У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

розглянувши в судовому засіданні апеляційну скаргу та доповнення до апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2023 року, якою стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з повною середньою освітою, студента ІІІ курсу НУК імені адмірала Макарова, неодруженого, військовозобов`язаного, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України,

-продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 листопада 2023 року з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року

учасники судового провадження:

прокурор: ОСОБА_7

захисник: ОСОБА_5

в с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту за адресою реєстрації та фактичного місця проживання: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 25 листопада 2023 року з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 27.08.2023 року

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає, що в оскаржуваній ухвалі присутнє істотне порушення КПК України та норм європейського права.

Зазначає, що обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із заставою з більшим ніж максимальний розмір є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПЛ та практикою України та є непомірно великою сумою для підзахисного ОСОБА_6 (19 років), який в свою чергу проживає та зареєстрований разом з батьками, мати працює вчителем, батько ОСОБА_8 - військовий, який захищає країну у лавах ЗСУ, підозрюваний є студентом З-го курсу денної форми навчання НУК ім. адм. Макарова, не має офіційного місця роботи, відповідно заробітку та фактично знаходиться на повному утриманні батьків.

Зазначає, що судом за клопотанням сторони захисту не допитані свідки у вказаному кримінальному провадженні та не прийняті до уваги матеріали не доведення причетності підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення вказаних кримінальних правопорушень, тобто вважає, що жодних доказів які б прямо підтверджували причетність підозрюваного ОСОБА_6 до вчинення інкримінованих йому злочинів, не має.

На думку захисника, стороною обвинувачення не була доведена наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

В доповненнях до апеляційної скарги, захисник зазначає, що слідчий суддя, у мотивувальній частині ухвали вказує, що стороною захисту ніби-то надано ті ж самі обставини в якості доказів під час судового розгляду першою та апеляційною інстанціями, а вказане не відповідає дійсності, через проведені за клопотанням сторони захисту слідчі дії вже після 27.08.2023 та 07.10.2023, а саме: допит підозрюваного ОСОБА_6 16.10.2023, свідків ОСОБА_9 16.10.2023, ОСОБА_10 16.10.2023, ОСОБА_11 16.10.2023; допит підозрюваного ОСОБА_12 06.10.2023 (вказані матеріали не додавалися ні стороною захисту ні стороною обвинувачення у зазначений період судових розглядів).

Вказує на те, що слідчий суддя не звертає уваги на те, що сторона обвинувачення продовжує доказування наявності ризиків на підставі припущень «обґрунтованість» підозри базується на обставинах, які (у даному випадку) вже були предметом розгляду слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва під час обрання запобіжного заходу ОСОБА_6 27.08.2023, та нових доказових матеріалів, які б мали підставу саме для продовження строку у вигляді тримання під вартою саме відносно ОСОБА_6 , у органу досудового розслідування не додалося.

Також вважає, що не повно досліджені матеріали сторони захисту, доданих до заперечення на клопотання про продовження строку тримання під вартою, підтверджується текстом мотивувальної частині зазначеної ухвали, а саме передостанній абзац, де запобіжний захід «обирався· ОСОБА_13 під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді від 07.09.2023», що не відповідає фактичним обставинам справи, так як мова йде про підозрюваного ОСОБА_6 та ухвалу слідчого судді від 27.08.2023.

Зазначає, що у резулятивній частині ухвали слідчий суддя зазначає, що відмовляє стороні захисту у клопотанні про зміну запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що вказане твердження не має відношення до поданого 23.10.2023 до початку засідання стороною захисту саме заперечення на клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу, яке на відміну від клопотання має іншу назву та предметні питання, а також має різні процесуальні наслідки.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

За версією органу досудового розслідування, в період часу з 30.11.2022 року (більш точної дата досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_2 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшої перепродажі особі, яка не була б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_16 оціночна вартість якої складала 832 500, 00 гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 5 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у особливо великих розмірах.

Крім того, не зупиняючись на досягнутому, керуючись корисливим умислом ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , та ОСОБА_6 , достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_2 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від іменні ОСОБА_16 , тим самим легалізувавши його. Однак, завершити договір купівлі-продажу квартири не надалось можливості, у зв`язку із підозрою нотаріуса, щодо справжності документів на право власності.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 209 КК України, як набуття, володіння, використання та вчинення замаху на розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, вчинені особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Також, не пізніше 21.12.2022 року (більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлена) ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 маючи на меті незаконне збагачення, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідування місці від невстановлених досудовим розслідуванням осіб отримав інформацію про те, що квартира АДРЕСА_3 не зареєстрована в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (далі ДРРП) тривалий час. ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , вирішили заволодіти даною квартирою, з метою подальшого продажу особі, яка не була

б обізнана про незаконність походження останньої, визначив зазначену квартиру, як предмет злочинного посягання.

Своїми умисними діями, ОСОБА_14 діючи попередньою змовою з ОСОБА_15 та ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, керуючись корисливим умислом та метою особистого збагачення, шахрайським шляхом, за допомогою обману, заволоділи квартирою АДРЕСА_3 , шляхом реєстрації права власності на вказану квартиру за особою ОСОБА_17 оціночна вартість якої складала 758 500, ОО гривень, що в 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, встановлений п.п. 6.1., 6.1.1. ст. 6 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 07.07.2005 N 2771-IV, тим самим спричинивши територіальній громаді міста Миколаєва збиток на вищевказану суму, який відповідно до п. 2 примітки до ст. 185 КК України є збитком у великих розмірах.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, вчинене у великих розмірах.

