддя позбавлений можливості застосувати такий захід забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 7, 98, 131, 132, 170-173, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0004833 від 23.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ігор КОНДРАШОВ