Дата документу 23.11.2023 Справа № 333/6612/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/264/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №333/6612/19Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.187 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненням) та його захисника ОСОБА_9 на вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2020 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, який зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 07.10.2019 року приблизно о 22-00 годині, маючи умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_10 , з корисливих мотивів, будучи особою, яка раніше вчинила розбій, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, знаходячись біля будинку №118 по вул.Комічній у м.Запоріжжі, погрожуючи потерпілому ОСОБА_10 застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я, шляхом висловлювання погроз та демонстрації ножа, який був ним заздалегідь заготовлений, висуваючи вимоги передання майна потерпілого, а саме: мобільного телефону «Xiaomi Redmi Note 7», вартістю 5 000 грн., який знаходився у руці останнього, намагався заволодіти вказаним телефоном. З метою подолання опору з боку потерпілого та реалізації свого умислу, ОСОБА_8 наніс останньому один удар вказаним ножем в область шиї ліворуч, чим спричинив ОСОБА_10 легке тілесне ушкодження. Однак, ОСОБА_8 не зміг заволодіти вищевказаним мобільним телефоном через активний опір потерпілого та допомогу з боку свідка ОСОБА_11 , які затримали його неподалік місця вчинення злочину.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.2 ст.187 КК, як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, що є небезпечним для життя та здоров`я особи, що зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій. Йому призначено покарання у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язнення, запобіжний захід, процесуальні витрати, скасування арешту майна та речові докази.

В апеляційній скарзі захисник просив вирок скасувати, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 закрити на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК у зв`язку відсутністю в його діях складу злочину. Свої вимоги мотивував тим, що в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується потерпілим не було вказано про нанесення ушкоджень, а лише про їх погрозу ножем. Протоколи огляду місця події від 07.10.2019 року не підписані спеціалістом, вони не містять інформації про те, що до них долучаються додатки, а те, що долучено прокурором або не містить інформації про особу, яка їх виготовляла, або взагалі не підписані. Висновок судово-медичної експертизи є суперечливим та спростовується показаннями експерта, які він надавав в судовому засіданні. В показах потерпілого та свідка ОСОБА_11 містяться розбіжності щодо механізму нанесення пошкодження.

Обвинувачений в своїй апеляційній скарзі та доповненні до неї просив вирок скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що саме ОСОБА_10 та ОСОБА_11 застосували до нього фізичну силу та відкрито викрали у нього майно і з цього приводу відкрито два кримінальних провадження. Також зазначив, що постанова від 15.03.2023 року про закриття кримінального провадження, ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя про залишення цієї постанови без змін та ухвала Запорізького апеляційного суду про залишення ухвали слідчого судді без змін є незаконними, оскільки вказівки, зазначені в ухвалах слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя про скасування постанов про закриття кримінального провадження, виконані не в повному обсязі. Зокрема не проведена судово-медична експертиза для встановлення ступеня тяжкості завданих йому тілесних ушкоджень, він не був повторно допитаний, не встановлено належність його голосу на записі розмов нібито між ним та ОСОБА_10 та не виконані інші слідчі дії.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію обвинуваченого та його захисника, які повністю підтримали апеляційні скарги та наполягали на їх задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційних скарг та просила залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що висновки суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин встановлених судом і викладених у вироку, ґрунтуються на зібраних органом досудового розслідування та досліджених у судовому засіданні доказах, які отримали належну оцінку.

Зокрема суд першої інстанції на підтвердження винуватості ОСОБА_8 у вчиненні розбійного нападу обґрунтовано послався на покази потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив, що 07.10.2019 року коли він знаходився біля будинку №118 по вул.Космічній у м.Запоріжжі та у нього в руках був мобільний телефон, він почув, що за ним хтось біжить та кричить. Повернувшись він побачив, що це був ОСОБА_8 , з яким напередодні (05.10.2019 року) у них був конфлікт з приводу поведінки обвинуваченого. Після цього, ОСОБА_8 став вимагати у нього віддати його ( ОСОБА_10 ) мобільний телефон та намагався при цьому нанести потерпілому удар ножем у шию, проте він ухилився від цього удару, хоча після цього у нього на шиї з`явилася подряпина. В цей момент до них підбіг його товариш ОСОБА_11 , обвинувачений викинув на землю ніж та намагався втекти. Проте потерпілий разом із ОСОБА_11 наздогнали обвинуваченого та затримали його.

Ці обставини підтвердив і свідок ОСОБА_11 , який пояснив, що 07.10.2019 року, коли він підходив до майданчику між будинками №118 та №120 по вул.Космічній у м.Запоріжжі , де він домовився зустрітися із потерпілим ОСОБА_10 , то почув голос ОСОБА_10 , який питав: «Що ти від мене хочеш?». Після цього він прискорився та, добігаючи до місця подій, побачив, що ОСОБА_10 відступає від обвинуваченого ОСОБА_8 , який розмахує руками перед потерпілим з вимогою передачі мобільного телефону. Крім того, він чув погрозу з боку обвинуваченого: «Давай телефон, а то підріжу або пирну». У ОСОБА_8 в той момент у правій руці був ніж і він бачив, як обвинувачений цією рукою наносив удар потерпілому, після якого потерпілий схопився за шию. При цьому у потерпілого ОСОБА_10 в руці був мобільний телефон.

