Справа № 950/3473/23
Провадження № 1-кп/950/288/23
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в місті Лебедині кримінальне провадження № 0000158 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженець с. Юр`ївка, Приморського району, Запорізької області; громадянин України; неодружений; освіта середня спеціальна; зареєстрований: АДРЕСА_1 ; фактично проживає: АДРЕСА_2 ; не працює) засудженого вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023 за ч. 4 ст. 186 КК України до покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років, звільнений від відбування покарання з випробуванням на строк 3 роки; застосовано примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 у період дії воєнного стану, запровадженого з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, строк дії якого триває до цього часу, близько 08 години 30 хвилин 01.06.2023 зайшов до магазину «Аврора» № 228, ТМ «Вигідна покупка», розташованого у м. Лебедин по пл. Соборній, 4. У приміщенні магазину у ОСОБА_3 виник злочинний корисливий умисел, спрямований на протиправне збагачення, шляхом таємного викрадення чужого майна.

У подальшому, з 08 год. 20 хв. по 09 год. 00 хв. 01.06.2023, реалізуючи свій злочинний намір, під час дії воєнного стану ОСОБА_3 , скориставшись неуважністю адміністратора указаного магазину та інших осіб, діючи з прямим умислом, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу з поличок магазину «Аврора» № 228, викрав: павербанк KLGO, ємністю 20000 mAh, вартістю 599,00 грн.; змінний акумулятор для телефону «BL-5C», ємністю 1020 mAh, вартістю 49,00 грн.; мережевий концентратор на 4 USB порти «X-HOGO», вартістю 88,00 грн.; перехідник для телефону micro USB USB, вартістю 29,00 грн.; дві флеш карти micro SD об`ємом 32 GB, вартістю 388,00 грн.; флеш-карту micro SD об`ємом 16 GB, вартістю 129,00 грн. та карту пам`яті USB, об`ємом 32 GB, вартістю 169,00 грн. загальною вартістю відповідно до висновку товарознавчої експертизи від 20.06.2023 № СЕ-19/119-23/7424-ТВ 1401,00 грн. Після цього, ОСОБА_3 почав виходити із приміщення магазину, однак його дії були помічені працівниками магазину, а він затриманий на місці події. Тобто ОСОБА_3 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак не закінчив його з причин, які не залежали від його волі.

У судовому засіданні ОСОБА_3 вину визнав повністю, суду пояснив, що в той день, точної дати не пам`ятає, зайшов до магазину Аврора. Там він узяв товари, зазначені в обвинувальному акті та пішов на вихід з магазину, де був зупинений працівниками того ж магазину. Причини такого вчинку пояснити не може, у вчиненому кається.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у обвинувальному акті у повному обсязі, приймаючи до уваги, що прокурор, обвинувачений та його захисник, представник потерпілого не оспорювали обставини, встановлені органом досудового розслідування, з`ясувавши, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким не оспорюються.

За встановлених обставин суд вважає доведеним, що ОСОБА_3 скоїв закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинений в умовах воєнного стану, та його дії кваліфікує за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, у скоєному щиро розкаявся, сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував завдані збитки ці обставини, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає такими, що пом`якшують його покарання. Обставини, визначені у ст. 67 КК України, які обтяжують покарання не встановлені.

При призначенні покарання, на підставі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Вчинене кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не працює, за місцем проживання характеризується позитивно, проживає з сестрою та зятем, на обліку у лікаря нарколога не перебуває. Крім того, ОСОБА_3 притягувався до кримінальної відповідальності після вчинення даного злочину, засуджений вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023. Також указаним вироком до обвинуваченого застосовано примусові заходи медичного характеру з огляду на його обмежену осудність установлену судом та підтверджену висновком судово-психіатричного експерта.

З цього приводу обвинувачений повідомив, що його поставлено на облік у психіатра в КНП "Лебединська лікарня ім. лікаря Зільберника" та призначено лікування на 60 днів.

У справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (від 16.10.2008) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Частина друга зазначеної статті передбачає, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004 зазначив: у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу.

Юридична відповідальність особи має індивідуальний характер (ст. 61 Конституції України).

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, наявність декількох обставини, що пом`якшують його покарання, вартість викраденого, відсутність тяжких наслідків та претензій з боку потерпілого, враховуючи те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, а також другорядну роль кари як мети покарання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої у ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк чотири роки.

При цьому вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та, з урахуванням ст. 69 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнено від відбування покарання з випробуванням та призначено іспитовий строк тривалістю в три роки. Покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України. Також застосовано до ОСОБА_3 примусові заходи медичного характеру у виді амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Вирок набрав законної сили 27.10.2023 (а.с. 22-28).

Враховуючи те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання слід призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням за вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Також, враховуючи окрім тяжкості вчиненого злочину наявність обставин, що пом`якшують покарання, з огляду на те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні одного незакінченого злочину, об`єктом якого було майно, яке не становить значної вартості і його викрадення не завдало потерпілому (магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 ») істотної майнової шкоди, в тому числі з огляду на те, що таке майно не було винесено за межі магазину, враховуючи психічний стан обвинуваченого як пом`якшуючу обставину, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання із звільненням його від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Можливість звільнення від покарання з випробування обвинуваченого до якого було застосовано звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та який до ухвалення вироку вчинив злочин за вчинення якого він звільняється від відбування покарання з випробуванням, відповідає позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 23.09.2019 у справі № 199/1496/17.

Зокрема, об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у вказаній вище постанові зазначила, що у випадку, коли суд призначив остаточне покарання за сукупністю всіх вчинених особою злочинів згідно вимог ст. 70 КК, він має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням в порядку, передбаченому ст. 75 КК.

Проте норми, передбачені статтями 70, 72, 75-78 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, або засуджується до покарання, від відбування якого звільняється з іспитовим строком.

Об`єднана палата висловила наступну правозастосовну позицію.

Якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку ст. 75 КК, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно ч. 4 ст. 70 КК, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами ст. 75 КК.

Об`єднана палата виходить з того, що самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням.

Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинання менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК не передбачає самостійного виконання вироків.

Також об`єднана палата зазначила, що підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин (злочини), про який (які) стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання від відбування якого особу звільнено згідно положень ст. 75 КК, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів.

При призначенні покарання за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК, суд, виклавши відповідні мотиви, має встановити тривалість іспитового строку (в межах визначених ст. 75 КК), з урахуванням кількості вчинених злочинів, форми вини, виду умислу чи необережності, мотивів та мети, якими керувався винуватий, стадії вчинення злочину, конструкції складу злочину (формальний, матеріальний, усічений), характеру та ступеню суспільної небезпеки вчинених злочинів та особи обвинуваченого, форми та виду співучасті, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.

Кримінально-правові норми, передбачені ст. 70, 75 КК не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів в тих випадках, коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Оскільки самостійне виконання таких вироків не засноване на вимогах закону про кримінальну відповідальність, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК, суд має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК.

За таких обставин суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_3 від покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України суд вважає за необхідне покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти такий орган про зміну місця проживання та роботи.

Під час досудового розслідування запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувався, підстави для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили відсутні.

Питання речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України з ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, розмір яких згідно з довідкою Сумського НДЕКЦ складає 1195,00 грн.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Галицького районного суду м. Львова від 27.09.2023, та призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши йому іспитовий строк 3 (три) роки.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 обов`язок: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 1195,00 грн.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід до ОСОБА_3 не застосовувати.

Речові докази:

- павербанк KLGO, ємністю 20000 mAh; змінний акумулятор для телефону «BL-5C», ємністю 1020 mAh; мережевий концентратор на 4 USB порти; перехідник для телефону micro USB USB; дві флеш карти micro SD об`ємом 32 GB; флеш-карту micro SD об`ємом 16 GB; карту пам`яті USB, об`ємом 32 GB, передані на зберігання касиру магазину «Аврора» № 228, ОСОБА_6 , вважати повернутими власнику;

- електронні файли з відеозаписом, які містяться на диску CD-R «Verbatim», 700 МВ/80 min залишити в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Лебединський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Вадим КОСОЛАП