Справа № 199/3046/22
ВИРОК

іменем України

13.10.2023 м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження 0000184 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.04.2022 року, відносно:

ОСОБА_3 , який народився у ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Лозова, Харківської області, громадянина України із середньо - технічною освітою, працюючого на посаді водія в ДП «Лозоваводосервіс» КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, військовозобов`язаного, зареєстрованого та проживаючого у будинку АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч. 1 ст. 115 КК України,

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

1.Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Судом визнано доведеним, що 07.04.2022, приблизно о 20:00 годині, більш точного часу в ході досудового розслідування встановлено не було, ОСОБА_3 разом із ОСОБА_6 знаходились в приміщенні будинку за адресою АДРЕСА_2 , де між ними відбулася сварка, в ході якої у ОСОБА_3 виник умисел на вбивство ОСОБА_6 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , діючи в результаті раптово виниклого умислу, вийшовши з ОСОБА_6 з будинку на подвір?я, штовхнув її руками в область грудної клітини, що призвело до падіння ОСОБА_6 на поверхню тротуарної плитки.

Після чого, ОСОБА_3 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_6 , яка залишалася лежати на тротуарній плитці, та впродовж 5-10 хвилин, більш точного часу не встановлено, почав наносити багаточисленні (більше 10) удари взутими ногами по тулубу, голові та інших частинах тіла останньої.

Вказаними діями ОСОБА_3 , ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження, від яких вона померла на місці, а саме: синці на лобі в центрі (3х2,5см), на лобі зправа (4,5х3см), в правій скроневій ділянці (7х6см), на правій щоці (3,5х2см і 2х1,5см), на правій вушній раковині (5х3см), в області правого кута нижньої щелепи (4?3см), на нижній щелепі зправа (6,5х4см), на верхній губі в центрі (2х1,5см), на підборідді справа (4х4см), на нижній щелепі зліва (5,5?2,7см), в лівій виличній ділянці (3,5х3,2 см), в лівій скроневій ділянці (4,5х2,8см), на верхньому віці лівого ока (3?1,5см), на спинці носу (1,5х1,2см) на передній поверхні грудної клітини в області проекції середньої третини груднини (5х4см), на правій бічній поверхні грудної клітини в області проекції 3-7 ребер по передній пахвовій лінії (в кількості 5, розмірами від 2,2?1,7см до 6х4см), на тильній поверхні лівої кисті в області проекції 2-5 п?ясних кісток (5,5х3,2см), на передній поверхні лівого коліна (4х1,7см), в лобковій і обох клубових ділянках із заходом на передньо-внутрішні поверхні, стегон в верхній третині(28x19см); крововиливи під слизові верхньої і нижньої губи на всьому протязі і під слизову правої щоки; тупа травма голови з крововиливами в м?які покрови голови в лобовій ділянці вправо від серединної лінії (12х8см), в правій скроневій ділянці (4,5х3см), в правій потиличній ділянці (7?5см), в лівій потиличній ділянці (6?5см), в лівій скроневій ділянці (4?2,1 см), крововиливами під м?які мозкові оболонки в лобовій і скроневій областях правої півкулі головного мозку; прямий поперечний перелом груднини в середній третині; множинні двобічні переломи ребер: зліва 3-7 по середньоключичній лінії, зправа 3-10 по передній пахвовій лінії і 6-8 по лопатковій лінії, гострі кінці 5-7 ребер зправа, розірвавши пристінкову плевру, проникають в плевральну порожнину; розрив брижі тонкого кишечника; крововиливи в брижу кишечника по серединній лінії (7х6см); лінійний розрив капсули печінки по передній поверхні правої долі довжиною 2,5см, глибиною до 0,5см. Вказані тілесні ушкодження утворилися від травматичної дії тупих (тупого) твердих предметів, які не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей і були спричинені незадовго до смерті, зумовивши її настання та могли бути спричинені в строк і при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості: вищевказана тупа травма тіла з множинними переломами ребер, розривами брижі кишечника і капсули печінки, які викликали розвиток травматичного шоку і зумовили настання смерті гр-ки ОСОБА_6 має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.3. Л,О Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995року); перелом груднини і переломи ребер - це СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров?я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більш ніж 21 день (згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.); синці і крововилив під слизову губ, крововиливи в м?які покрови голови - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). Згідно п.2.1.3. Л,О Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_6 мають ознаки тілесних ушкоджень небезпечних для життя. Мається прямий причинно-наслідковий зв?язок між тілесними ушкодженнями, спричиненими гр-ці ОСОБА_6 і настанням її смерті.

