Номер провадження: 11-кп/813/955/24
Справа № 521/4140/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарів судового засідання: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції між Одеським апеляційним судом, ДУ «Одеський слідчий ізолятор» та з використанням системи «EasyCon» виділені матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000224 від 09.12.2022 року щодо:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Кременчук Полтавської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

В Малиновському районному суді м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0000224 від 09.12.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 року, в порядку ст.331 КПК України, продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 у виді тримання під вартою, строком 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з використанням електронних засобів контролю за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, стверджує, що ризики у кримінальному провадженні прокурором не доведені, судом безпідставно не застосовано до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід та не визначено розмір застави. Захисник вказує, що судом не враховано особу обвинуваченого, який є раніше не судимий, має місце реєстрації та місце проживання, має офіційне місце роботи, а також міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі - КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.111-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_9 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування ризику переховування обвинуваченого від суду.

Враховуючи, що ОСОБА_9 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, місцевий суд одночасно із продовженням строку тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Доводи захисника щодо можливості визначення обвинуваченому ОСОБА_9 застави колегія суддів визнає безпідставним, з огляду на таке.

Судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України. Суспільна небезпека вказаного злочину пов?язана із небезпекою для всієї держави, оскільки свідомі дії громадян України, які направлені на підрив національних інтересів держави, максимально тяжко впливають на існування Української Держави. ОСОБА_9 обвинувачується у добровільному зайнятті посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території. Така діяльність підриває авторитет власних державних органів України та підтримує ілюзію існування незалежного державного утворення поза межами України. Це фактично сприяння ворогу в утворенні незаконної влади на територіях України.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_9 , а також існування раніше встановленого ризику, який продовжує існувати, виправдовує продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючий та доведений ризик не знизився і не відпав, оскільки обвинувачений цілком очевидно не може не розуміти тяжкість можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто слід констатувати, що в даному випадку, на даному етапі кримінального провадження, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, враховуючи моральний облік обвинуваченого з огляду на суть інкримінованого йому злочину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування реального ризику, який слугує підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_9 , а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю не зможе запобігти існуючому ризику, та може унеможливити завершення судового розгляду кримінального провадження, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Доводи захисника про необхідність зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_9 з посиланням на те, що він має місце проживання, є раніше не судимим, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки вказані обставини не є такими, що нівелюють раніше встановлений та існуючий ризик.

Доводи захисника про міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність місця роботи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки на підтвердження вказаних обставин доказів суду не надано.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_9 під вартою.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання обвинуваченого під вартою, або зміни обставин, які свідчать про зменшення або нівелювання врахованих раніше ризиків.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинувачених, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04.01.2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 , в кримінальному провадженні №0000224 від 09.12.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4