Справа №592/4999/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/241/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

Іменем України

10 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми кримінальне провадження № 592/4999/22 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.08.2022 щодо відмови в задоволенні клопотання про звільнення від покарання за хворобою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, оскільки вважає, що відповідно до положень ст. 537, 539 КПК має право звернутися з відповідним клопотанням до Ковпаківського районного суду м. Суми, так як на даний час перебуває в Сумському слідчому ізоляторі. Також зазначає, що в судове засідання не викликався представник слідчого ізолятора, який міг би надати довідку про стан його здоров`я, йому не роз`яснено, до якого саме суду він повинен звертатися з відповідним клопотанням.

04.08.2022 до Ковпаківського районного суду м. Суми надійшло клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання за хворобою, яке обґрунтоване тим, що за час перебування в місцях позбавлення волі він захворів на тяжкі хвороби, які перешкоджають відбуванню покарання та передбачені переліком захворювань, які є підставою для подання до суду клопотання про звільнення від подальшого відбування покарання. Крім того, зазначив, що характеризується позитивно, стягнень не має.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.08.2022 відмовлено в задоволенні клопотання засудженому. Своє рішення суд першої інстанції обґрунтував тим, що зазначене клопотання не підсудне Ковпаківському районному суду м. Суми, оскільки ДУ «Сумський слідчий ізолятор», де тимчасово перебуває ОСОБА_7 не є місцем відбування покарання останнього та роз`яснив, що з даним клопотанням засуджений не позбавлений можливості звернутися до суду, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, сторони кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_8 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги у його відсутність, а засуджений з клопотанням про участь в апеляційному розгляді до апеляційного суду не звертався, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за відсутності сторін, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження визначений законодавцем у ст. 1 КПК, згідно якої на території України цей порядок визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК). При цьому законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно-правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп. 5.4 п. 5).

У справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Others v. the United Kingdom) від 23.09.1998, п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія; вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

Відповідно ст. 370 КПК, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим; законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2019 ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 4 роки.

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 12.08.2020 вирок Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 25.11.2019 залишений без змін, внаслідок чого зазначене судове рішення набрало законної сили 12.08.2020 і звернуте до виконання.

Компетентним органом ОСОБА_7 визначено відбувати призначене покарання у ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Перебуваючи в Сумському СІЗО 04.08.2022 ОСОБА_7 самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про звільнення його від покарання за хворобою.

Згідно ч. 1 ст. 84 КК передбачено, що особа звільняється від покарання, якщо під час його відбування захворіла на психічну хворобу, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. До такої особи можуть застосовуватися примусові заходи медичного характеру відповідно до ст. 92-95 цього Кодексу.

Розглянувши кримінальне провадження, суд першої інстанції дійшов висновку, що клопотання про звільнення від покарання за хворобою має розглядатись за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК, оскільки судове рішення відносно ОСОБА_7 набрало законної сили і останньому компетентним органом визначено відбувати призначене судом покарання у ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)». При цьому, відповідно п. 6 ч. 1 ст. 537 КПК, під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання за хворобою, а згідно ст. 539 КПК у разі необхідності вирішення питання, передбаченого, зокрема п. 6 ч. 1 ст. 537 цього Кодексу, клопотання може бути подане до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання (п. 1 ч. 2), тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває ДУ «Олексіївська виправна колонія (№ 25)».

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Колегія суддів не може погодитися з тим, що перебуваючи в Сумському СІЗО ОСОБА_7 подав своє клопотання про звільнення від покарання за хворобою в межах територіальної юрисдикції, оскільки переведення засудженого до слідчого ізолятору є вимушеним тимчасовим заходом для забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження та не свідчить про зміну місця відбування ним призначеного покарання.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 12.08.2022 відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4