465/6862/23
1-кп/465/1179/23
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

18.12.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Львові кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про повернення потерпілому речових доказів шляхом передання таких на зберігання.

Прокурор в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання. Вказав, що грошові кошти, які визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, підлягають огляду в судовому засіданні за участю обвинуваченого, відтак на даний момент таке клопотання є передчасним.

Захисник в судовому засіданні заперечив щодо задоволення вказаного клопотання.

Дослідивши заявлене представником потерпілого клопотання, вислухавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Піхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бузи законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-11). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року. Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тгар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується па тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

За правилами ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України питання про долю речових доказів, що були надані суду, вирішується судом під час ухвалення рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Відповідно до абз.2 ч.1 ст.174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м.Львова від 22.08.2023 року накладено арешт на грошові кошти, з клопотанням про повернення яких звернувся представник потерпілого.

Разом з тим, представник потерпілого, звертаючись до суду з клопотанням про повернення грошових коштів потерпілому на зберігання, не звертається до суду з клопотанням про скасування арешту на вищевказані грошові кошти, а повернення грошових коштів на зберігання без вирішення питання скасування арешту є процесуально неможливим в силу ст.174 КПК України. Суд же не може вийти за межі заявленого клопотання, зважаючи на змагальність кримінального процесу та дотримання рівності прав усіх учасників кримінального провадження.

Окрім цього, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 26.09.2023 року вже розглядалось аналогічне клопотання представника потерпілого.

Разом з тим, обставини з часу постановлення вищевказаної ухвали до моменту повторного розгляду такого ж клопотання не змінились, а жодних інших підстав представником потерпілого при заявленні клопотання про повернення речових доказів потерпілому не наведено.

Відтак, у задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про повернення потерпілому речових доказів на даному етапі слід відмовити у зв`язку з передчасністю заявлення такого.

Керуючись ст.ст.372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника потерпілого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_5 про повернення потерпілому речових доказів на даному етапі відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1