ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000996за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Кременець, Рожищенського району, Волинської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, не працює, пенсіонер, раніше не судимий,

визнаний винуватим у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 45 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 765 грн.

Вироком вирішено питання речових доказів.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілого ОСОБА_9 8 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В С Т А Н О В И В

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що він 26.08.2022 близько 18.00 год., на сходинковій клітці між першим та другим поверхами першого під`їзду багатоповерхового будинку АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, керуючись метою нанесення тілесних ушкоджень іншій людині, усвідомлюючи значення та кримінально-протиправний характер своїх дій, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин, умисно, потерпілому ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, наніс не менше восьми ударів кулаками обох рук в ділянку обличчя, грудної клітки, правої верхньої кінцівки та лівого плеча, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді обширних синців на обличчі, майже на всьому протязі правої верхньої кінцівки, на зовнішній поверхні лівого плеча, на передній поверхні грудної клітки зліва, дрібних саден на спинці носа та правій привушній ділянці, які згідно висновку експерта № 421 від 31 серпня 2022 року за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_7 інкримінується нанесення умисного легкого тілесного ушкодження, тобто вчинення кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

У поданій на вирок суду першої інстанції апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 зазначає про його незаконність та необґрунтованість через неповноту судового розгляду, невідповідність призначеного судом покарання особі винного, унаслідок його суворості. Також не погоджується із вирішенням судом цивільного позову та присудженого до стягнення із обвинуваченого на користь потерпілого розміру моральної шкоди. Вказує, що потерпілий та свідки його близькі родичі, у суді надавали недостовірні показання щодо дати проведення слідчих (розшукових) дій, що не було взято до уваги судом та є свідченням неправдивості їх показань в цілому. У протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30 серпня 2022 року потерпілий ОСОБА_9 вказав про відсутність жодних очевидців події, що мала місце 26 серпня 2022 року, однак судом було допитано в якості свідка ОСОБА_10 , як безпосереднього очевидця вчиненого, який надавав суперечливі показання, що залишилось поза увагою суду. Протокол огляду місця події від 30 серпня 2022 року проведений неповноважною на це особою дізнавачем ОСОБА_11 . Також суд безпідставно відмовив стороні захисту у допиті в якості свідків: ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Наявна у матеріалах кримінального провадження довідка № 7174 від 26 серпня 2022 року через відсутність підпису та печатки є очевидно недопустимим доказом, як і висновок експерта (СМЕ) № 421 від 31 серпня 2022 року, згідно доктрини «плодів отруйного дерева». Зміст протоколу слідчого експерименту від 28 вересня 2022 року, проведеного із участю потерпілого ОСОБА_9 не відтворюється. Просить вирок суду з вищенаведених мотивів скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_7 новий виправдувальний вирок, у зв`язку із відсутністю події та складу кримінального проступку.

Заслухавши доповідача, який доповів суть вироку та виклав доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника які, кожен окремо, подану апеляційну скаргу підтримали, просили задовольнити, прокурора, яка відносно її задоволення заперечив, просив вирок суду залишити без зміни, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів доходить такого висновку.

Судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи і зроблений обґрунтований висновок про доведеність винуватості ОСОБА_7 у нанесенні умисного легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_9 .

Такий висновок ґрунтується на зібраних у встановленому законом порядку і перевірених судом належних і допустимих доказах.

Так, незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, його винуватість доведена зібраними у даному кримінальному провадженні доказами, які обґрунтовано враховані судом.

Місцевим судом підставно взято до уваги показання обвинуваченого який, у судовому засіданні, заперечуючи свою причетність до нанесення потерпілому будь-яких тілесних ушкоджень, не заперечував своєї присутності у місці зазначеному у обвинувальному акті, а також виниклого словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_9 який, як він вважає, заподіяв собі тілесні ушкодження самостійно.

Потерпілий ОСОБА_9 у суді підтвердив обставини вчиненого, викладені у обвинувальному акті. Показав, що конфлікт між ним та обвинуваченим, першочергово, був словесним, і вже, безпосередньо у під`їзді, ОСОБА_7 наніс йому кулаками близько 8-10 ударів по тілу, підтвердивши наявність у нього синців на руках, грудях та обличчі. Про даний інцидент повідомив невістку ОСОБА_14 , яка викликала швидку та поліцію.

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , будучи безпосередньо допитані судом, підтвердили факт побиття потерпілого 26 серпня 2022 року знайомим на ім`я ОСОБА_16 у під`їзді будинку, унаслідок чого у ОСОБА_9 утворились гематоми, був розбитий ніс, лоб та побита рука.

