справа № 336/4684/23
провадження № 1-кп/336/480/2024
ВИРОК

іменем України

05 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000006 від 06 січня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя Запорізької області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , маючого середню освіту, не одруженого, маючого на утриманні дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 2 ст. 190 КК України,

за участі:

прокурора - ОСОБА_5 ,

представника потерпілих цивільних позивачів - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого, цивільного відповідача - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_7

встановив:

17 серпня 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував за місцем мешкання, де у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці ОСОБА_8 , побачив пост про пошук нею її чоловіка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зник під час бойових дій в Україні. У цей час, у ОСОБА_3 виник умисел спрямований на протиправне заволодіння чужим майном. У зв`язку з цим, ОСОБА_3 через додаток «Телеграм» зателефонував на мобільний номер НОМЕР_2 , який було зазначено у пості на сторінці ОСОБА_8 у соціальний мережі «Фейсбук» та видаючи себе за волонтера, запропонував потерпілій допомогу у пошуку та повернені з полону її зниклого безвісті чоловіка.

Під час подальшого спілкування у додатку «Телеграм», ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_8 , що її чоловік знаходиться у полоні та перебуває у рязанській області російської федерації, та він має можливість визволити чоловіка з полону.

В той же день, реалізуючи свій намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, ОСОБА_3 , пообіцяв ОСОБА_8 повернути її чоловіка, але для цього йому необхідні грошові кошти у розмірі 550 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок) загальна сума якого становить 20108 гривень. У свою чергу, ОСОБА_8 , перебуваючи в помилковій впевненості в сумлінності дій ОСОБА_3 , 18.08.2022 перевела останньому, за допомогою платіжної системи «Ria Money» грошові кошти у розмірі 550 доларів США.

Після чого, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, заздалегідь знаючи, що домовленості які полягали у розшуку та поверненні чоловіка потерпілої із полону, не будуть виконані, заволодів грошовими коштами, які належали потерпілій ОСОБА_8 та розпорядився ними на власний розсуд, чим спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 550 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок) становить 20108 гривень.

Крім того, 10 грудня 2022 року о 09 годині 45 хвилин, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, розуміючи протиправний характер своїх дій, знаходячись за місцем свого мешкання, під приводом придбання та доставки автомобільних запчастин, отримав від потерпілої ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , грошові кошти у сумі 12030 гривень. Однак, вказані послуги ОСОБА_3 , умисно не виконав, тим самим, шляхом зловживання довірою заволодів грошовими коштами потерпілої ОСОБА_10 , спричинивши їй матеріальну шкоду на зазначену вище суму.

Крім того, на початку лютого 2023 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, потерпілий ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , звернувся за допомогою у вивозі з тимчасово окупованої території України своїх родичів до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. У цей час, у ОСОБА_3 виник умисел спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, шляхом обману. Під час подальшого спілкування у додатку «Вайбер», ОСОБА_3 повідомив ОСОБА_11 , що у нього є можливість вивезти його родичів на підконтрольну Україні територію.

02 лютого 2023 року, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання, видаючи себе за волонтера, пообіцяв потерпілому ОСОБА_11 , вивезти його родичів, але для цього йому необхідні грошові кошти у розмірі 550 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок) становить 20108 гривень. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи в помилковій впевненості в сумлінності дій ОСОБА_3 , у той самий день, перевів останньому, за допомогою системи грошових переказів «Western Union» гроші у розмірі 550 доларів США.

Крім того, 07 лютого 2023 року, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на протиправне заволодіння чужим майном, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом обману, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого мешкання, пообіцяв ОСОБА_11 , вивезти його родичів, але для цього йому необхідні ще грошові кошти у розмірі 200 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок) становить 7312 гривень. У свою чергу, потерпілий ОСОБА_11 , перебуваючи в помилковій впевненості в сумлінності дій ОСОБА_3 , у той самий день, перевів останньому, за допомогою системи грошових переказів «Western Union» грошові кошти у розмірі 200 доларів США.

