Справа №601/2745/21
Провадження № 1-кп/601/15/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Кременець

Кременецький районний суд Тернопільської області в складі

головуючого ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременці матеріали кримінального провадження №0000099 від 13 травня 2021 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, має на утриманні неповнолітню дитину, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 129 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

УСТАНОВИВ:

12 травня 2021 року в період часу з 20 години 20 хвилин по 22 годину, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 , який перебував на АДРЕСА_1 , на грунті раптово сформованих неприязних відносин, виник конфлікт із ОСОБА_5 .

Під час вказаного конфлікту у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, перебуваючи у зазначеному місці та у вказаний час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_3 за допомогою металевого буксирувального тросу збив ОСОБА_8 на землю із належного йому скутера марки «Сузукі Лест», без номерного знака, яким на той момент керував останній та умисно завдав кулаками обох рук, а також металевим кінцем буксирувального тросу близько 8-9 ударів по різних частинах тіла (точної кількості ударів досудовим розслідуванням не встановлено) та в область голови.

Своїми умисними діями ОСОБА_3 завдав потерпілому ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день).

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 125 КК України, як умисне спричинення легких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.2 ст.125 КК України та ч.1 ст. 129 КК України не визнає, цивільний позов не визнає, просить його виправдати, а в позові відмовити. Стосовно обвинувачення вказує, що знає потерпілого ОСОБА_5 , оскільки вони проживають в одному селі на одній вулиці, стосунки між ними були нормальні, неодноразово звертався до нього по солярку, здавав йому гроші на операцію. 12 травня 2021 року біля 22 години він знаходився на вулиці Видумка в с. Старий Олексинець Кременецького району Тернопільської області, де ремонтував свій автомобіль. Оскільки було темно то розпалив вогонь на обочині дороги. ОСОБА_9 допоміг підняти автомобіль на домкрат та пішов додому. Приблизно через годину після того як ОСОБА_9 пішов, дорогою на скутері їхав ОСОБА_5 . Фара у скутері не світилася, скутер був побитий. ОСОБА_5 зупинився метрів за двадцять чи тридцять від його автомобіля. Він підійшов до нього. ОСОБА_5 був п`яний, сидів на скутері і хитався, на ньому були тілесні ушкодження та кров. ОСОБА_5 почав скандал. Почали перемовлятися словами. ОСОБА_5 виражався нецензурною лайкою до нього, а він у відповідь також виражався нецензурною лайкою до ОСОБА_5 . ОСОБА_5 зловив його за золоту цепочку з хрестиком, яка була на шиї, відхилився назад і сам впав з скутера, при цьому порвав цепочку. Хрестик він знайшов, а цепочку не знайшов. Металевого троса у нього не було, а був у руці резиновий шнурок з гачками щоб фіксувати у машині ящики. Цей шнурок він не розмотував. Знав що ОСОБА_5 сердечник і його бити не можна. Потерпілий все видумав з метою збагачення.

Не зважаючи на невизнання ОСОБА_3 своєї вини, винуватість останнього у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, доводиться наступними доказами, які були предметом безпосереднього дослідження в судовому засіданні;

-показаннями потерпілого ОСОБА_5 , який у судовому засіданні пояснив, що в нього з обвинуваченим були нормальні відносини, живуть по сусідству на одній вулиці, раніше він йому допомагав. 12 травня 2021 року ОСОБА_3 зранку приїзжав до нього по солярку, але він не дав, бо не мав. Вечером після роботи він їхав на скутері додому. Був в стані алкогольного сп`яніння. Котра була години не знає, бо години не контролює. Поперек дороги стояв бус червоного кольору. Біля буса був ОСОБА_3 . На дорозі горів вогонь. ОСОБА_3 збив його з скутера металевим тросом з гаком. Він впав, а ОСОБА_3 тим тросом почав його бити по голові, нозі, руках, розсік губу. При цьому ОСОБА_3 кричав, матюкався, казав, що машину спалить, а його вб`є. Вісім ударів наніс точно, а далі не пам`ятає, бо втратив свідомість. ОСОБА_9 відтягнув ОСОБА_3 від нього. Якби не ОСОБА_9 то забивби. ОСОБА_9 забрав його до себе додому і викликав швидку. Був доставлений у лікарню, але не госпіталізовувся. Наступного дня погіршився стан здоров`я, а тому звернувся у лікарню. Боліла голова, нога, ніс. Лікувався у лікарні стаціонарно. Підтримує цивільний позов, обвинувачений нічого йому не відшкодував;