Свідок ОСОБА_10 у суді показав що, перебуваючи поблизу будинку АДРЕСА_2 , бачив як із під`їзду вибіг обвинувачений ОСОБА_7 , а за ним потерпілий ОСОБА_9 , на обличчі якого була кров. Безпосереднім очевидцем конфлікту не був, однак, на наступний день даної події, потерпілий повідомив йому про факт його побиття батьком сусідки, зокрема обвинуваченим.

Такі показання потерпілого та свідків, за своїм змістом, є чіткими, послідовними, і у сукупності та взаємозв`язку не лише достатньо повно відтворюють усі обставини вчиненого, а і узгоджуються із іншими наявними у матеріалах кримінального провадження письмовими доказами, які підставно взяті до уваги судом, зокрема даними, що містяться у протоколі прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від 30 серпня 2022 року, на підставі якої до ЄРДР було внесено відомості, із попередньою кваліфікацією вчиненого за ч. 1 ст. 125 КК України; протоколу огляду місця події від 30 серпня 2022 року із фототаблицями до нього, якими зафіксовано обстановку між першим та другим поверхами у під`їзді будинку АДРЕСА_2 , де зі слів потерпілого, йому було нанесено обвинуваченим тілесні ушкодження; протоколу слідчого експерименту від 22 вересня 2022 року, проведеного із участю потерпілого ОСОБА_9 , в ході проведення якого, він достатньо детально та послідовно відтворив як механізм так і локалізацію нанесенню йому тілесних ушкоджень обвинуваченим ОСОБА_7 ; протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2022 року, проведеного із участю свідка ОСОБА_10 у присутності двох понятих, який на фотознімку під № 3 упізнав особу, яку він бачив під час конфлікту ( ОСОБА_7 ), що мав місце 26 серпня 2022 року.

Висновком експерта № 421 від 31 серпня 2022 року стверджується, що потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді обширних синців на обличчі майже на всьому протязі правої верхньої кінцівки, на зовнішній поверхні лівого плеча, на передній поверхні грудної клітки зліва, дрібних саден на спинці носа та правій привушній ділянці. Дані тілесні ушкодження виникли від травмуюючої дії тупих предметів, індивідуальні особливості яких в характері ушкоджень не відобразились, цілком можливо за обставин та в час вказаних обстежуваним та в постанові, за ступенем тяжкості відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Виникнення тілесних ушкоджень в результаті падіння з висоти власного зросту як з прискоренням чи без такого, зважаючи на їх кількість, обширність, різноманітну анатомічну локалізацію виключається.

Зазначений висновок є науково-обґрунтованим, здобутий у встановлений кримінально процесуальним законом спосіб, тому піддавати його сумніву у суду підстав немає. Не наведені такі підстави і учасниками судового провадження.

Про присутність інших сторонніх осіб, на місці події, не лише не зазначали свідки, а й потерпілий та сам обвинувачений, тоді як факт самостійного спричинення ОСОБА_9 наявних у нього тілесних ушкоджень, у тому числі, у результаті падіння з висоти власного зросту, спростований висновком експерта.

Відтак, сукупність вищезазначених та безпосередньо досліджених судом належних і допустимих доказів, дала суду можливість «поза розумним сумнівом» дійти законного та обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_7 складу кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та водночас спростувати позицію сторони захисту про його непричетність до вчиненого.

Стосовно доводів захисника, викладених у поданій ним апеляційній скарзі, в частині помилковості судом оцінки окремих доказів, слід зазначити таке.

Даючи показання у суді, як потерпілий, так і свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , дійсно зазначали, що повідомляли поліцію та подавали заяву про вчинення стосовно потерпілого протиправних дій у день його побиття. Однак, така невідповідність фактичним обставинам вчиненого, ураховуючи увесь їх зміст, не є свідченням їх неправдивості в цілому та не давала суду підстав не брати їх до уваги. З аналогічних мотивів не зазначення потерпілим ОСОБА_9 у заяві (повідомленні) про злочин про відсутність жодних очевидців події, не може слугувати підставою не взяття судом до уваги показань свідка ОСОБА_10 .

Зазначені свідки попереджені про кримінальну відповідальність за дачу неправдивих показань, приведені судом до присяги та будь-яких неприязних відносин між ними і обвинуваченим, як і підстав його оговорювати, судом не установлено. А тому, їх показання, які є логічними, послідовними та не лише узгоджуються між собою, а і з сукупністю інших письмових доказів, належно оцінених судом.

Проведення огляду місця події 30 серпня 2022 року, як загальнодоступного місця, безпосередньо після подачі заяви (повідомлення) про злочин потерпілим ОСОБА_9 , проте до внесення відомостей в ЄРДР, як невідкладного випадку дізнавачем ОСОБА_11 , цілковито узгоджується не лише із положеннями ч. 3 ст. 214, а і ст. ст. 233 -234 та 237 КПК України.