Причиною смерті ОСОБА_6 став травматичний шок, зумовлений тупою травмою тіла з множинними переломами ребер і розривами внутрішній органів.

Умисні дії ОСОБА_3 кваліфікуються за ознаками складу кримінального правопорушення, відповідальність за який передбачена ч.1 ст. 115 КК України, як такі, що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

2.Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні визнав частково та пояснив, що він проживав у будинку АДРЕСА_1 разом із ОСОБА_6 , яку він вбив, але зробив він це після того як отримав від неї удар в голову, перебуваючи у шоковому стані. ОСОБА_6 останній час приймала багато ліків, постійно падала, ударялась та отримувала тілесні ушкодження, а говорила, що це він її б`є. ОСОБА_7 зловживала алкогольними напоями, словесно ображала його, не поважала та не була вдячна за все, що він для неї зробив.

07.04.2022 він не вживав алкогольні напої, після роботи його відразу підвезли до дому, де його зустріла п`яна ОСОБА_6 , виловлювалась нецензурною лайкою на його адресу, та нанесла йому удар в голову від чого пішла кров, а вже він перебуваючи у шоковому стані не стримав гнів і вбив ОСОБА_7 ногами та викинув на вулицю.

Суд дійшов висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 , повністю підтверджується, показами свідків допитаних у судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні повідомила, що особисто обвинуваченого ОСОБА_3 вона не знає, проте разом із ОСОБА_6 вони разом працювали, але 08.04.2022 остання не вийшла на роботу. Їй відомо, що загибла ОСОБА_6 із ОСОБА_3 проживали останні 10 років. ОСОБА_3 загиблу систематично бив. ОСОБА_6 завжди працювала, була доброю людиною, з усіма спілкувалася, алкогольні напої вживала рідко. Загибла жалілася на ОСОБА_3 , показувала руки у синцях, там не було живого місця, обличчя також було в синцях. Потерпіла влітку ходила у кофтах,бо було багато синців,вона казала що ОСОБА_9 її бив,вона чекала поки він засне та викликала таксі і їхала від нього,адже боялась його,але потім знов поверталась. Коли ОСОБА_6 не вийшла на роботу, вона разом з іншими свідками прийшли додому ОСОБА_6 , де ОСОБА_3 повідомив що вона уїхала. Коли вони знов прийшли наступного дня, ОСОБА_3 із ознаками алкогольного сп`яніння, знов сказав, що ОСОБА_6 спонтанно уїхала, бо вже пустили евакуаційні поїзди. Однак, як вказала свідок, вона багато років знала ОСОБА_6 і та не могла поїхати і нікого не попередити, тим більш не вийти на роботу.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні повідомила, що 07.04 вона працювала, у додатку «Messenger» переписувались,там була і ОСОБА_6 ,але вона різко пропала. Усі почали дзвонити,але номер ОСОБА_6 був поза зоною. Вона разом із дівчатами вирішили йти до ОСОБА_6 додому, коли вони прийшли до неї, то ОСОБА_7 не вийшла, а ОСОБА_3 сказав, що : «вона поїхала». Але її чоловік попросив ОСОБА_3 . пустити до будинку аби подивитись чи є ОСОБА_6 в домі. ОСОБА_3 їх пустив, але усі речі у будинку були перевернуті, ОСОБА_3 сказав, що ОСОБА_6 швидко збиралася. Тоді, як вказала свідок, її чоловік обійшов «сарайчики»,які були, та нічого не знайшов. Потім вони зв`язались із сином ОСОБА_6 , він сказав що її у нього немає і він не знає де вона. Як вказала свідок, вона поїхала на квартиру до ОСОБА_6 , але її там також не було. Вони говорили ОСОБА_3 поїхати в поліцію писати заяву про зникнення ОСОБА_6 ,але він не захотів,тоді вона разом з іншими особами поїхали самі в поліцію. Свідок зазначила, що ОСОБА_6 ніколи не бачила у стані алкогольного сп`яніння, вона завжди відмовлялася від алкогольних напоїв та скаржилася на ОСОБА_3 , говорила, що боїться його, бо він спричиняв їй тілесні ушкодження, а синці вона і бачила у ОСОБА_7 на обличчі.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснила, що обвинувачений ОСОБА_3 її колишній чоловік, з яким вони розлучилися у 2010 році і більше не спілкувалися. 09.04.2022 їй зателефонувала її колишня свекруха ОСОБА_12 ,та сказала що в неї горе,щоб вона прийшла. Коли вона прийшла, то ОСОБА_12 сказала що до неї приходив ОСОБА_3 і повідомив що вбив ОСОБА_6 , поклав ключі і пішов. ОСОБА_12 не знала що робити,вона попросила її сходити у дім проживання ОСОБА_13 ,але там вже була слідчо-оперативна група,його там не було.