Крім того зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_14 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , керуючись прямим корисливим умислом, достеменно усвідомлюючи, що ними досягнуто злочинної мети на заволодіння квартирою АДРЕСА_3 , вирішили продати вищевказаний об`єкт нерухомості добросовісному покупцеві, від ОСОБА_17 , тим самим легалізувавши його. Так 25.08.2023 року близько о 12:00 годин ОСОБА_14 ОСОБА_17 та ОСОБА_6 , прибули до приватного нотаріуса надали документи на вказану квартиру з метою продажу. В свою чергу добросовісний покупець ОСОБА_18 надав також нотаріусу документи, для складання договору купівлі - продажу квартири та в подальшому передав ОСОБА_17 грошові кошти в сумі 20 500 доларів США( спеціальні несправжні (імітаційні) засоби), за придбання квартири.

Вказані дії підозрюваного ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст.209 КК України, як набуття, володіння, використання, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через вчинення правочину з таким майном, особами, які знали та повинні були знати, що таке майно прямо чи опосередковано, повністю чи частково одержано злочинним шляхом, вчиненому повторно та за попередньою змовою групою осіб.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

27.08.2023 слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.10.2023 включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18.10.2023 року постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до 3 місяців, тобто до 25.11.2023 року.

Слідчим подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , вказуючи, що останній підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які наявні та не зменшились і на цей час. Зазначив також, що для завершення досудового розслідування необхідно виконати вимоги ст. 290-291 КПК України.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено наявність всіх обставин, передбачених ч.3 ст.199 КПК України, тобто наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшились, що виправдовує тримання підозрюваного під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про обрання запобіжного заходу та вважав за не обхідне продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового та кримінального проваджень, апеляційний суд дійшов наступного.

Слідчим відділом розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000149 від 12.04.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

26.08.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.28 ч.5 ст.190, ч.2 ст.28 ч.4 ст.190, ч.2 ст.15 ч.2 ст.209, ч.2 ст.209 КК України.

27.08.2023 слідчим суддею Центрального районного суду м. Миколаєва обрано відносно ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 23.10.2023 включно з визначенням розміру застави у сумі 1 342 000 грн., що становить 500 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

18.10.2023 року постановою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури строк досудового розслідування у кримінальному проваджені продовжено до 3 місяців, тобто до 25.11.2023 року.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 183, 197, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Згідно з положеннями ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, передбаченого законодавством, за умови доведення прокурором в клопотанні поданому до суду в порядку ст. 199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З наданих суду матеріалів судового та кримінального проваджень вбачається, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які згідно ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами і за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років, з конфіскацію майна.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку суду щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах.

Така обґрунтованість підтверджується наступними матеріалами: протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_4 ; протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_5 ; протоколом за результатами проведення санкціонованого обшуку від 25.08.2023 року в нотаріальній конторі за адресо: АДРЕСА_6 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_19 від 25.08.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом про хід і результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 11.10.2023 року; протоколом затримання ОСОБА_6 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 ; попереднім договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 ; відповіддю №3115/02.02.01-40/10/14/23 від 09.08.2023 року з Миколаївської міської ради; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких ще не знято гриф секретності «таємно».

Щодо тверджень захисника, про необґрунтованість підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах, то слід зазначити, що нормами чинного КПК України не визначене поняття обґрунтованості пред`явленої підозри, в зв`язку з чим, при вирішенні такого питання слід звертатися до практики ЄСПЛ, оскільки кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (ч. 5 ст. 9 КПК України).

Так, стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення (п. 32 рішення ЄСПЛ у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, п. 175 рішення ЄСПЛ у справі Нечипорук і Йонкало проти України, п. 161 рішення ЄСПЛ у справі Selahattin Demirtaє v. Turkey, п. 88 рішення ЄСПЛ у справі Ilgar Mammadov v. Azerbaijan, п. 51 рішення ЄСПЛ у справі Erdagoz v. Turkey).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра" у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, п. 34).

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Таким чином, слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Достатність доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення є оціночними поняттями.

Надані суду матеріали кримінального провадження містять відомості, які свідчать на даний час про правильність висновку слідчої судді щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_6 в інкримінованих йому злочинах. А тому доводи сторони захисту про необґрунтованість висунутої ОСОБА_6 підозри є неприйнятними.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме не зменшився ризик переховування від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За такого, не є слушними доводи захисника щодо необґрунтованості висновків слідчого судді про продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

А тому враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , а також наведені вище обставини, подальше тримання під вартою підозрюваного є виправданим.

Визначаючи розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, слідчий суддя врахував тяжкість кримінального правопорушення, особу підозрюваного, фактичні обставини справи та дійшов правильного висновку, що застава в розмірі, передбаченому п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, покладених на неї обов`язків. З урахуванням зазначених обставин слідчий суддя правильно визначив розмір застави- 500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у сумі 1 342 000 грн., яка здатна забезпечити виконання ОСОБА_6 покладених на нього обов`язків, гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Визначений слідчим суддею ОСОБА_6 розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на цій стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.10.2023 року, щодо ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: