КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа 11-кп/824/247/2023 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000638, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Татарбунари Одеської області, українця, громадянина України, який має середню спеціальну освіту, не працює, одружений, має на утриманні малолітню дитину, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України вважається таким, що судимості не має,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 357 КК України, та призначено покарання за: ч. 1 ст. 119 КК України - у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; ч. 3 ст. 187 КК України - у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю; ч. 3 ст. 357 КК України - у виді обмеження волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч. 1, 3 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років із конфіскацією всього майна, яке є його власністю.

Визнано невинуватим ОСОБА_8 та виправдано у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 357 КК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання цим вироком законної сили залишенобез зміни у виді тримання під вартою.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши на підставі ст. 72 КК України ОСОБА_8 строк попереднього ув`язнення у строк покарання, починаючи з 13 травня 2021 року з розрахунку день за день позбавлення волі.

Арешт, накладений ухвалами Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 травня 2021 року та 19 травня 2021 року на майно, яке було вилучене 13 травня 2021 року під час особистого обшуку ОСОБА_8 в ході його затримання, та майно, вилучене 12 травня 2021 року під час огляду місця події, - скасовано.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.11.2021 року скасувати; ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим: за ч. 1 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді 2 років обмеження волі; за ч. 3 ст. 357 КК України та призначити покарання у виді 3 років обмеження волі; за ч. 4 ст. 187 КК України та призначити покарання у виді 8 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 121 КК України та призначити покарання у виді 10 років позбавлення волі. На підставі ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання призначити у виді 10 років позбавлення волі.

Доводи апеляційної скарги прокурор обґрунтовує тим, що суд дійшов неправильного висновку про доведеність винності ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 3 ст. 187 КК України, а не за ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 357 КК України, за яким його дії кваліфіковано стороною обвинувачення, у зв`язку з чим судом неправильно кваліфіковано дії обвинуваченого, що призвело до неправильного тлумачення закону, яке суперечить його точного змісту.

Також, судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинули на його висновки, а саме: протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 13.05.2021, згідно якого ОСОБА_8 затримано; висновок експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи № 597 від 12.05.2015, який не спростовує позицію сторони обвинуваченння щодо кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 121 КК України.

На переконання сторони обвинувачення, ОСОБА_8 керуючись мотивом, що ґрунтувався на приховання вчинюваного ним злочину і страху викриття, не маючи умислу на позбавлення життя потерпілої, усвідомлював суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачав його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускав, що від ударів дерев`яним поліном, нанесених у життєво важливий орган - голову, можуть бути спричиненні тяжкі тілесні ушкодження, хоча і не бажав, але свідомо припускав це, наніс ОСОБА_10 не менш ніж два удари в потиличну ділянку голови із прикладанням сили, внаслідок чого остання втратила свідомість.

Також прокурор стверджує, що висновок суду про відсутність у обвинуваченого умислу на заподіяння потерпілій тяжкого тілесного ушкодження не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений із прикладанням сили тяжким предметом - дерев`яним поліном завдав потерпілій не менш, ніж два удари в потиличну ділянку голови, тобто в життєво важливий орган. Таким чином дії ОСОБА_8 необхідно кваліфікувати не за ч. 1 ст. 119 КК України, а за ч. 2 ст. 121 КК України.

При цьому, прокурор посилається на абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України № 10 від 06.11.2009 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» якщо під час розбою чи вимагання було умисно заподіяно тяжке тілесне ушкодження, внаслідок якого сталася смерть потерпілого, або останнього було умисно вбито, дії винної особи належить кваліфікувати за сукупністю злочинів - за ч. 4 ст. 187 КК України чи ст. 189 КК України і ч. 2 ст. 121 КК України або п.6 ч.2 ст. 115 КК України. У зв`язку з цим, дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати не за ч. 3 ст.187 КК України, а за ч. 4 ст. 187 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без зміни; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі; вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Колегія суддів уважає, що, ухвалюючи вирок щодо ОСОБА_8 , суд першої інстанції вищевказаних вимог кримінального процесуального закону дотримався у повній мірі.

Органом досудового розслідування, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення в тому, що в період часу з 19:00 год. по 23:00 год. 11 травня 2021 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено), діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, прибув до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , та, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, проник на огороджену по всьому периметру територію домоволодіння, де помітив ОСОБА_10 , яка вийшла з приміщення будинку на гавкіт собак, зрозумів, що його злочинні дії викриті, і, свідомо нехтуючи цим, вчинив розбійний напад на останню, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої: дерев`яним поліном, яке підібрав на подвір`ї, наніс їй тяжкі тілесні ушкодження за критерієм небезпеки для життя.

Надалі ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння чужим майном, переконавшись, що ОСОБА_10 перебуває в безсвідомому стані, через незачинені ворота гаражного приміщення проник до будинку, де незаконно заволодів мобільним телефоном "Xiaomi Redmi Note 4X 3/32gb", вартістю (згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи) 1 680 грн, та грошовими коштами в сумі 1 100 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_10 фізичної шкоди та матеріального збитку на загальну суму 2 780 гривень.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Крім того, в період часу з 19:00 год. по 23:00 год. 11 травня 2021 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_11 , незаконно таємно викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09 грудня 2003 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я ОСОБА_10 та картку фізичної особи - платника податків № НОМЕР_2 , тобто інший важливий особистий документ, яка належать останній та видана на її ім`я, після чого, утримуючи їх при собі, місце вчинення злочину залишив та розпорядився ними на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 3 ст. 357 КК України.

Крім того, в період часу з 19:00 год. по 23:00 год. 11 травня 2021 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_11 , викрав банківську картку АТ КБ «Приват Банк» номер НОМЕР_3 та банківську картку АТ КБ «Приват Банк» номер НОМЕР_4 , що належать ОСОБА_10 , які згідно п. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Положення про міжбанківські розрахунки, затвердженого постановою Правління Національного Банку України від 08 жовтня 1998 року № 414 є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, засобами доступу до банківських рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_10 .

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні викрадення офіційного документу, вчиненого із корисливих мотивів, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

Крім того, в період часу з 19:00 год. по 23:00 год. 11 травня 2021 року (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , перебував на території подвір`я за адресою: АДРЕСА_2 , власником якого є ОСОБА_11 , куди прибув задля вчинення таємного викрадення чужого майна, де помітив ОСОБА_10 , яка в той час вийшла з приміщення будинку на гавкіт собак та зрозумівши, що його злочинні дії викриті, у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на спричинення потерпілій тяжких тілесних ушкоджень, не маючи умислу на позбавлення її життя, шляхом нанесення останній ударів по голові, із прикладанням сили, дерев`яним поліном.

Відразу після цього, реалізовуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись мотивом, що ґрунтувався на приховання вчинюваного ним злочину і страху викриття, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій, не маючи умислу на позбавлення її життя, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи, що від ударів дерев`яним поліном, нанесених у життєво важливий орган - голову, можуть спричинитись тяжкі тілесні ушкодження, хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи, тримаючи в своїх руках дерев`яне поліно, яке підібрав на території подвір`я, діючи з непрямим умислом, наніс ОСОБА_10 тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта, відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що призвели до смерті ОСОБА_10 на місці події внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів носа та рота.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, а саме у вчиненні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 121 КК України.

За наслідками судового розгляду суд вважавдоведеним наступне формулювання обвинувачення:

11 травня 2021 року в період часу з 19:00 год. по 23:00 год (точного часу органом досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 , діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи поблизу домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, переліз через паркан, таким чином проник на огороджену по всьому периметру територію домоволодіння та, перебуваючи на території домоволодіння, був поміченим потерпілою ОСОБА_10 , яка в той час вийшла з приміщення будинку на гавкіт собак, зрозумівши, що його злочинні дії викриті, свідомо нехтуючи цим, вчинив розбійний напад на останню, а саме: дерев`яним поліном, яке підібрав на території подвір`я, наніс їй два удари в потиличну ділянку голови із прикладанням сили, чим спричинив їй тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судово-медичного експерта, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, внаслідок чого ОСОБА_10 втратила свідомість та впала на землю обличчям донизу та отримала тілесні ушкодження, що становлять собою комплекс змін механічної асфіксії, які відповідно до висновку судово-медичного експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, що призвели до смерті потерпілої ОСОБА_10 на місці події внаслідок механічної асфіксії від закриття отворів носа та рота, чим обвинувачений ОСОБА_8 вчинив вбивство через необережність потерпілої ОСОБА_10 .

В ході розбійного нападу, продовжуючи свої дії, ОСОБА_8 , керуючись корисливим мотивом, з метою незаконного збагачення за рахунок заволодіння чужим майном, переконавшись, що потерпіла ОСОБА_10 перебуває в безсвідомому стані, через незачинені ворота гаражного приміщення проник до будинку за вищезгаданою адресою незаконно заволодів мобільним телефоном «Xiaomi Redmi Note 4X 3/32gb», вартість якого згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи становить 1 680 грн, та грошовими коштами в сумі 1 100 грн, після чого з місця вчинення злочину зник, завдавши потерпілій ОСОБА_10 фізичної шкоди та матеріального збитку на загальну суму 2 780 грн.

Вказаними діями ОСОБА_8 вчинив вбивство через необережність потерпілої ОСОБА_10 , а саме: злочин, передбачений ч. 1 ст. 119 КК України, та напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), поєднаний з проникненням у житло, тобто злочин, передбачений ч. 3 ст. 187 КК України.

Крім того, в період часу з 19:00 год. по 23:00 год. 11 травня 2021 року, ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , помітив у жіночій сумці паспорт, картку фізичної особи - платника податків та банківські картки АТ КБ «Приват Банк» та реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає та вони залишаються ніким не поміченими, діючи таємно, умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи в кімнаті вищевказаного будинку, з жіночої сумки незаконно таємно викрав паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 09 грудня 2003 року Оболонським РУ ГУ МВС України в м. Києві на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , картку фізичної особи - платника податків номер НОМЕР_2 , тобто інший важливий особистий документ, який належить останні, та виданий на її ім`я, тим самим незаконно заволодів паспортом та іншим важливим особистим документом, а також банківську картку АТ КБ «Приват Банк» номер НОМЕР_3 та банківську картку АТ КБ «Приват Банк» номер НОМЕР_4 , що належать потерпілій ОСОБА_10 , які є офіційними документами, тобто електронними платіжними документами, засобами доступу до банківських рахунків, відкритих на ім`я потерпілої ОСОБА_10 , після чого, утримуючи їх при собі, місце вчинення кримінальних правопорушень залишив та розпорядився ними на власний розсуд.

Вказаними діями, ОСОБА_8 вчинив незаконне заволодіння будь-яким способом паспортом та іншим важливим особистим документом, тобто кримінальний проступок, передбачений ч. 3 ст. 357 КК України.

Оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати з ч. 2 ст. 121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України - як вбивство, вчинене через необережність.; з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 3 ст. 187 КК України, виключивши з обсягу обвинувачення кваліфікуючу ознаку - заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 , а за ч. 1 ст. 357 КК України визнав невинуватим та виправдав у пред`явленому обвинуваченні, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що стороною обвинувачення при кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України не доведено умислу обвинуваченого на заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Допитаний обвинувачений ОСОБА_8 підтримав показання, які він надавав в суді першої інстанції. Зокрема вказав, що щиро шкодує про вчинене, кається, готовий понести відповідальність та просить вибачення у потерпілого. До домоволодіння потрапив з метою грабежу, тілесні ушкодження потерпілій наносив дерев`яною палицею один чи два рази;з якою метою заволодів паспортом, іншим важливим особистим документом та офіційними документами потерпілої, - пояснити не може.

За нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч. 2 ст. 121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

Як убачається із матеріалів кримінального провадження, тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілій ОСОБА_10 не було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим ударів в ділянку голови потерпілої, а стало результатом падіння потерпілої об тверду поверхню, при цьому смерть наступила від механічної асфіксії внаслідок закриття отворів носа та рота, комплекс змін механічної асфіксії відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті. При цьому згідно висновку експерта № 597 від 12 травня 2021 року внаслідок ударів по голові поліном потерпіла отримала легкі тілесні ушкодження, а відтак в даному випадку мало місце не умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілої, а вбивство, вчинене через необережність.

Отже, доводи прокурора у цій частині є неспроможними, оскільки не знайшли свого підтвердження дослідженими судом доказами.

При цьому, згідно даних висновку експерта № 597 від 12 травня 2021 року смерть потерпілої ОСОБА_10 наступила від механічної асфіксії внаслідок закриття отворів носа та рота, комплекс змін механічної асфіксії відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Досліджуючи у сукупності обставини події, колегія суддів уважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_8 є саме злочинна недбалість, яка виразилася у тому, що обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був й міг їх передбачити.

З огляду на диспозицію статті ч. 4 ст. 187 КК України: вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, поєднаному з проникненням у житло та заподіянням тяжких тілесних ушкоджень, - дії обвинуваченого необхідно перекваліфікувати на ч. 3 ст. 187 КК України, виключивши з обсягу обвинувачення, таку кваліфікуючу ознаку як заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 .

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України, тобто у викраденні офіційного документу, вчиненого із корисливих мотивів, оскільки законодавець, визначаючи корисливий мотив як обов`язкову ознаку кримінального правопорушення, вимагає доведення його наявності на момент заволодіння.

Серед документів, якими заволодів обвинувачений ОСОБА_8 , є банківські картки АТ КБ «Приват Банк» номером НОМЕР_3 та номером НОМЕР_4 , які є офіційними документами:тобто електронними платіжними документами, засобами доступу до банківських рахунків, відкритих на ім`я потерпілої ОСОБА_10 .

Частина третя ст. 357 КК України вимагає встановити лише факт заволодіння будь-яким способом паспортом або іншим важливим особистим документом.

А положення ч. 1 ст. 357 КК України вимагає доведення не лише факту заволодіння документом чи документами, але й мотиву, що спонукав до заволодіння документами, а саме корисливого або іншого особистого інтересу у винної особи.

Однак, стороною обвинувачення не тільки не доведена наявність у обвинуваченого корисливого мотиву, але навіть не заявлено, як саме корисливий мотив спонукав обвинуваченого до викрадення цих документів. Також сторона обвинувачення не довела, що цей корисливий мотив існував у обвинуваченого ОСОБА_8 на момент викрадення цих документів.

Крім того, як вірно зауважив суд першої інстанції, з моменту заволодіння документами до затримання обвинуваченого останнім не було вчинено жодних дій, які свідчили би про наявність у нього корисливого мотиву на використання цих документів.

Отже доводи апеляційної скарги прокурора у цій частині є необґрунтованими.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання є законним, відповідає вимогам статей 50, 65 КК, принципу справедливості та співмірності, є необхідним і достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів.

Отже, за наслідками апеляційного перегляду колегією суддів не встановлено істотних порушень КПК, що унеможливили прийняття законного та обґрунтованого судом рішення в частині доведеності винності, правильності кваліфікації дій та призначення покарання; порушення, на які вказують у апеляційних скаргах прокурор, - не є безумовними підставами для скасування чи зміни рішення, а відтак вирок необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 листопада 2021 року щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119 КК України, ч. 3 ст. 187 КК України, ч. 3 ст. 357 КК України, без зміни.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді: ______________ _____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4