Свідок ОСОБА_14 у судовому засіданні повідомив,що ОСОБА_3 знає добре і має з ним гарні відносини, але останні 5 років спілкувався з ним тільки по телефону, спиртними напоями він не зловживав, а випивав тільки на свята. Потерпілу ОСОБА_6 він також знав, і у їхній сім`ї конфліктів не було.

Свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні повідомив, що з ОСОБА_3 та ОСОБА_6 мав гарні сусідські відносини, про конфлікти, які були між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 знає, але свідком таких конфліктів він не був. Вони один на одного не жалілись і не обмовляли. ОСОБА_6 могла вживати алкоголь лише на свята чи після роботи, за характером була доброю. Бачив на обличчі ОСОБА_6 синці, але про їх появу йому не відомо, тоді як ОСОБА_3 ніяких пошкоджень не мав.

Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується, письмовими доказами дослідженими у судовому засіданні.

Так, відповідно до протоколу огляду місця події від 09.04.2022, разом із фото таблицею, у присутності понятих ОСОБА_16 і ОСОБА_17 , за участю спеціалістів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 було оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_1 . Як слідує з огляду домоволодіння вказаного будинку, в середні приміщення вуличного туалету виявлено труп ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 із численними синцями багрового кольору на обличчі та крововиливами під слизові обох губ майже на всьому протязі і підслизову правої щоки, зуби відсутні.

Відповідно до постанови про визнання речовими доказами від 09.04.2022 кирзові чоботи та куртка належні ОСОБА_3 , а також жіночий светр належний ОСОБА_6 визнані речовими доказами та передані в камеру збереження речових доказів Лозівського РВП.