Після чого, ОСОБА_3 діючи умисно, з корисливих мотивів, шляхом обману, не виконавши домовленості, яка полягала у вивозі родичів потерпілого з тимчасово окупованої території, заволодів грошовими коштами, які належать потерпілому ОСОБА_11 та розпорядився ними на власний розсуд, спричинивши при цьому останньому матеріальну шкоду на загальну суму 750 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США коштує 36 гривень 56 копійок) становить 27420 гривень.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, при обставинах викладених в обвинувальному акті визнав повністю, підтвердив обставини викладені в обвинувальному акті, пояснив, що 17 серпня 2022 року, перебуваючи за місцем мешкання, у соціальній мережі «Фейсбук» на сторінці ОСОБА_8 побачив пост про пошук нею її чоловіка, який зник під час бойових дій в Україні. Він зв`язався з нею через додаток «Телеграм» зателефонувавши на відповідний номер мобільного телефону, який було зазначено у пості та видавши себе за волонтера, запропонував потерпілій допомогу у пошуку та повернені з полону її зниклого безвісті чоловіка. В подальшому він повідомив ОСОБА_8 , що її чоловік знаходиться у полоні та перебуває у рязанській області російської федерації, та він має можливість визволити чоловіка з полону, пообіцяв їй повернути чоловіка, але для цього йому необхідні грошові кошти у розмірі 550 доларів США, що становить 20108 гривень. ОСОБА_8 , перевела йому за допомогою платіжної системи «Ria Money» грошові кошти у розмірі 550 доларів США. Він чоловіка ОСОБА_8 не шукав, отримані від потерпілої кошти витратив на власний розсуд. Грошові кошти потерпілій не повернув, вказав, що планує зробити це найближчим часом як тільки повернуть заставу яку внесла його цивільна дружина.

Крім того, 10 грудня 2022 року в першій половині дня, знаходячись за місцем свого мешкання, під приводом придбання та доставки автомобільних запчастин (бамперу та фари на автомобіль), отримав від потерпілої ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 12030 гривень, однак, вказані послуги він не надав, отримані кошти витратив на власний розсуд. Потерпілій майнову шкоду відшкодував, повернув грошові кошти в зазначеному розмірі.

Крім того, на початку лютого 2023 року, до нього звернувся ОСОБА_11 та просив допомогти вивести з тимчасово окупованої території України своїх родичів, вони спілкувались у додатку «Вайбер», він пообіцяв потерпілому вивести його родичів на підконтрольну Україні територію, проте йому потрібні гроші у розмірі 550 доларів США. Потерпілий переказав йому вказану суму за допомогою системи грошових переказів «Western Union». 07 лютого 2023 року він вказав потерпілому, що для виконання домовленості йому ще необхідні гроші в розмірі 200 доларів США, потерпілий перерахував вказану суму коштів. Всього ОСОБА_11 перерахував йому грошові кошти в розмірі 750 доларів США, що становить 27420,00 грн. Він не вивозив родичів потерпілого з окупації, кошти витратив на власний розсуд. Грошові кошти потерпілому не повернув, вказав, що планує зробити це найближчим часом як тільки повернуть заставу яку внесла його цивільна дружина.

ОСОБА_3 розкаявся у вчиненому, вказав що засуджує свою поведінку та більше такого робити не буде, виправляється підшукав роботу та намагається офіційно працевлаштуватися автослюсарем. Просив суворо не карати, обіцяв, що найближчим часом поверне потерпілим грошові кошти, як тільки повернуть суму застави. Вказав, що потерпілій ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 12030 гривень, добровільно відшкодував та остання претензій до нього не має. Потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 шкоду не відшкодував, оскільки вони перебувають за кордоном та відповідні реквізити для перерахування коштів не надали. Крім того, спілкування з ОСОБА_11 є неможливим, оскільки останній його весь час ображає та не бажає спілкуватись, дані доводи обвинуваченого підтвердив і його захисник, який пояснив що ОСОБА_11 і йому телефонував та ображав.

Крім того, ОСОБА_3 просив при призначенні покарання врахувати, що у нього на утриманні перебуває малолітня дитина, він має постійне місце проживання, крім того його цивільна дружина не працює, він дуже шкодує про вчинене.