Дослідивши і перевіривши показання потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_11 суд першої інстанції вмотивовано визнав, що вони отримані в порядку, визначеному законом, згідно зі ст.84 КПК ці покази є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку. Покази потерпілого та свідка є конкретними, не містять суперечностей та узгоджуються із сукупністю інших доказів, які судом покладено у вирок.

Також суд обґрунтовано послався на дані, які містяться у протоколах слідчих дій, зокрема в протоколі огляду місця події від 07.10.2019 року, відповідно до якого на ділянці місцевості, розташованої між будинками АДРЕСА_4 було виявлено ніж; протоколі огляду місця події від 08.10.2019 року, під час проведення якого потерпілий ОСОБА_10 видав слідчому для огляду мобільний телефон «Xiaomi Redmi Note 7»; висновку судово-медичної експертизи №833, відповідно до якого садно в ділянці шиї ліворуч у ОСОБА_10 кваліфікується як легке тілесне ушкодження.

Отже висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК, районний суд належним чином вмотивував дослідженими під час судового розгляду доказами, які було оцінено відповідно до закону та правильно визнано судом достатніми та взаємозв`язаними для ухвалення обвинувального вироку щодо нього.

Усупереч доводам апеляційної скарги захисника досліджені судом докази беззаперечно доводять наявність в діях обвинуваченого складу передбаченого ч.2 ст.187 КК кримінального правопорушення. При цьому суд першої інстанції правильно визначився з тим, що та обставина, що обвинувачений не заволодів мобільним телефоном потерпілого, істотного значення не має і на кваліфікацію його дій не впливає, оскільки розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням або погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, незалежно від того, чи заволоділа винна особа чужим майном.

Що стосується тверджень захисника про недопустимість як доказів протоколів огляду місця події від 07.10.2019 року через відсутність в них підпису спеціаліста, відсутність інформації про долучення до них додатків, то колегія суддів зазначає, що ці недоліки не є суттєвими, вони не можуть бути розцінені як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а відтак і не зумовлюють визнання цих протоколів слідчих дій недопустимими доказами.

При цьому колегія суддів також зазначає, що долучені до протоколу огляду місця події від 07.10.2019 року ілюстраційні таблиці підписані спеціалістом ОСОБА_12 , який брав участь у цій слідчій дії.

Доводи захисника в апеляційній скарзі про долучення слідчим до протоколу огляду від 08.10.2019 року фотознімку, який взагалі не підписаний, були предметом перевірки суду першої інстанції. Зокрема суд погодився з доводами захисту в цій частині та визнав недопустимим данні зазначені у фотознімку із зображенням чоловічої шиї, оскільки він не підписаний жодною особою та з нього неможливо встановити, при проведенні якої слідчої дії його було здійснено. Між тим, така обставина не зумовлює визнання недопустимим доказом самого протоколу огляду та долученої до нього фототаблиці, яка підписана слідчим, яка проводила зазначену слідчу дію.

Не можуть вважатися обґрунтованими і доводи захисника про безпідставне врахування судом першої інстанції висновку експерта №833 через те, що в судовому засіданні експерт зазначив про те, що садно не є раною, так як нанесено тупим предметом. При цьому колегія суддів виходить з того, що експерт, який здійснював це експертне дослідження, був допитаний в судовому засіданні та підтвердив свій висновок. Більш того, в присутності експерта судом було досліджено речовий доказ - ніж і експерт зазначив, що зазначеним ножем можливо було спричинити тілесне ушкодження, виявлене на шиї потерпілого. А у зв`язку із виявленим у потерпілого садна, не виключається можливим, що у ОСОБА_10 на шиї було поверхневе ушкодження шкіри.

З цих же підстав колегія суддів визнає неприйнятними доводи захисника про те, що експерт спростував інформацію, повідомлену потерпілим та свідком ОСОБА_11 .

Відтак докази, на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 , було отримано в порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення.

Незазначення потерпілим в протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення про нанесення йому ушкоджень, а зазначення лише про погрозу застосування ножа, на висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 жодним чином не впливає. Адже факт наявності у потерпілого легкого тілесного ушкодження було встановлено на підставі показів самого потерпілого, свідка ОСОБА_11 , експерта, який проводив судово-медичну експертизу потерпілого та самого висновку експертизи №833.

