ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року

м. Київ

справа № 344/10237/18

провадження № 51 - 5039 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою засудженого на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця та мешканця

АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області вироком від 08 червня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, засудив ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 187 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2021 року, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, визначив ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 11 років із конфіскацією всього належного майна та штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 грн, за вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 28 березня 2022 року, який виконувати самостійно.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 17 грудня 2008 року приблизно о 15:00 з метою заволодіння чужим майном проник до квартири АДРЕСА_2 , погрожуючи застосуванням ножа, вчинив розбійний напад на потерпілих осіб, які проживали в цій квартирі, та заволодів майном: ОСОБА_8 на суму 1 700 грн, ОСОБА_9 - 1 450 грн, ОСОБА_10 - 1 600 грн, ОСОБА_11 - 1 296,40 грн.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильну оцінку обставин, невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що інкримінованого злочину він не вчиняв, а висновки судів про його винуватість не підтверджуються зібраними у справі доказами.

Зокрема, засуджений вказує на те, що:

- суд першої інстанції:

- не допитав свідків сторони обвинувачення;

- не дослідив речові докази;

- безпідставно відхилив клопотання сторони захисту про допит їхніх свідків;

- врахував на підтвердження винуватості протоколи пред`явлення для впізнання, не зваживши на порушення дізнавачем строків дізнання, передбачених КПК 1960 року;

- не розглянув його клопотання про відвід суду;

- незаконно видалив його із зали судових засідань, позбавивши його права дати суду показання, виступити в судових дебатах та із останнім словом;

- проголосив вирок без його участі;

- призначив надмірно суворе покарання, без урахування даних про його особу та пом`якшуючих обставин;

- суд апеляційної інстанції на допущені порушення не звернув належної уваги та необґрунтовано залишив без змін вирок суду першої інстанції.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційної скарги засудженого, просив оскаржувані стосовно ОСОБА_7 судові рішення залишити без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги; при цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Статтею 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 покликається на безпідставне засудження його за ч. 3 ст. 187 КК через відсутність достатніх доказів на підтвердження винуватості, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК у кримінальному провадженні, зокрема, підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до вимог ст. 94 КПК суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Обвинувальний вирок ухвалюється судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК мотивувальна частина обвинувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання; підстави для задоволення цивільного позову; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Стаття 6 Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожен має право:

- на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом (п. 1);

- допитувати свідків обвинувачення або вимагати, щоб їх допитали, а також вимагати виклику й допиту свідків захисту на тих самих умовах, що й свідків обвинувачення (п. 3 d).

За загальним правилом ці права вимагають надати обвинуваченому належну й достатню можливість опротестувати свідчення проти нього і допитати осіб, які їх зробили, або під час дачі таких показань, або на більш пізній стадії.

Так, суд першої інстанції свої висновки про винуватість ОСОБА_7 зробив, дослідивши показання потерпілих, протоколи пред`явлення для впізнання, вилучення мобільних телефонів, огляду речових доказів.

Проте у вироку суд ці докази лише перерахував, але не проаналізував їх на предмет належності, допустимості й достатності, та не зазначив, як відомості, відображені в протоколах слідчих дій доводять винуватість саме ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих дій.

Також колегія суддів уважає, що при розгляді справи стосовно ОСОБА_7 не в повній мірі було забезпечено право обвинуваченого на справедливий розгляд та можливість опротестувати свідчення проти нього.

Під час судового розгляду прокурор заявляв про допит ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , однак, не забезпечивши прибуття їх у судове засідання, відмовився від допиту цих свідків.

Водночас прокурор на підтвердження обвинувачення надав протоколи огляду та вилучення у ОСОБА_12 та ОСОБА_14 мобільних телефонів, які були викрадені у потерпілих.

Суд першої інстанції врахував відомості, викладені в цих протоколах, у тому числі пояснення свідків про обставини придбання мобільних телефонів. Але при цьому суд не забезпечив обвинуваченому можливість допитати цих свідків та опротестувати їхні свідчення проти нього.

Колегія суддів уважає слушними й доводи засудженого в частині того, що суд першої інстанції перед видаленням його із зали судових засідань не розглянув його заяви про відвід суддів та про заміну захисника, всупереч приписам ст. 330 КПК не оголосив йому вирок негайно після його ухвалення.

З огляду на викладене колегія суддів касаційного суду вважає, що суд першої інстанції при ухваленні вироку стосовно ОСОБА_7 істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону та ухвалив вирок, який не можна вважати обґрунтованим та вмотивованим, а тому він підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, а кримінальне провадження - призначенню до нового розгляду у суді першої інстанції.

Оскільки під час касаційного перегляду було встановлено, що суд першої інстанції допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, то Суд не вбачає підстав для надання оцінки іншим доводам касаційної скарги, однак вони підлягають перевірці під час нового судового розгляду, як такі, що мають суттєве значення у кримінальному провадженні.

У зв`язку зі скасуванням вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_7 підлягає скасуванню й ухвала суду апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду суд першої інстанції повинен урахувати вищенаведене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Виконуючи приписи ч. 3 ст. 433 КПК, колегія суддів уважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк не більше, ніж на 60 днів, враховуючи посткримінальну поведінку обвинуваченого та його схильність до ухилення від слідства та суду.

Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженого задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 червня 2022 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 15 травня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3