Показання обвинуваченого є логічним та послідовними узгоджуються з обставинами викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 , в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням постанови про визнання речовими доказами, ухвал слідчого судді про арешт майна, запобіжні заходи, та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого та досудової доповіді.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 , вірно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги пояснення обвинуваченого, суд дійшов до висновку, що вина у вчинені кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження.

У даній справі поза розумним сумнівом доведено, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужими грошовими коштами шляхом зловживання довірою, брала на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати. Такого висновку суд дійшов, виходячи із сукупності фактичних дій обвинуваченого.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), та за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство), вчинено повторно.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 є кримінальним проступком.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 190 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до нетяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки воно ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 , вину визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, раніше не судимий, має постійне місце проживання, має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під медичним наглядом у лікарів нарколога, та психіатра не перебуває, за медичною допомогою не звертався.

Відповідно до абзацу 17 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства оцінюється як середній.

На думку органу пробації дослідження інформації, що характеризує особу обвинуваченого, умов його життєдіяльності, відносин у суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення, а також його імовірної небезпеки для суспільства свідчать про можливість виправлення без ізоляції від суспільства. У випадку прийняття судом рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, вважають доцільним крім обов`язків, передбачених частиною 1 статті 76 КК України, покласти на особу додаткові обов`язки, передбачені частиною 3 статті 76 КК України, зокрема: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з низань пробації.

Прокурор вважав за можливе призначити обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді обмеження волі строком на три роки з застосуванням іспитового строку один рік, потерпіла ОСОБА_10 просила призначити покарання на розсуд суду, представник потерпілих адвокат ОСОБА_6 вказала що її клієнти бажають покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений та його захисник просили призначити покарання, яке попросив прокурор вказавши що обвинувачений співпрацював з органом досудового розслідування, щиро розкаявся у вчиненому, надав правдиві показання, потерпілій ОСОБА_10 відшкодував майнову шкоду добровільно, інші потерпілі знаходяться за кордоном та відмовляються спілкуватись, не надають відповідних реквізитів для перерахування коштів.

Норми закону України про кримінальну відповідальність наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

У Рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти, згідно з частиною першою статті 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з частиною другої статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

Згідно з ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінально процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливості балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Враховуючи те, що обвинувачений вину у вчиненому визнав повністю, пояснив про обставини вчинення кримінального правопорушення, щиро розкаявся, раніше не судимий, дані про його особу, спосіб життя, має на утриманні дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на диспансерному обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, потерпілій ОСОБА_10 відшкодував майнову шкоду добровільно під час розгляду справи в суді, потерпілим ОСОБА_8 та ОСОБА_11 шкоду не відшкодував, про те обіцяє найближчим часом відшкодувати завдану шкоду, беручи до уваги висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді обмеження волі та звільнити від відбування покарання з випробуванням, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Доводи представника потерпілих про реальне відбуття покарання, суд відхиляє, оскільки враховуючи дані про особу, спосіб життя, який прагне працевлаштуватися та відшкодувати шкоду потерпілим, виправити дану ситуацію, потерпілій ОСОБА_10 відшкодував майнову шкоду добровільно під час розгляду справи в суді, з урахуванням інформації наведеної в досудовій доповіді, вважає за можливе виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства.

Відповідно до вимог ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

06 грудня 2023 року представником потерпілих, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , адвокатом ОСОБА_6 до суду подані цивільні позови про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, та його копії вручені обвинуваченому його захиснику та прокурору.

Представник потерпілих просила стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 20108 грн., та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що вчиненим кримінальним правопорушенням, ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 550 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США дорівнює 36 гривень 56 копійок) становить 20108 грн.

Враховуючи дію воєнного стану на території України, зникнення рідної людини, постійні його пошуки, надії на його порятунок, та скорішого його визволення з полону, а тут і шахрайських дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_8 постійно перебуває в стані пригнічення та моральних переживань, на фоні чого погіршується її психологічний стан та загальний стан здоров`я. Потерпіла постійно знаходиться в тривожному стані, із-за таких шахрайських дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 перестала довіряти людям, що призводить до порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з людьми, постійними підозрами, щодо повторення шахрайських дій з боку оточуючих її людей та інших негативних наслідків. На теперішній час, суму грошей в розмірі 550 доларів США, які їй прийшлось займати, бо таких коштів потерпіла у вільному користуванні не мала, ОСОБА_8 необхідно повернути у найкоротші строки.