За результатами Висновку експерта №12-14/45-ЛЗ/22 від 14.04.2022, у ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: садна на лобі зправа в 1,5см від серединної лінії (3?0,8см) і на спинці носу в верхній третині (1,8?1,2см), які утворилися від дії тупих (тупого) твердих предметів що не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей чи при ударі о такі; смугасті садна на правому крилі носу (1,6х0,7см) і на тильній поверхні лівої кисті в області проекції 1-ої п?ясної кістки (1,1х0,9см) які утворилися від дії тупозагострених предметів якими могли бути нігті людини. Вказані тілесні ушкодження були отримані за півтори-дві доби до часу проведення експертизи, не виключено, що в строк, вказаний в постанові слідчого про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості садна - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). Садна на лобі зправа і на спинці носу могли утворитися і при падінні гр-на ОСОБА_3 з висоти власного росту на площину, в тому числі і з приданим тілу прискоренням. Садна на правому крилі носу і на тильній поверхні лівої кисті не могли утворитися внаслідок падіння гр-на ОСОБА_3 з висоти власного росту на площину, в тому числі і з приданим тілу прискоренням. Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-на ОСОБА_3 не відобразили в собі індивідуальних особливостей предмету (предметів), яким вони били спричинені, а отже і неможливо достовірно сказати від дії яких саме тупих твердих предметів вони утворилися. Можливо лише сказати, що садна на правому крилі носу і на тильній поверхні лівої кисті могли утворитися від нігтів людини. Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-на ОСОБА_3 утворилися не менш ніж трьох травматичних впливів - один в ділянку лоба зправа і по спинці носу, а інших два - по правому крилу носа і по тильній поверхні лівої кисті. Судити про послідовність отримання гр-ном ОСОБА_3 тілесних ушкоджень по наявним даним неможливо.

За результатами Висновку експерта № 12-17/89-ЛЗт/22 від 01.06.2022 причиною смерті ОСОБА_20 став травматичний шок, зумовлений тупою травмою тіла з множинними переломами ребер і розривами внутрішніх органів. В ході експертизи труда гр-ки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 встановлені наступні тілесні ушкодження: синці на лобі в центрі (3х2,5см), на лобі зправа (4,5х3см), в правій скроневій ділянці (7х6см), на правій щоці (3,5х2см і 2х1,5см), на правій вушній раковині (5х3см), в області правого кута нижньої щелепи (4?3см), на нижній щелепі зправа (6,5х4см), на верхній губі в центрі (2х1,5см), на підборідді справа (4х4см), на нижній щелепі зліва (5,5?2,7см), в лівій виличній ділянці (3,5х3,2 см), в лівій скроневій ділянці (4,5х2,8см), на верхньому віці лівого ока (3?1,5см), на спинці носу (1,5х1,2см) на передній поверхні грудної клітини в області проекції середньої третини груднини (5х4см), на правій бічній поверхні грудної клітини в області проекції 3-7 ребер по передній пахвовій лінії (в кількості 5, розмірами від 2,2?1,7см до 6х4см), на тильній поверхні лівої кисті в області проекції 2-5 п?ясних кісток (5,5х3,2см), на передній поверхні лівого коліна (4х1,7см), в лобковій і обох клубових ділянках із заходом на передньо-внутрішні поверхні, стегон в верхній третині(28x19см); крововиливи під слизові верхньої і нижньої губи на всьому протязі і під слизову правої щоки; тупа травма голови з крововиливами в м?які покрови голови в лобовій ділянці вправо від серединної лінії (12х8см), в правій скроневій ділянці (4,5х3см), в правій потиличній ділянці (7?5см), в лівій потиличній ділянці (6?5см), в лівій скроневій ділянці (4?2,1 см), крововиливами під м?які мозкові оболонки в лобовій і скроневій областях правої півкулі головного мозку; прямий поперечний перелом груднини в середній третині; множинні двобічні переломи ребер: зліва 3-7 по середньоключичній лінії, зправа 3-10 по передній пахвовій лінії і 6-8 по лопатковій лінії, гострі кінці 5-7 ребер зправа, розірвавши пристінкову плевру, проникають в плевральну порожнину; розрив брижі тонкого кишечника; крововиливи в брижу кишечника по серединній лінії (7х6см); лінійний розрив капсули печінки по передній поверхні правої долі довжиною 2,5см, глибиною до 0,5см. Вказані тілесні ушкодження утворилися від травматичної дії тупих (тупого) твердих предметів, які не відобразили в ушкодженнях своїх індивідуальних особливостей і були спричинені незадовго до смерті, зумовивши її настання та могли бути спричинені в строк і при обставинах, вказаних в постанові про призначення судово-медичної експертизи. За ступенем тяжкості: вищевказана тупа травма тіла з множинними переломами ребер, розривами брижі кишечника і капсули печінки, які викликали розвиток травматичного шоку і зумовили настання смерті гр-ки ОСОБА_6 має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя (згідно п.2.1.3. Л,О Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995року); перелом груднини і переломи ребер - це СЕРЕДНЬОГО ступеню тяжкості тілесні ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров?я, адже для консолідації (зрощення) даних переломів необхідний строк більш ніж 21 день (згідно п.2.2.2. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу No6 МОЗ України від 17.01.1995р.); синці і крововилив під слизову губ, крововиливи в м?які покрови голови - це ЛЕГКІ тілесні ушкодження (згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995р.). Тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_6 не відобразили в собі індивідуальних особливостей предмету (предметів), яким вони били спричинені, а отже і неможливо достовірно сказати від дії яких саме тупих твердих предметів вони утворилися, але не виключено, що від ударів кулаками або ногами нападника. He мається достатніх судово-медичних даних для висловлювання про взаєморозташування нападника і гр-ки ОСОБА_6 в момент спричинення останній тілесних ушкоджень. Згідно п.2.1.3. Л,О Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень Наказу №6 МОЗ України від 17.01.1995року тілесні ушкодження, що мали місце у гр-ки ОСОБА_6 мають ознаки тілесних ушкоджень небезпечних для життя. Враховуючи наявність тілесних ушкоджень на голові і крововиливу під оболонки головного мозку можна припустити, що після спричинення гр-ці ОСОБА_6 тілесних ушкоджень вона втратила свідомість. Мається прямий причинно-наслідковий зв?язок між тілесними ушкодженнями, спричиненими гр-ці ОСОБА_6 і настанням її смерті. В зв?язку з тим, що після отриманих тілесних ушкоджень гр-ка ОСОБА_6 ймовірно була непритомна, то відповідно і не могла здійснювати будь-які самостійні дії - вставати, ходити і т.п. Утворення таких тілесних ушкоджень, які мали місце у гр-ки ОСОБА_6 при падінні її на площину, в тому числі і з наданим тілу прискоренням маловірогідне. При судово-медичній експертизі крові та сечі трупа гр-ки ОСОБА_6 , 1976р.н. виявлений етиловий спирт в кількості: в крові - 3,0 ‰, в сечі 3,36 ‰, що відповідає його вмісту при сильному алкогольному сп`янінні.

Під час проведення 16.04.2022 слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_3 , його захисника ОСОБА_21 , у присутності понятих ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , підозрюваний ОСОБА_3 вказав на механізм вчинення ним злочину відносно ОСОБА_6 , а саме спричинення руками і ногами останній тілесних ушкоджень. В наслідок чого, ОСОБА_6 перестала чинити супротив та рухатися, а на наступний ранок, а саме 08.04.2022, ОСОБА_3 вийшовши з будинку побачив труп ОСОБА_6 в тій же позі та на тому ж місці, де він її залишив після побиття. Після чого ОСОБА_3 пересвідчившись в тому, що ОСОБА_6 мертва, поніс її тіло до ями туалету, куди вкинув вниз головою, після чого ще й прикидав вапном.

Наведене підтверджується дослідженим у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту від 16.04.2022 з підозрюваним ОСОБА_3 .

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №165 від 15.08.2022 ОСОБА_3 на теперішній час страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок вживання алкоголю та виявляє симуляцію. Відповідно то свого психічного стану може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період часу, якому відповідає правопорушення, ОСОБА_3 перебував у стані вищевказаного хронічного психічного захворювання, поза тимчасового розладу психічної діяльності. Міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

ОСОБА_3 на теперішній час, відповідно до свого психічного стану, застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Відповідно до Висновку експерта №19527 від 31.08.2023, ОСОБА_3 має індивідуально-психологічні особливості, які суттєво вплинули на характер його злочинних дій, а саме підвищену агресивність, жорстокість.

Зазначені індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_3 (Сукупно з емоційною нестійкістю, надчутливістю до критичних зауважень з боку оточення (підозрілістю, образливістю), ригідністю установок, невисоким рівнем сформованості властивості гнучко реагувати, вносити корекції до системи саморегуляції в динамічній обстановці, що швидко змінюється, схильністю до прояву агресивних реакцій та емоційних спалахів (напади гніву, люті), схильністю до імпульсивних руйнівно-агресивних вчинків) могли суттєво вплинути на його поведінку під час скоєння ним злочину.

ОСОБА_3 у стані вираженого емоційного збудження або вираженого емоційного напруження, що може розглядатися як психологічна підстава стану сильного душевного хвилювання, не перебував.

ОСОБА_3 на момент скоєння інкримінованого йому діяння у стані фізіологічного афекту як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, не перебував.

ОСОБА_3 у момент скоєння інкримінованого йому діяння перебував у стані емоційного збудження що за своїм характером та динамікою не досягло дезорганізуючої форми.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст.94 КПК України, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

В своїх рішеннях «Ірландія проти Сполучного Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів, суд як правило, застосовує критерій доведення вини «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Отже, судом встановлено, що вказані у вироку та дослідженні в ході судового розгляду докази є належними, допустимими та достовірними, а з огляду на їх системну оцінку і достатніми для обґрунтованого висновку про наявність в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, доведеності вини у його вчиненні та для прийняття законного та обґрунтованого рішення у кримінальному провадженні.

При цьому, судом установлено, що обставини визнані судом у вироку як доведені, з числа регламентованих ст. 91 КПК України, у своїй сукупності підтверджуються процесуальними джерелами доказів, які передбачені ст. 84 того ж Кодексу, та містяться у матеріалах цього провадження, як наслідок, суд вважає, встановленими всі обставини, що мають значення для кримінального провадження шляхом обсягу та порядку дослідження доказів на їх підтвердження.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що вбив він ОСОБА_6 через те, що загибла вдарила його по голові у зв`язку з чим він перебував у шоковому стані, спростовуються Висновком експерта №165 від 15.08.2022 відповідно, до якого ОСОБА_3 міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, та Висновком експерта №19527 від 31.08.2023, відповідно до якого ОСОБА_3 на момент скоєння інкримінованого йому діяння у стані фізіологічного афекту, як психологічної підстави сильного душевного хвилювання, - не перебував.

При цьому суд враховує й Висновок експерта № 12-17/89-ЛЗт/22 від 01.06.2022, за змістом якого, ОСОБА_6 на момент смерті перебувала у сильному алкогольному сп`янінні, що у свою чергу вказує на те, що ОСОБА_3 будучи фізично сильнішим за загиблу, міг уникнути, як спілкування так і конфліктної ситуації з нею, при бажанні. Між тим, обвинувачений впродовж 5-10 хвилин, наносив потерпілій ОСОБА_6 багаточисленні (більше 10), удари взутими ногами по тулубу, голові та інших частинах тіла, а коли ОСОБА_6 перестала рухатися, ОСОБА_3 не намагався навіть надати будь яку допомогу, а пішов до будинку та ліг спати.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_3 в частині того, що він не мав умислу на вбивство ОСОБА_6 , суд відхиляє, з огляду на наступне.

Умисне вбивство відрізняється від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, і визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю.

Умисел має дві характерні ознаки - інтелектуальну і вольову. Інтелектуальна - це усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру своєї дії чи бездіяльності та передбачення її суспільно небезпечних наслідків; вольова - наявність у суб`єкта бажання настання суспільно небезпечних наслідків від вчиненого ним діяння чи свідоме їх допущення.

Прямий умисел - це таке психічне ставлення до діяння і його наслідків, при якому особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання (ч. 2 ст. 24 КК).

Питання про наявність умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину.

