Провадження №11-кп/824/2175/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року, яким:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бричани, Бричанського району, Республіки Молдова, громадянина України, з незакінченою вищою освітою, не одруженого, який неофіційно працює будівельником, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_8 , 16.04.2023, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, але не пізніше 13:00 години, перебуваючи за місцем свого тимчасового проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , знаючи, що у ОСОБА_9 є ключі від квартири АДРЕСА_4 , які останньому передала ОСОБА_10 для проведення ремонтних робіт, без дозволу ОСОБА_11 взяв вказані вище ключі та, достовірно розуміючи, що не має дозволу власника та користувача приміщення перебувати у вказаній вище квартирі, вирішив таємно викрасти чуже майно, шляхом проникнення у житло, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло в умовах воєнного стану ОСОБА_8 , 16.04.2023, приблизно о 13:00 годині, перебуваючи біля дверей квартири АДРЕСА_4 та, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та не завадить йому у вчиненні крадіжки, відчинив двері та, достовірно знаючи, що власників квартири не має та за його діями ніхто не спостерігає і не завадить йому у вчиненні крадіжки, відкрив ключами, що мав при собі, вхідні двері та проник до приміщення вказаної квартири.

Після цього, ОСОБА_8 , перебуваючи у квартирі АДРЕСА_4 , таємно викрав чуже майно, що належить ОСОБА_10 , а саме телевізор «TV LCD XIAOMI MI TV 4A 32 T2 (L32M5-SARU)» вартістю 6500 гривень.

Далі, діючи умисно, передбачаючи можливість настання наслідків у вигляді спричинення майнових збитків та бажаючи настання таких наслідків, ОСОБА_8 , діючи з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, утримуючи при собі таємно викрадене чуже майно, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на свій власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду, на загальну суму 6500 гривень.

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. До набрання вироком законної сили, запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 у виді тримання під вартою у ДУ «Київський слідчий ізолятор», - залишено без змін. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 , рахувати з моменту затримання, тобто з 20 червня 2023 року Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта за проведення товарознавчої експертизи у розмірі 717 грн. Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Солом`янського районного суду м. Києва змінити призначивши покарання обвинуваченому ОСОБА_8 із застосуванням ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що міра покарання визначена судом першої інстанції, щодо обвинуваченого ОСОБА_8 є явно несправедливою з огляду на її суворість і не відповідає даним про особу обвинуваченого і обставинам вчинення кримінального правопорушення.

Крім цього, під час розгляду вказаного кримінального провадження в суді першої інстанції ОСОБА_8 повністю визнав свою провину, не заперечував фактичні обставини викладені в обвинувальному акті за ч. 4 ст. 185 КК України, не відмовився від надання показів на підставі ст. 63 Конституції України. Також останній просив вибачення у потерпілої в судовому засіданні, покаявся у вчиненому, потерпіла цивільний позов не заявляла.

Також, у самому вироку зазначено, що судом враховано при призначенні покарання визнання вини обвинуваченим.

Однак апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не визнав обставинами, що пом`якшують покарання - активне сприяння розкриттю злочину, а також добровільне відшкодування шкоди, з огляду на те, що ОСОБА_8 визнав свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення.

До того ж, суд при призначенні покарання за пред`явленим обвинуваченням недостатньо вмотивував призначення міри покарання без застосування ст. 75 КК України. Та не взяв до уваги вимоги постанови Пленуму Верховного Суду України.

Відтак, захисник вважає за можливе виправлення свого підзахисного при призначенні йому покарання із застосуванням 75 КК України.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду першої інстанції без змін,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються сукупністю наявних у ньому доказів, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану - є вірною.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного покарання, то колегія суддів вважає їх безпідставними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів звертає увагу на те, що вищенаведені положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченої, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, перевіряючи вирок суду в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно положень ст. ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року передбачено, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу обвинуваченого. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обирати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Судова дискреція (судовий розсуд) є інтелектуально-вольовою владною діяльністю суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною.

Загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити менш суворий вид покарання або більш суворий в межах санкції статті. А у випадках, коли санкція статті передбачає тільки один вид покарання, суд наділений функцією обирати розмір цього покарання. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість призначення передбаченого законом покарання, яке б сприяло його меті та було достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, вказаних вимог суд першої інстанції дотримався.

Так, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, який характеризується незадовільно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, працює неофіційно, раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, матеріальну шкоду потерпілій не відшкодував.

Також судом встановлено та враховано обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про неврахування судом першої інстанції інших обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , зокрема активне сприяння розкриттю злочину, та добровільне відшкодування шкоди, то колегія суддів знаходить їх необґрунтованими.

Так, під активним сприянням розкриттю злочину слід розуміти надання особою органам досудового розслідування будь-якої допомоги в установленні невідомих їм обставин справи, які мають істотне значення для повного його розкриття (наприклад, викриття інших співучасників злочину, визначення ролі кожного у його вчиненні, передачу речових доказів чи предметів, здобутих злочинним шляхом).

Усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, обвинувачений не повідомив. Така поведінка обвинуваченого не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству. Визнання вини ОСОБА_8 та щире каяття після його затримання є окремими обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК і вже були враховані судом.

Крім того, будь-яких підтверджень про добровільне відшкодування шкоди потерпілій матеріали кримінального провадження не містять та захисником надано не було. Колегія суддів зазначає, що бажання обвинуваченого відшкодувати шкоду, завдану потерпілій, про що він заявив під час судового розгляду в суді першої інстанції не є достатньою підставою для визнання її пом`якшуючою обставиною.

На переконання колегії суддів, призначене судом першої інстанції покарання у виді позбавлення волі в мінімальній межі санкції закону України про кримінальну відповідальність на строк 5 років та буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції не встановив підстав для звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у відповідності до вимогст. 75 КК України, як і підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення йому більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, одночасно визнавши, що саме покарання у виді позбавлення волі на визначений судом строк є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень.

З урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його вчинення та даних про особу винного, законних підстав для застосування положень статті 75 КК України та звільнення ОСОБА_8 від призначеного покарання з випробуванням, як про це ставиться питання у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 слід залишити без задоволення, а вирок Солом`янського районного суду міста Києва від 23 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 23 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим в той самий строк з моменту отримання судового рішення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4