ОСОБА_8 вважає, що їй завдано емоційних, психологічних, душевних страждань, спричинених порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до органу досудового розслідування та суду для захисту своїх порушених конституційних прав, що виразилось в причинені ОСОБА_8 моральної шкоди яку оцінює в 10000 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Окрім того, статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Ці збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, шкода, заподіяна особі і майну громадянина, або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

В п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.89 р. «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставного нажитого майна» роз`яснено, що шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

ОСОБА_3 визнав матеріальну шкоду та не оспорює її розмір, майнова шкода узгоджується з розміром встановленим органом досудового розслідування, а тому слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої ОСОБА_8 матеріальної шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 20108 грн.

Що стосується моральної шкоди, то обвинувачений вважає її розмір завищеним, та визнає розмір моральної шкоди 5000 грн.

Цивільний позивач жодних належних та допустимих доказів в підтвердження моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не надав. В обґрунтування моральної шкоди представник посилається на те, що ОСОБА_8 брала в борг грошові кошти розмірі 550 доларів США, та в найкоротші строки їй необхідно їх повернути, проте жодних доказів в підтвердження даних обставин не надано.

Суд враховує, що цивільним позивачем жодними належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не доведено.

Посилання представника позивача на те, що 10000 грн. це мінімальна моральна шкода, що слідує з судової практики, суд не бере до уваги, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину моральних страждань, заподіяних потерпілій, фактичні обставини кримінального правопорушення, матеріальне положення обвинуваченого, який намагається влаштуватися на роботу, має малолітню дитину, виходячи з принців розумності та справедливості, то суд вважає можливим стягнути 8000,00 грн.

Представник потерпілих просила стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 майнову шкоду, завдану внаслідок злочинних дій цивільного відповідача у розмірі 27420 грн., та моральну шкоду в розмірі 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначив, що вчиненим кримінальним правопорушенням, ОСОБА_11 завдано матеріальної шкоди на загальну суму 750 доларів США, що станом на момент скоєння злочину, згідно офіційного курсу НБУ (1 долар США дорівнює 36 гривень 56 копійок) становить 27420 грн.

Враховуючи дію воєнного стану на території України, зникнення рідної людини, постійні його пошуки, надії на його порятунок, та скорішого його визволення з полону, а тут і шахрайських дій з боку обвинуваченого ОСОБА_3 , ОСОБА_11 постійно перебуває в стані пригнічення та моральних переживань, на фоні чого погіршується її психологічний стан та загальний стан здоров`я.

ОСОБА_11 вважає, що йому завдано емоційних, психологічних, душевних страждань, спричинених порушенням звичного ритму життя, необхідністю звернення до органу досудового розслідування та суду для захисту своїх порушених конституційних прав, що виразилось в причинені ОСОБА_11 моральної шкоди яку оцінює в 10000 грн.

ОСОБА_3 визнав матеріальну шкоду та не оспорює її розмір, майнова шкода узгоджується з розміром встановленим органом досудового розслідування, а тому слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_11 матеріальної шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення в розмірі 27420 грн.

Що стосується моральної шкоди, то обвинувачений вважає її розмір завищеним, та визнає розмір моральної шкоди 5000 грн.

Цивільний позивач жодних належних та допустимих доказів в підтвердження моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не надав. В обґрунтування моральної шкоди представник посилається на те, що ОСОБА_11 мав моральні страждання у зв`язку зі зникненням рідної людини, перебуванням в полоні, проте такі доводи представника потерпілого суперечать фактичним обставинам справи, адже ОСОБА_12 звертався до обвинуваченого за допомогою щоб останні допоміг вивезти рідних з окупації.

Суд враховує, що цивільним позивачем жодними належними та допустимими доказами розмір моральної шкоди в розмірі 10000 грн. не доведено.

Посилання представника позивача на те, що 10000 грн. це мінімальна моральна шкода, що слідує з судової практики, суд не бере до уваги, оскільки кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину моральних страждань, заподіяних потерпілій, фактичні обставини кримінального правопорушення, матеріальне положення обвинуваченого, який намагається влаштуватися на роботу, має малолітню дитину, виходячи з принців розумності та справедливості, то суд вважає можливим стягнути 8000,00 грн.