Не відповідають дійсності також доводи захисника про те, що наявна у матеріалах кримінального провадження медична довідка є недопустимим доказом. Зазначена довідка за № 7174 від 26 серпня 2022 року, видана черговим травматологом КП «Медичне об`єднання Луцької міської територіальної громади» ОСОБА_17 , містить усі необхідні реквізити, а також відомості стосовно виявлених на тілі потерпілого ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, долучена до матеріалів досудового розслідування на підставі поданої ним письмової заяви та постановою дізнавача від 31 серпня 2022 року визнана речовим доказом, тому цілком підставо покладена в основу висновку експерта.

Також колегія суддів погоджується із твердженням суду про те, що некоректне відтворення відеозапису слідчого експерименту від 22 вересня 2022 року, проведеного із участю потерпілого ОСОБА_9 , за умов проведення даної слідчої (розшукової) дії у чіткій відповідності із вимогами ст. ст. 104, 223, 240 КПК України, не може слугувати підставою для визнання його недопустимим доказом.

ОСОБА_10 , будучи допитаний перед судом в якості свідка та, даючи показання щодо обставин вчиненого, підтвердив свою безпосередню участь у впізнанні обвинуваченого ОСОБА_7 за фотознімком. На запитання захисника він дійсно повідомив про те, що впізнання проводив лише за одним фотознімком. Однак, такі його показання суперечать змісту протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21 жовтня 2022 року, проведеного із його ж участю, а також додаткам до нього у вигляді 2 фото, на яких зображений ОСОБА_10 із даним протоколом у руках, у якому наявні 4 фотознімки різних громадян, у тому числі, фотознімок ОСОБА_7 , на який і вказує ОСОБА_10 . На думку колегії суддів, така невідповідність у його показаннях може пояснюватись не цілковитим розумінням питання захисника або ж неможливістю відтворення усіх обставин вчиненого через сплив часу, що у будь-якому випадку не дає підстав для визнання даного доказу, з урахуванням його змісту, а також цілковитого дотримання при проведенні даної слідчої дії положень чинного КПК України, недопустимим, як помилково вважає захисник.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 за вчинений ним кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України альтернативний вид покарання у виді штрафу, судом із достатньою повнотою ураховано ступінь тяжкості його вчинення, конкретні обставини та наслідки, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, відсутність негативних характеристик щодо нього, на обліку у лікаря нарколога чи психіатра не перебуває, за допомогою до них не звертався, є особою пенсійного віку.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку. Обставин, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Ураховуючи вищевикладене, а також позицію потерпілого ОСОБА_9 , яка не є визначальною для суду, проте ураховується у сукупності із іншими обставинами вчиненого,реалізовуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд дійшов законного та обґрунтованого рішення про призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу у розмірі наближеному до максимального, яке не є надто суворим чи непомірним, як помилково вважає захисник. Призначення саме такого виду покарання обвинуваченому також відповідає змісту положень ст. ст. 56, 57 КК України, з огляду на те, що виправні та громадські роботи (інші альтернативні види покарань), не призначаються особам, що досягли пенсійного віку.

Що стосується заявленого потерпілим ОСОБА_9 цивільного позову, колегія суддів зазначає про таке.

Потерпілий, користуючись наданими йому процесуальним законом правами (ст. 56 КПК України), під час судового провадження у суді першої інстанції, пред`явив цивільний позов, шляхом подачі позовної заяви про стягнення 15 000 грн. моральної шкоди, спричиненої йому неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_7 .

За наслідками його розгляду, суд задовольнив позов частково, прийнявши рішення про стягнення із відповідача на користь позивача 8 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

У поданій апеляційній скарзі захисник, загалом, не погоджуючись із розміром присудженого до стягнення із відповідача моральної шкоди, жодним чином безпідставність позову не обґрунтував.

Частиною 1 ст. 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно із ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Положеннями ст. 1167 ЦК України регламентовано підстави відповідальності за завдану моральну шкоду.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви. Приймаючи у межах кримінального провадження рішення в частині, що стосується цивільного позову, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону.

Частково задовольняючи позовні вимоги потерпілого, місцевий суд з достатньою повнотою урахував, що протиправними діями обвинуваченого потерпілому було завдано тілесні ушкодження, а відповідно і моральних та фізичних страждань, тобто моральної шкоди, яку ОСОБА_7 жодним чином не намагався відшкодувати або ж вжити для її відшкодування відповідних заходів. Рішення про розмір присудженої до стягнення моральної шкоди містить належне обґрунтування обов`язкових мотивів про характер та обсяг страждань, перенесених позивачем, прийняте із урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості. Тоді як сам розмір шкоди не є таким, який сприяв би потерпілому до збагачення за обставин даного провадження, тому підстав для зміни вироку суду у цій його частині колегією суддів, не убачється.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 підлягає залишенню без задоволення, а вирок суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 липня 2023 року щодо нього - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: