1Справа № 335/1620/23 1-кп/335/494/2023
ВИРОК
21 листопада 2023 р. Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Нові Громики Ветківського району Гомельської області, Республіка Білорусь, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх чи малолітніх дітей, не маючого місця реєстрації та постійного проживання, в силу ст. 89 Кримінального кодексу України раніше не судимого,
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України,
ОСОБА_4 вчинив кримінальний проступок за таких обставин.
12.01.2023, приблизно об 11:00 год, маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, знаходячись біля приміщення кафе «Закусочна», яке розташоване за адресою: місто Запоріжжя, вул. Сталеварів, б. № 21 приміщення № 42, де він разом з потерпілим ОСОБА_5 вживали алкогольні напої, під приводом зняття грошових коштів за допомогою мобільного телефону, попрохав у потерпілого ОСОБА_5 його мобільний телефон марки Samsung Galaxy А52, 128Gb в корпусі чорного кольору.
Після чого, ОСОБА_4 , утримуючи при собі вищевказаний мобільний телефон, не маючи наміру повертати його потерпілому ОСОБА_5 , зник з місця скоєння кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, тим самим завдавши потерпілому ОСОБА_5 матеріальної шкоди на суму 7 750 гривень.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України визнав в повному обсязі, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованого проступку, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.
Потерпілий, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, про поважність причин неявки суд не повідомив.
Судом встановлено, що учасники судового провадження, зокрема, обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.
Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.
Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_4 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.
Обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.
Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.
Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши докази, межі яких судом визначені відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, а саме у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство).
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 6567 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходити з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Отже призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд, на підставі ст. 65 КК України, ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, особу винного, який не має постійного місця реєстрації та постійного місця проживання, згідно ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, на утриманні малолітніх дітей чи непрацездатних осіб не має, не працевлаштований, медичну допомогу у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не отримує, на обліку не перебуває, а також обставини, які пом`якшують покарання, якими суд вважає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, та відсутність обтяжуючих покарання обставин.
Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо без ізоляції від суспільства та призначає йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі та зі звільненням його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладанням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
При цьому, суд вважає, що стимулюванням правослухняної поведінки ОСОБА_4 буде контроль за поведінкою засудженого протягом терміну, визначеного законом для тривалості іспитового строку, а також можливість його направлення для відбування призначеного покарання у разі невиконання покладених на нього обов`язків або систематичного вчинення правопорушень, що тягнуть за собою адміністративні стягнення і свідчать про його небажання стати на шлях виправлення.
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_4 вчинив проступок за даним вироком до ухвалення вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023, тому при призначенні покарання суд керується правилами ч. 4 ст. 70 КК України.
Отже, як встановлено в судовому засіданні, згідно попереднього вироку Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023 ОСОБА_4 визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, однак на підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покладено на нього такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з частинами 1, 4 статті 70 КК України при сукупності злочинів суд, призначивши покарання за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Таким чином, ОСОБА_4 остаточно слід призначити покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України та визначити йому за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим, призначеним вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023 та остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі із застосуванням до нього положень ч. 1 ст. 75 КК України та встановленням йому іспитового строку тривалістю в один рік, з покладанням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Також суд зазначає, що відповідно до правових висновків, щодо застосування норм права, які містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 23.09.2019, у справі № 199/1496/17, кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.
Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, суд має право вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України.
Отже, враховуючи установлені дані про особу ОСОБА_4 , обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також відшкодування шкоди потерпілому, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за даним вироком та вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023 за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді п`яти років позбавлення волі із застосуванням до нього положень ч. 1 ст. 75 КК України та встановленням йому іспитового строку тривалістю в один рік з покладенням на обвинуваченого обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Запобіжний захід у даному провадженні обвинуваченому не обирався. Підстав, передбачених ч. 2 ст. 177 КПК України для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом не встановлено.
Арешт на майно не накладався.
Підстав для застосування положень статі 69 КК України судом не встановлено.
Кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_5 завдано майнову шкоду у розмірі 7750 грн., яку в ході досудового розслідування відшкодовано, шляхом повернення мобільного телефону. Цивільний позов не заявлено.
Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ч. 1 ст. 190 КК України, суд
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 190 КК України у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням, призначеним попереднім вироком Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 13.10.2023, остаточно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку в 1 (один) рік не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього, у відповідності до п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід не обирався.
Арешт на майно не накладався.
Цивільний позов відсутній.
Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні
Речові докази: мобільний телефон Samsung Galaxy А52, 128Gb в корпусі чорного кольору, імей 1: НОМЕР_1 , імей 2: НОМЕР_2 , який долучено до матеріалів кримінального провадження повернути потерпілому ОСОБА_5 .
Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду, через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя, протягом тридцяти днів з дня отримання його копії, з урахуванням особливостей, передбачених частиною першою статті 394 цього Кодексу

Вирок набирає законної сили у порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1