До обвинуваченого під час досудового розслідування було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, згідно з ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 18 квітня 2023 року з 10 години 30 хвилин до 24 травня 2023 року включно, з можливістю внесення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680,00 гривень, та покладено обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

21 квітня 2023 року ОСОБА_3 був звільнений з Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор» у зв`язку з внесенням застави в розмірі 53680,00 грн.

Прокурор вказав, до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді застави, після внесення застави під час досудового розслідування та розгляду справи в суді обвинувачений покладені на нього обов`язки не порушував, з`являвся за кожним викликом тощо.

Метою запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України не продовжувались, а тому при ухваленні вироку просив вирішити питання про повернення застави.

Строк дії ухвали та виконання зобов`язань сплив, до теперішнього часу відносно ОСОБА_3 не обиралися та не продовжувалися нові обов`язки та запобіжні заходи.

Відповідно до ст. 182 КПК України, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (у редакції Постанови КМУ від 18.01.2012 р. № 27) передбачений порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.

Враховуючи, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_3 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не порушувався, обов`язки покладені на ОСОБА_3 не продовжувались, після внесення застави під час досудового розслідування та розгляду справи в суді обвинувачений обов`язки не порушував, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає скасуванню, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю, після набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2023 року (справа № 336/1448/23, пр. № 1-кс/336/211/2023) накладено арешт на речові докази, з метою їх збереження.

Відповідно до ч. 4 ст.174, п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд скасовує арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2023 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні відсутні витрати на залучення експертів.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1ст. 190 КК України, ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі;

за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 3 (років) року обмеження волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 покарання у виді 3 (років) року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання; роботи.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_3 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту фактичного затримання з 18 квітня 2023 року з 10 години 30 хвилин до 21 квітня 2023 року, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_3 у вигляді застави скасувати та повернути заставу особам, які її вносили.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2023 року у розмірі 53680 гривень, внесену 21 квітня 2023 року заставодавцем за обвинуваченого ОСОБА_3 на спеціальний рахунок ТУ ДСА в Запорізькій області, - повернути заставодавцю, відповідно до ст. 182 КПК України, після набрання вироком суду законної сили.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 20108 (двадцять тисяч сто вісім) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Позов ОСОБА_11 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , матеріальну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 27420 (двадцять сім тисяч чотириста двадцять) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , моральну шкоду, завдану вчиненням кримінального правопорушення у розмірі 8000 (вісім тисяч) грн.

В іншій частині позову відмовити.

Арешт майна, застосований відповідно до ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 березня 2023 року (справа № 336/1448/23, пр. № 1-кс/336/211/2023) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- планшет фірми SAMSUNG TAB A8 в корпусі чорного кольору модель R9YE910YWKD, мобільний телефон марки Samsung Galaxy A53, IMEI НОМЕР_3 , блокнот із рукописними записами, банківські карти у кількості 13 штук - НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 , НОМЕР_13 , НОМЕР_14 , НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , які належать ОСОБА_13 , флешнакопичувач "Kіngston"64 GB; картридер для флеш-карток Angry Birds с флеш-картою MicroSD 4Gb; електронний ключ, флешносії мікро CD 16 GB, 128 GB, 2 GB, 4 GB, 32 GB, 8 GB, сім-карти з зазначеним кодом НОМЕР_17 , НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 ; тримач для сім карток з номерами мобільних телефонів : НОМЕР_23 , НОМЕР_24 , НОМЕР_25 , НОМЕР_26 , НОМЕР_27 , НОМЕР_28 , НОМЕР_29 , тримач картки з кодом НОМЕР_30 , повернути ОСОБА_3

DVD-R- диск який долучений до матеріалів кримінального провадження, довідка руху коштів по банківській картці НОМЕР_31 , яка перевипущена на НОМЕР_32 ; довідка руху коштів по банківській картці НОМЕР_5 , яка перевипущена на НОМЕР_33 , які містяться в матеріалах кримінального провадження - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 цього Кодексу.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1