При цьому спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляється у способі вчинення діянь.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що сукупність наведених у вироку доказів переконливо свідчить про те, що поведінка ОСОБА_3 до (постійні сварки з потерпілою про що він сам не заперечував, неодноразове застосування фізичного насильства по відношенню до співмешканки, про що зазначили свідки) та після вчинення злочину, механізм, характер, спосіб завдання, кількість ударів та локалізацію тілесних ушкоджень, у тому числі і в життєво-важливий орган (голову), безумовно вказують на спрямованість його дій саме на позбавлення життя потерпілої ОСОБА_6 .

Також про наявність у ОСОБА_3 умислу саме на заподіяння смерті ОСОБА_6 свідчить і той факт, що обвинувачений не припинив свої протиправні дії після того, як потерпіла впала на поверхню тротуарної плитки, а навпаки підійшов до лежачої на тротуарній плитці потерпілої та, розуміючи те, що вона ще жива і не може здійснювати опір, та впродовж 5-10 хвилин, почав наносити багаточисленні (більше 10) удари взутими ногами по тулубу, голові та інших частинах тіла останньої. Після чого, обвинувачений залишив потерпілу у непритомному стані на вулиці, а сам пішов спати до ранку. Тобто, ОСОБА_3 бажав настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті від вчиненого ним діяння.

Виявлені у ОСОБА_3 , тілесні ушкодження, відповідно до Висновку експерта №12-14/45-ЛЗ/22 від 14.04.2022, відносяться до Легких тілесних ушкоджень, садна на лобі зправа і на спинці носу могли утворитися і при падінні гр-на ОСОБА_3 з висоти власного росту на площину, в тому числі і з приданим тілу прискоренням. Можливо лише сказати, що садна на правому крилі носу і на тильній поверхні лівої кисті могли утворитися від нігтів людини.

Тому, суд, визнає безпідставними доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , про те, що потерпіла нанесла йому такі тілесні ушкодження, внаслідок яких він перебував у стані афекту, оскільки в обстановці, яка склалася між потерпілою та ОСОБА_3 , не було реальної загрози життю ОСОБА_3 , не відбулося такого посягання, яке б викликало у нього невідкладну необхідність заподіяти потерпілій шкоди здоров`ю, необхідної для негайного відвернення посягання. Тілесних ушкоджень, характерних для виникнення їх у результаті самооборони, у ОСОБА_3 не виявлено.

Наведені дані свідчать, що ОСОБА_3 не перебував у стані необхідної оборони і не перевищував її меж, оскільки в цей момент з боку потерпілої не було реальної загрози і не існувало суспільно небезпечного посягання на його життя і здоров`я.

3.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, - суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 та його умисні дії вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, як такі що виразилися у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

4.Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.

Судом, відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , його часткове визнання вини, висловлене вже після викриття його злочинних дій, та продиктоване бажанням пом`якшити персональну відповідальність за скоєне, а в свою чергу щире каяття, передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак вказане у суб`єктивному ставленні ОСОБА_3 до вчиненого ним злочину відсутнє, оскільки обвинувачений не надав критичної оцінки своїй протиправній поведінці, формально вказавши на часткове визнання своєї винуватості, намагався звинуватити загиблу у протиправній поведінці до нього.

Крім вказаного, судом не встановлено та матеріалами кримінального провадження не підтверджено і обставин відповідно до п.п. 5, 7 ч.1 ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання ОСОБА_3 , як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин так і вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілої.

Суд відхиляє, як безпідставні, доводи захисника ОСОБА_5 , про необхідність при призначенні покарання врахувати обставину, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 « вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними та аморальними діями з боку потерпілої». Оскільки, лише тільки ОСОБА_3 , який заінтересований у результаті даного провадження, виключно з метою пом`якшити покарання, надав загиблій негативну характеристику. У той же час, свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , які є не заінтересованими особами, надали загиблій ОСОБА_6 виключно позитивну характеристику. Матеріалами кримінального провадження позитивна характеристика ОСОБА_6 , за тривалий час розгляду кримінального провадження - не спростована.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах.

Разом з наведеним, із пред`явленого обвинувачення суд виключає обтяжуючу покарання обставину, а саме, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння, оскільки матеріалами кримінального провадження та допитом свідків не доведено, що ОСОБА_3 саме у момент вчинення злочину перебував у стані алкогольного сп`яніння.

А самі по собі покази свідка ОСОБА_8 , про те, що 08.04.2022 вона у ОСОБА_3 бачила ознаки алкогольного сп`яніння, - не доводять того, що саме у момент вчинення злочину 07.04.2022 обвинувачений перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Суд зауважує, що за змістом передбачених ч. 2 ст. 23, ч. 4 ст. 95 КПК України заборон, показання, отримані в ході слідчого експерименту, проведеного слідчим, прокурором під час досудового розслідування й не підтверджені в суді особою, не можуть бути використані для обґрунтування судових рішень.

Оскільки, недотримання засади безпосередності призведе до порушення інших засад кримінального провадження: справедливий судовий розгляд, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, змагальність сторін та свобода в поданні ними своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Кожний випадок порушення цих положень є порушенням права особи на справедливий суд у розумінні ст. 6 Конвенції, а відтак і істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Тому, суд, не вбачає об`єктивних підстав для використання показань обвинуваченого ОСОБА_3 , наданих ним під час проведення 16.04.2022 слідчого експерименту ( том №1 а.п.112), в частині начебто вживання ним 07.04.2022 алкогольних напоїв.

5.Мотиви призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особам, які вчинили злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів. Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно умисно, і, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до особливо тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні фактично не визнав, офіційно працевлаштований водієм автотранспортних засобів служби Механіка ДП «Лозоваводосервіс» КП «Теплоенерго» Лозівської міської ради де характеризувався позитивно, у лікарів нарколога-психіатра на обліку не перебуває, не має на утримані малолітніх чи непрацездатних осіб.

Таким чином, призначаючи покарання, суд, відповідно вимог ст.65 КК України, враховує:

вищенаведені обставини, позицію прокурора який просив призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, обвинуваченого який зазначив, що вчинив злочин у стані афекту, захисника яка просила суд призначити мінімальне покарання, також суд враховує відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, тому суд вважає за необхідне, із врахуванням особи обвинуваченого, призначити покарання виключно у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України з реальним його відбуттям.

При цьому суд враховує, обставини саме даного кримінального провадження та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , його зухвалу поведінку до та після вчинення злочину, по відношенню до жінки, з якою він тривалий час перебував у сімейних відносинах, а вбивши її, з метою приховування злочину, тіло ОСОБА_6 скинув до вуличного туалету і засипав вапном, - що визначає відсутність у нього моральних цінностей, які становлять систему загальних правил поведінки людини (соціальних норм), заснованих на співвідношенні критеріїв добра і зла, порядності й непорядності, людяності та жорстокості.

Відповідно до ч.1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, … призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

З урахуванням наведеного, судом не встановлено підстав для призначення ОСОБА_3 покарання більш м`якого, ніж встановлено в санкції ч. 1 ст. 115 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України.

Тому, саме визначене покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_3 виключно в умовах ізоляції від суспільства із реальним відбування покарання.

Саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили продовжити.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 7-29, 94, 368, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 12 (дванадцять) років.

До набрання вироком законної сили продовжити дію раніше обраного ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Харківський Слідчий Ізолятор».

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обраховувати з 09.04.2022 ( том №2 а.п.19-21).

Скасувати арешт, накладений 10.04.2022 відповідно до постанови керівника Лозівської окружної прокуратури Харківської області на речові докази,(що зберігаються в камері речових доказів Лозівського РВП ГУНП в Харківській області):

-кирзові чоботи, джинсові штани, чоловічу куртку чорного кольору належні ОСОБА_3 - повернути за належністю останньому;

-жіночий светр, належний ОСОБА_6 - знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, з моменту вручення йому копії вироку, до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Амур-Нижньодніпровського

районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_24