-показаннями свідка ОСОБА_9 , який в судовому засіданні показав про те, що в травні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 довго сперечалися на дорозі. Коли він прийшов до них то ОСОБА_3 був біля свого буса і чимось махав. У руках чи був трос чи пас не знає. ОСОБА_5 сидів від ОСОБА_3 на відстані до трьох метрів напочепки і просив ОСОБА_3 щоб той його не бив. Обоє були п`яні. ОСОБА_5 просив викликати поліцію, а ОСОБА_3 казав, що самі розберуться. Ударів він не бачив. Погроз зі сторони ОСОБА_3 не чув. ОСОБА_5 забрав до себе додому щоб не було гірше, щоб не було бійки. У ОСОБА_5 напухла губа. Викликав швидку. Допомагав ОСОБА_3 шукати цепочку і ключі. На досудовому слідстві на прохання потерпілого дав покази про те, що він відтягував потерпілого від обвинуваченого та обвинувачений погрожував потерпілому вбивством;

-показаннями свідка ОСОБА_10 , яка в судовому засіданні показала про те, що потерпілий є її чоловік. У чоловіка з обвинуваченим були нормальні стосунки. 12 травня 2021 року бійки вона не бачила, до неї зателефонував ОСОБА_11 і повідомив, що її чоловіка побив ОСОБА_3 . Коли вона прийшла на місце то там було два працівники поліції, ОСОБА_3 , швидка і чоловік. ОСОБА_3 кричав, що заб`є чоловіка. У чоловіка була побита губа, ноги, одяг був в крові. Чоловік сказав, що його побив ОСОБА_3 .. Чоловіка забрала швидка. Скутер лежав на дорозі на відстані 10 метрів до буса ОСОБА_3 . Скутер був побитий;

-показаннями свідка ОСОБА_12 , яка в судовому засіданні показала про те, що в травні 2021 року її чоловік ОСОБА_9 привів на подвір`я ОСОБА_5 . ОСОБА_5 сказав, що його побив ОСОБА_3 . Погроз з боку ОСОБА_3 до ОСОБА_5 не було;

-показаннями свідка ОСОБА_11 , який в судовому засіданні показав, що ОСОБА_9 попросив його, щоб він прийшов до нього, бо була бійка між ОСОБА_3 і ОСОБА_5 . Коли він прийшов до ОСОБА_9 то там був ОСОБА_5 , який казав, що у нього зуби хитаються.

Суд вважає, що показання потерпілого і свідків у повній мірі узгоджуються між собою та з іншими належними та допустимими доказами, а саме:

- даними, які містяться в заявах ОСОБА_5 від 13.05.2021, 26.05.2021, 14.07.2021, про нанесення йому ОСОБА_3 тілесних ушкоджень;

- даними електронного рапорту помічника чергового Кременецького РВП ГУНП в Тернопільській області відповідно до якого 12.05.2021 о 22:21 у РВП надійшло повідомлення ОСОБА_13 , жителя с. Новий Олексинець, яке зареєстровано ЄО за № 2745 від 12.05.2021, про те, що 12.05.2021 близько 20:20 ОСОБА_3 , житель с. Старий Олексинець на вулиці даного села спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження. ОСОБА_5 із діагнозом закрита травма носа, забійна рана верхньої губи, стан алкогольного сп`яніння звернувся у приймальний відділ Кременецької опорної лікарні, не госпіталізовувся;

- даними з витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань;

- даними протоколу огляду місця події від 12.05.2021;

- випискою № 1513 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 відповідно до якої останній знаходився у стаціонарі КНП «Кременецька опорна лікарня» з 13.05.2021 по 03.06.2021;

- даними висновку експерта № 549 від 01 вересня 2021 року, проведеної на підставі постанови дізнавача сектору дізнання Кременецького РВП в Тернопільській області від 22 червня 2021 року, відповідно до якого у ОСОБА_5 згідно із вивченими медичними документами під час стаціонарного лікування 13.05 03.06.2021 у КНП №Кременецька опорна лікарня» КМР на підставі даних клінічного обстеження і спостереження, результатів апаратних досліджень було діагностовано травму голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, перелому кісток носа, «осадження м`яких тканин лиця навколо орбітальних ділянок» (в записі травматолога від 13.05.2021 зазначено: «забійні рани лицевого черепа», «виконано ПХО ушивання верхньої губи»), синець носа і нижньої повіки правого ока.

Крім цього, у ОСОБА_5 лікарями описані «осаднення» м`яких тканин обох кистей, численні садна (в записі травматолога від 13.05.2021 «забійні рани») лівого стегна, «забійні» рани грудної клітки.

Характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення) перелому, свідчать про їх утворення від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, невиключно у термін події 12.05.2021 вказангий ним у протоколі його допиту від 13.05.2021.

Виявлена у ОСОБА_5 травма голови у вигляді закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, перелому кісток носа із зовнішніми тілесними ушкодженнями за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні (21 день) п.п. 2.3.1 (а), 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995). Всі інші тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких (п.2.3.5 «Правил»).

Індивідуальні особливості (форма, розміри, розташування, направленість) поверхні травмуючи предметів за описанням ушкоджень у медичній картці встановити не можна. Виходячи з характеру і розташування виявлених у ОСОБА_5 ушкоджень (черепно-мозкова травма, садни, рани) виключити можливість їх утворення за обставин наведених у матеріалах кримінального провадження не можна. Без відомостей про «падіння із висоти власного зросту/падіння із скутера», його умов (якою поверхнею тіла, з чим відбувся контакт, на яку поверхню) дати обґрунтовану відповідь про можливість їх утворення не видається можливим.

Суд вважає, що зазначені докази є узгодженими між собою, сумніву у своїй належності та допустимості не викликають, а тому доводи ОСОБА_3 з приводу непричетності його до інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, є безпідставними та спростовуються доводами, наведеними вище.

Зокрема, факт перебування обвинуваченого та потерпілого 12 травня 2021 року у вечірню пору на АДРЕСА_1 та виникнення між ними конфлікту обвинуваченим ОСОБА_3 не оспорюється.

Наявність у потерпілого ОСОБА_5 легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, встановлена висновкам експерта №549 від 01 вересня 2021 року. При цьому, показання потерпілого ОСОБА_5 щодо механізму та способу нанесення йому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим ОСОБА_3 , цілком узгоджуються з його показаннями, даними ним в ході проведення слідчого експерименту, а виявлені у потерпілого тілесні ушкодження, як це вбачається з висновку експерта №549 від 01 вересня 2021 року, могли виникнути за обставин, на які потерпілий вказав у протоколі допиту від 13.05.2021, де останній вказав, що 12.05.2021 близько 21 год.40 хвилин ОСОБА_3 якимось цепом збив його ударом із скутера, він впав на землю, ОСОБА_3 почав наносити удари цепом в ділянку обличчя. При цьому, у висновку експерт вказав, що характер і морфологічні властивості виявлених у ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, відсутність рентгенологічних ознак консолідації (зрощення) перелому, свідчать про їх утворення від дії тупих предметів незадовго до його госпіталізації у лікувальний заклад, невиключно у термін події 12.05.2021 вказаний ним у протоколі його допиту від 13.05.2021.

Показання потерпілого узгоджуються з висновком експерта і спростовують доводи обвинуваченого та його захисника про те, що потерпілий міг отримати вказані тілесні ушкодження при падінні на площину, оскільки перебував у стані алкогольного сп`яніння та без засобів захисту.

На факт заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень саме обвинуваченим, вказують і свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , які хоч і небули безпосередніми очевидцями події, що мала місце 12 травня 2021 року на вулиці Видумка в с. Старий Олексинець Кременецького району Тернопільської області, однак показали, що спілкувались з потерпілим, який після події розповів їм про вчинене обвинуваченим насильство проти нього та скаржився на біль в ділянці губи, а свідок ОСОБА_10 вказала на те, що у чоловіка була побита губа, ноги, одяг був в крові.

Судом не встановлено будь-якої зацікавленості вказаних свідків у вирішенні провадження, а деякі розбіжності та неточності в їх показаннях не мають суттєвого значення для правильного встановлення фактичних обставин справи, суд вважає, що це обумовлене сплином значного проміжку часу після настання інкримінованих подій.

Що стосується посилань обвинуваченого та його захисника на те, що органом досудового розслідування не встановлено точного часу події заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, то вони не свідчать про те, що тілесні ушкодження потерпілому заподіяні не обвинуваченим.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 про незастосування до потерпілого ОСОБА_5 фізичного насильства об`єктивно не підтверджені та спростовуються доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, дослідженими судом, які є достовірними, послідовними, узгоджуються між собою та спростовують його версію подій, а тому розцінюються судом як намагання обрати такий спосіб з метою уникнення відповідальності за вчинене і, як наслідок, справедливого покарання.

Доводи сторони захисту про те, що не було знаряддя злочину, а саме металевого буксирувального тросу, а обвинувачений мав в руках пластмасовий дріт, яким фіксував ящики і який має легку вагу, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються висновкам експерта №549 від 01 вересня 2021 року.

Оцінюючи зібрані докази в даному кримінальному провадженні в їх сукупності в результаті повного, всебічного і об`єктивного їх розгляду в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, доведена, і кваліфікує його дії за ч.2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

З обвинувачення слід виключити кваліфікуючу ознаку «або незначну втрату працездатності» як безпідставну.

Призначаючи ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України, суд відповідно до вимог статей 50, 65 цього Кодексу враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного й вирішує питання про наявність або відсутність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зазначене кримінальне правопорушення відповідно до статті 12 КК України є кримінальним проступком, однак спосіб та обстановка його вчинення, зокрема характер дій ОСОБА_3 , який полягав у застосуванні металевого буксиру вального троса, кількості завданих ударів, істотно підвищує суспільну небезпечність його протиправних дій.

Водночас засуджений раніше до кримінальної відповідальності не притягався, за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має неповнолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Передбачених статтями 66, 67 КК України, які б пом`якшували обвинуваченому покарання чи обтяжували його за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, не встановлено.

Отже, суд вважає за необхідне з кількох альтернативних покарань, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на мінімальний термін, оскільки обвинувачений не вжив заходів щодо відшкодування завданої шкоди, а також позицію потерпілого, який наполягав на реальному покаранні.

При цьому, суд також не встановив підстав для застосування до ОСОБА_3 положень ст. 75 КК України.

Таке покарання суд вважає достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів.

Потерпілий в порядку ст. 128 КПК України пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_3 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 14 912 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дванадцять) гривень 88 копійок в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно вимог ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У свою чергу суд зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є, зокрема, втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Також згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, а саме: майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1195 ЦК України визначено, що фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Обвинувачений та його захисник відносно заявленого цивільного позову заперечують і просять відмовити у його задоволенні, посилаючись на те, що ОСОБА_3 не вчиняв протиправних дій по відношенню до ОСОБА_5 .

Суд, за наслідками розгляду кримінального провадження та доведення вчинення обвинуваченим відносно потерпілого кримінальних правопорушень, приходить до висновку про часткове задоволення цивільного позову як в частині стягнення моральної, так і матеріальної шкоди.

Так, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 13 травня 2021 року по 03 червня 2021 року, а тому з огляду на ці обставини, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_3 на користь потерпілого 6000 гривень втраченого заробітку, оскільки відповідно до ЗУ «Про державний бюджет України на 2021 рік» розмір мінімальної зарплати становив 6000 гривень.

Крім того, до цивільного позову потерпілим додано документи, які підтверджують витрати потерпілого на лікування, а тому суд вважає, що слід стягнути із обвинуваченого на користь потерпілого документально підтверджену суму матеріальної шкоди в сумі 6765 (шість тисяч сімсот шістдесят п`ять) гривень 88 копійок, оскільки у матеріалах даного кримінального провадження наявна виписка №1513 із медичної картки ОСОБА_5 відповідно до якої потерпілий знаходився у стаціонарі з 13.05.21 по 03.06.2021, матеріальна шкода складається із вартості медичних препаратів, які ним були придбані для лікування та відновлення стану свого здоров`я. Водночас, інформація вказана у зазначеній виписка №1513 із медичної картки ОСОБА_5 повністю узгоджується з висновком експерта № 549 від 01 вересня 2021 року щодо характеру отриманих ОСОБА_5 тілесних ушкоджень, а також з датою події вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення

Згідно з ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, з врахуванням обставин справи та вимог закону, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди в розмірі 2147 (дві тисячі сто сорок сім) гривень на відновлювальний ремонт транспортного засобу скутера марки «Сузукі Лест» (заміна сидіння, заміна замка запалювання, заміна передньої фари з поворотниками, заміна задньої фари з поворотниками) до задоволення не підлягають, оскільки за змістом обвинувачення ОСОБА_3 інкриміновано спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , однак жодних фактичних даних щодо спричинення ним майнової шкоди потерпілому шляхом пошкодження транспортного засобу досудовим розслідуванням не встановлено. Окрім цього, у матеріалах кримінального провадження відсутній відповідний висновок автотехнічної експертизи, який свідчив би про наявність механічних пошкоджень, вартість відновлювального ремонту та завданого, як наслідок, збитку. Крім того, потерпілий в судовому засіданні повідомим, шо транспортний засіб належить його дружині ОСОБА_10 , а тому у суду немає жодних фактичних даних щодо завданого майнового збитку потерпілому пошкодженням транспортного засобу. З врахуванням наведеного в цій частині позов до задоволення не підлягає через його недоведеність. Вказане не позбавляє власника майна права звернутися про вирішення майнової вимоги з належним обґрунтуванням в порядку цивільного судочинства.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

При цьому, за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно пункту 3 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови передбачено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні та з чого він при цьому виходить.

Потерпілий ОСОБА_5 в обґрунтування заявленого цивільного позову, нанесення йому моральної шкоди та визначення її в розмірі 75 000 (сімдесят п`ять тисяч) гривень посилається на ті обставини, що завданим тілесним ушкодженням і вчиненням протиправних дій ОСОБА_3 , були порушенні нормальні життєві зв`язки, змінився спосіб його життя, такий стан здоров`я вплинув на загальне самопочуття, що супроводжувалося тривалим лікуванням отриманих травм, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, пережитий стрес.

При визначені розміру моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_5 , суд, враховує ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_3 , тяжкість тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому, виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості та беручи до уваги те, що потерпілим, унаслідок вчинення відносно нього кримінальних правопорушень обвинуваченим перенесені моральні страждання та негативні наслідки, що настали у зв`язку із цим, порушення нормального та звичного способу життя, необхідності лікування, фізичний біль, враховуючи при цьому матеріальний стан обвинуваченого та його особу, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 75 000 гривень підлягають частковому задоволенню на суму 30 000 гривень. В іншій частині заявленого розміру моральної шкоди слід відмовити.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що 12 травня 2021 року близько 20:20 години, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, у ОСОБА_3 , який перебував на АДРЕСА_1 , через особисту неприязнь, діючи умисно, виник протиправний умисел із метою погрози вбивством ОСОБА_5 під час спричинення йому тілесних ушкоджень.

Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_3 , перебуваючи вулиці Видумка в с. Старий Олексинець Кременецького району Тернопільської області, в ході словесного конфлікту, який супроводжувався погрозами вбивством з його сторони, кулаками обох рук та буксиру вальним тросом спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 , даючи останньому реальні підстави побоюватися у здійсненні такої погрози.

В результаті вищевказаних дій, потерпілий ОСОБА_5 сприйняв погрози вбивством як реальні і відчував загрозу своєму життю та просив ОСОБА_3 припинити протиправні дії.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 129 КК України, а саме в погрозі вбивством.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 пояснив, що вину не визнає, злочин не скоював, будь-яких доказів стороною обвинувачення в підтвердження його вини не надано.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, частин 2, 4 ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.

Відповідно до ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У разі, якщо не доведено, що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа, ухвалюється виправдувальний вирок.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частинами 1, 6 ст.22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Аналізуючи доводи обвинуваченого про недоведеність вчинення обвинуваченим злочину, передбаченого ч.1 ст.129 КК України, суд також приходить до висновку про їх обґрунтованість.

З об`єктивної сторони злочин, передбачений ст.129 КК України, характеризується діями, які полягають у залякуванні особи тим, що винний позбавить її життя. Погроза зробити це може бути усною. Однак, для наявності складу вказаного злочину сторона обвинувачення повинна довести, що така погроза була сприйнята потерпілим як реальна і конкретна. Реальність погрози визначається достатністю підстав побоюватися її виконання, які у кожному випадку є різними. При визначенні реальності погрози значення має з`ясування форми, місця, часу, обстановки її висловлення, характеру попередніх взаємовідносин між винним і потерпілим тощо.

Як вказано у пред`явленому ОСОБА_3 обвинуваченні в ході словесного конфлікту, який супроводжувався погрозами вбивством з його сторони, кулаками обох рук та буксирувальним тросом спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_5 , даючи останньому реальні підстави побоюватися у здійсненні такої погрози. В результаті вищевказаних дій, потерпілий ОСОБА_5 сприйняв погрози вбивством як реальні і відчував загрозу своєму життю та просив ОСОБА_3 припинити протиправні дії.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні у своїх показаннях стверджував, що ОСОБА_3 12 травня 2021 року збив його з скутера металевим тросом з гаком, бив тросом по голові, нозі, руках, розсік губу. При цьому ОСОБА_3 кричав, матюкався, казав, що машину спалить, а його вб`є. Вісім ударів наніс точно, а далі не пам`ятає, бо втратив свідомість. ОСОБА_9 відтягнув ОСОБА_3 від нього. Якби не ОСОБА_9 то забивби.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він не бачив як ОСОБА_3 наносив удари потерпілому. Коли прийшов на місце то ОСОБА_5 сидів на відстані до трьох метрів напочепки від ОСОБА_3 . Погроз зі сторони ОСОБА_3 не чув. Потерпілий просив його дати показання на досудовому слідстві про те, що ОСОБА_3 йому погрожував вбивством.

Даними показами свідка ОСОБА_9 спростовуються покази потерпілого ОСОБА_5 про те, що він втратив свідомість, ОСОБА_9 відтягнув ОСОБА_3 від нього, якби не ОСОБА_9 то забивби його, ОСОБА_3 погрожував вбивством.

Показання свідка ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_3 кричав, що заб`є чоловіка, суд оцінює критично, оскільки вона являється жінкою обвинуваченого, тобто зацікавленою в провадженні особою і не підтверджено показаннями свідків. які були допитані в судовому засіданні.

Відповідно до протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання алкоголю і стану сп`яніння від 13 травня 2021 року о 00 год. 30 хв. ОСОБА_5 був в стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня 2,4% (проміле).

Захисник в судовому засіданні вказував на те, що потерпілий в силу алкогольного сп`яніння не міг оцінити обстановку.

Стороною обвинувачення у судовому засіданні не спростовано доводів захисника про те, що потерпілий, який перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, в цій конкретній ситуації міг сприймати погрози як реальні і конкретні.

Крім цього, слід зазначити, що потерпілий лише 26 травня 2021 року повідомив Кременецький РВП ГУНП, що 12.05.2021 під час нанесення ударів ОСОБА_3 постійно погрожував йому вбивством і ці погрози він сприймав реально.

З постанови прокурора Кременецької окружної прокуратури ОСОБА_4 від 30.09.2021 вбачається, що до ЄРДР відомості про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 129 КК України, були внесені 11 червня 2021 року та матеріали досудового рослідування об`єднано з матеріалами досудового розслідування о 0000099.

Суд вважає, що протокол проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2021 року за участю потерпілого ОСОБА_5 та його захисника є неналежним доказом, оскільки слідча дія не відповідає фактично проведеній, з процесуального документу видно, що фактично був проведений не слідчий експеримент, а допит потерпілого.

Доводи прокурора про про те, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 129 КК України повністю підтверджується доказами, являються безґрунтовними.

Отже, на думку суду стороною обвинувачення не доведено поза розумним сумнівом, що ОСОБА_3 12 травня 2021 року приблизно о 20:20 год. погрожував вбивством ОСОБА_5 , що давало реальні підстави потерпілому побоюватися здійснення цієї погрози.

На підставі наведеного, керуючись ст. 84, 91, 100, 124, 368, 370, 374, 376, 395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та призначити покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1(один) рік.

ОСОБА_3 визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ч. 1 ст. 129 КК України та виправдати за недоведеністю в його діях складу кримінального правопорушення, а кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 за ч.1 ст.129 КК України закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 до обвинуваченого ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_5 30 000 (тридцять тисяч) гривень моральної шкоди та 8147 гривень (дванадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять гривень вісімдесят вісім копійок) матеріальної шкоди.

В решті позову відмовити.

Речові докази: бувший у користуванні мопед марки «Сузукі летс», корпусом сірого кольору, без номерного згаку, із номером рами НОМЕР_1 , який переданий на зберігання під розписку ртерпілому повернути потерпілому ОСОБА_5 .

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

На вирок може бути подана апеляція на протязі тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Кременецький районний суд Тернопільської області.

Відповідно до п. 15 ст. 615 КПК України, після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини.

Учасникам судового провадження вручається повний текст вироку в день його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Головуючий