Відсутність в мобільному телефоні потерпілого даних про перемовини між ним та свідком ОСОБА_11 безпосередньо перед їх зустріччю за жодних обставин не спростовує тієї обставини, що у потерпілого в руках був мобільний телефон. Адже цю обставину підтвердив як сам потерпілий, так і свідок ОСОБА_11 , які, на відміну від обвинуваченого, були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів. Більш того, під час судового розгляду судом першої інстанції було встановлено, що свідок ОСОБА_11 телефонував потерпілому, а у останнього було зайнято, що підтверджує факт наявності в руках потерпілого мобільного телефону коли ОСОБА_8 наздоганяв потерпілого.

Жодних істотних протиріч у показах потерпілого та свідка ОСОБА_11 , в тому числі і в частині механізму нанесення потерпілому тілесного ушкодження, як на тому наполягав захисник у скарзі, колегія суддів не встановила. Покази потерпілого та свідка є логічними, послідовними, узгоджуються як між собою, так і з сукупністю зібраних у справі письмових доказів.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що саме потерпілий ОСОБА_10 та свідок ОСОБА_11 застосували до нього фізичну силу та відкрито викрали його майно, були перевірені колегією суддів і не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Зокрема, встановлено, що постановою слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі від 26.10.2021 року закрито кримінальне провадження №0000702 від 12.10.2020 року, зареєстроване за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК, у зв`язку з відсутністю в діях дільничного офіцера поліції ВП №5 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК. Дана постанова не скасована та є чинною.

Крім того, колегією суддів встановлено, що постановою дізнавача СД відділу поліції №4 РУП ГУНП в Запорізькій області від 15 березня 2023 року кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0003948 від 13.11.2019 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 травня 2023 року в задоволенні скарги ОСОБА_8 та уточненої скарги представника скаржника адвоката ОСОБА_13 на постанову дізнавача СД відділу поліції №4 РУП ГУНП в Запорізькій області від 15 березня 2023 року про закриття кримінального провадження №0003948 відмовлено.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року ухвала слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 травня 2023 року про відмову в задоволенні скарг на постанову про закриття кримінального провадження залишена без змін. При цьому доводи обвинуваченого про незаконність постанови від 15 березня 2023 року про закриття кримінального провадження за ч.1 ст.185 КК та ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 03 травня 2023 року були предметом перевірки апеляційного суду та не знайшли свого підтвердження.

Доводи обвинуваченого про те, що ініціатором конфлікту був саме потерпілий, колегія суддів визнає непереконливими. При цьому колегія суддів виходить з того, що обвинувачений стверджував про те, що напередодні (05.10.2019 року) у нього був конфлікт із ОСОБА_11 та потерпілим ОСОБА_10 . Разом з тим, свідок ОСОБА_11 під час допиту зазначив, що до цих подій (07.10.2019 року) він обвинуваченого не знав, а потерпілий ОСОБА_10 повідомив йому що за два дні до того у нього з ОСОБА_8 була конфліктна ситуація. Сам потерпілий ОСОБА_10 зазначив, що 05.10.2019 року у нього з обвинуваченим мала місце конфліктна ситуація, під час якої він зробив зауваження обвинуваченому з приводу розкидання сміття, на що обвинувачений агресивно відреагував, проте в той день вони розійшлися мирно. При цьому колегія суддів повторно наголошує на тому, що підстав сумніватися у правдивості показів потерпілого та свідка ОСОБА_11 не встановлено.

Крім того, колегія суддів зазначає, що потерпілий завдав удару кулаком в область обличчя обвинуваченого та застосував прийом з «підніжкою» лише після того, як обвинувачений першим підійшов до потерпілого, почав висловлюватися нецензурною лайкою та при цьому демонстрував предмет, схожий на пістолет. Такі покази потерпілого повністю узгоджуються з протоколом огляду місця події від 07.10.2019 року, відповідно до якого на місці події було вилучено предмет, схожий на пістолет. Про те, що саме обвинувачений напав на потерпілого, додатково свідчить і та обставина, що обвинувачений мав при собі раніше заготовлений ніж. Отже наявність у обвинуваченого при собі ножа та предмета, схожого на пістолет, у сукупності з іншими встановленими у справі обставинами безумовно свідчить про те, що обвинувачений мав на меті саме здійснення розбійного нападу на потерпілого.

Наведені обставини у їх сукупності з урахуванням зазначених вище постанов про закриття кримінальних проваджень повністю спростовують версію подій, яку висував обвинувачений.

За наведених обставин при перевірці вироку колегією суддів не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Покарання обвинуваченому ОСОБА_8 призначено у відповідності до вимог ст.65 КК з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким; даних про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі і розбійного нападу, злочин у даній справі вчинив через 3 місяці після останнього звільнення з місць позбавлення волі, одружений, працює неофіційно, має на утриманні неповнолітню дитину. Призначене покарання є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відтак вирок суду першої інстанції відповідає вимогам ст.370 КПК. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваного судового рішення колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (з доповненням) та його захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 30 листопада 2020 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4