УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003673 від 06.09.2023,

ВСТАНОВИЛА:

11 вересня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва поштовим зв`язком надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003673 від 06.09.2023, яке було виявлено та вилучено, як стверджує прокурор, 07.09.2023, під час проведення огляду місця події, за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 17-А, прибудинкова територія.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає про те, що у провадженні СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003673 від 06.09.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Зі змісту клопотання вбачається, що 06.09.2023 до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві надійшло звернення Народного депутата України ОСОБА_4 , про те, що за адресою: м. Київ, вул. Івана Франка, 17-А (з 1 по 6-й поверх), розташовані «Колл центри», де невстановлені особи шахрайським шляхом, із використанням електронно-обчислювальної техніки здійснюють заволодіння грошовими коштами громадян України та іноземних громадян.

Прокурор вказує, що 07.09.2023, на прибудинковій території поряд з будинком АДРЕСА_1 , проведено огляд місця події в ході якого виявлено та вилучено: 7 мобільних телефонів, а саме: мобільний телефон «Motorola» ІMEI1: НОМЕР_1 , ІMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , мобільний телефон «Alcatel» ІMEI1: НОМЕР_4 , ІMEI2: НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 , мобільний телефон «Motorola» темно-синього кольору, мобільний телефон «Redmi» ІMEI1: НОМЕР_7 , ІMEI2: НОМЕР_8 , мобільний телефон «Redmi» чорного кольору, мобільний телефон «Alcatel» чорного кольору, модель 5033Д, ІMEI1: НОМЕР_9 , ІMEI2: НОМЕР_10 , мобільний телефон «Alcatel» чорного кольору ІMEI1: НОМЕР_11 , ІMEI2: НОМЕР_12 , які поміщено до сейф пакету № RIC 2051627.

08.09.2023 старшим слідчим СВ Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_5 , винесена постанова про визнання вищевказаних предметів речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, з метою забезпечення подальшого повного, всебічного та об`єктивного розслідування вказаного кримінального провадження, з`ясування об`єктивної істини по справі, а також проведення оглядів, призначення та проведення криміналістичних експертиз, а також з метою збереження речового доказу, прокурор просить накласти арешт на вказане майно.

Прокурор ОСОБА_3 , будучи завчасно та належним чином повідомленим про час та дату судового розгляду, в судове засідання не з`явився. Жодних заяв або клопотань, в тому числі і про відкладення, від прокурора не надходило. При цьому слідчий суддя звертає увагу, що безпосередньо перед даним судовим засідання, слідчим суддею, розглядалось інше клопотання прокурора ОСОБА_3 про арешт майна в рамках даного кримінального провадження, однак після його закінчення, прокурор, будучи обізнаним про розгляд даного клопотання, залу судових засідань залишив, про причини неявки в це судове засідання суду не пояснив.

Крім того, слідчий суддя констатує, що, з невідомих для суду причин, стороною обвинувачення не надано суду контактних даних власників вилученого майна або їх представників, при цьому слідчий суддя вкрай обмежений у можливості відкладення розгляду даного клопотання на подальші дати з огляду на вимоги національного законодавства чинний КПК України передбачає скорочені строки для розгляду такої категорії клопотань, крім того, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, при цьому слідчий суддя вважає, що в даному випадку невиправдане затягування із розглядом поставлених перед слідчим суддею прокурором питань було б особливо чутливим для суспільства, адже вказані питання стосуються питання можливості обмеження особи у її праві власності, яке є одним з фундаментальних прав в сучасному суспільсті. З огляду на наведене, не вирішуючи клопотання прокурора по суті наперед, слідчий суддя вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність власників вилученого майна.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Так, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а тому суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

За змістом ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Як вбачається зі змісту клопотання та долучених до нього документів, Шевченківським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003673 від 06.09.2023.

При вирішенні питання про арешт, слідчий суддя зобов`язаний виходити із засад розумності, співмірності та доведенні обставин поза розумним сумнівом.

Відповідно до частини 1 та 3 статті 233 КПК України ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

При цьому, слідчий, прокурор має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину. У такому випадку прокурор, слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися з клопотанням про проведення обшуку до слідчого судді. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що імперативною за своєю дією є норма викладена у ч. 3 ст. 233 КПК України, відповідно до якої, якщо прокурор відмовиться погодити клопотання слідчого про обшук або слідчий суддя відмовить у задоволенні клопотання про обшук, встановлені внаслідок такого обшуку докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

В даному випадку прокурор стверджує, що майно вилучено 07.09.2023, на прибудинковій території поряд з будинком № 17-А по вулиці Івана Франка в м. Києві, під час проведення огляду місця події.

Разом з тим, зі змісту протоколу огляду місця події від 07.09.2023, копія якого долучена до клопотання прокурора вбачається, що мобільний телефон «Motorola» ІMEI1: НОМЕР_1 , ІMEI2: НОМЕР_2 , з сім-картою НОМЕР_3 , мобільний телефон «Alcatel» ІMEI1: НОМЕР_4 , ІMEI2: НОМЕР_5 з сім картою НОМЕР_6 , мобільний телефон «Motorola» темно-синього кольору, мобільний телефон «Redmi» ІMEI1: НОМЕР_7 , ІMEI2: НОМЕР_8 , мобільний телефон «Redmi» чорного кольору, мобільний телефон «Alcatel» чорного кольору, модель 5033Д, ІMEI1: НОМЕР_9 , ІMEI2: НОМЕР_10 , мобільний телефон «Alcatel» чорного кольору ІMEI1: НОМЕР_11 , ІMEI2: НОМЕР_12 , які поміщено до сейф пакету № RIC 2051627 були вилучені під час огляду будівлі, що знаходиться в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , всередині такої будівлі.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України, під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Разом з тим, ч. 2 ст. 237 КПК України, передбачає, що огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

При цьому зі змісту клопотання та долучених до нього матеріалів вбачається відсутність відомостей про те, що прокурор, або слідчий за погодженням із прокурором, невідкладно, після проникнення до будівлі, що знаходиться в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , проведення всередині такої будівлі огляду та вилучення речей, звернувся з клопотанням про проведення такого огляду до слідчого судді.

Враховуючи наведене слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором не доведено, поза розумним сумнівом, що зазначене у цьому клопотанні майно перебуває в сторони обвинувачення на законних підставах, що, в свою чергу, приводить слідчого суддю до висновку про недоведеність прокурором необхідності накладення арешту на таке майно із заявленою прокурором метою збереження речових доказів, адже, в разі вилучення майна у житлі чи іншому володінні особи, з порушеннями вимог ст. 233 КПК України, встановлені внаслідок такої процесуальної дії докази є недопустимими, а отримана інформація підлягає знищенню в порядку, передбаченому статтею 255 цього Кодексу.

Так, стаття 22 КПК України визначає, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності; сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Крім того, предмет клопотання про арешт майна повинен враховувати положення ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, за яким, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону та навести достатні підстави для обмеження такого права

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Приймаючи до уваги вищевикладене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003673 від 06.09.2023, не ґрунтується на вимогах закону та не підлягає задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИЛА:

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0003673 від 06.09.2023, яке вилучено 07 вересня 2021 року в ході проведення огляду будівлі, що знаходиться в дворі будинку за адресою: АДРЕСА_1 , всередині такої будівлі відмовити.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1