Справа № 409/2301/12
Провадження № 1-в/209/15/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 , ,

засудженого - ОСОБА_4

захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконфекренції в залі суду в м. Кам`янське клопотання заявника - засудженого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, -

ВСТАНОВИВ:

25.01.2024 на електронну адресу суду, через систему «Електронний суд» представник заявника ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до суду із клопотанням про звільнення засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку. На обрунтування клопотання адвокат ОСОБА_5 зазначає, що вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 191 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності. На підставі ст.ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання із випробуванням, із наданням йому іспитового строку на 3 роки та із покладенням на нього певних обов`язків. Даний вирок знаходиться на виконанні в Ірпінській КВІ з 27.04.2012, де ОСОБА_4 був поставлений на облік. Начальник Ірпінського МРВ КВІ (надалі - Інспекція) звернулася до суду із поданням, в якому просила скасувати звільнення від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_4 посилаючись на те, що останній ознайомлений з порядком і умовами відбування покарання та обов`язками покладеними на нього вироком суду. Засуджений ОСОБА_4 , в період іспитового терміну, не виконував покладені на нього вироком суду обов`язки, не з`являвся на виклики до Інспекції від 27.04.2012 та 07.05.2012, за домашньою адресою не проживає. Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2012 постановлено: - Подання задовольнити. - Скасувати у відношенні ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнення від відбування покарання із випробуванням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 та направити для відбування покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності, за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. - Оголосити розшук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 , виконання якого доручити Ірпінському МВ ГУ МВС України в Київській області. - ОСОБА_4 взяти під варту та утримувати в Київському СІЗО Держдепартаменту України з питань виконання покарань до набрання постановою законної сили. 30.11.2023 ОСОБА_4 було затримано та наразі останній знаходиться у ДУ «Київський слідчий ізолятор». Вважає, що в силу імперативних вимог ч. 1, 3 ст. 80 КК України, вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 станом на 04.12.2023 не може бути звернутий до виконання з огляду на наступні підстави. Так, з моменту набрання законної сили вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 до моменту затримання ОСОБА_4 пройшло більше 11 років, відтак вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 та Постанова від 16.07.2012 очевидно не може бути звернений до виконання після 22.02.2022 (дата, коли пройшло більше 10 років з моменту набрання законної сили Вироком від 21.02.2012), незалежно від того, чи ухилявся ОСОБА_4 від відбування покарання, чи ні, адже остаточний строк давності визначається шляхом додавання подвійної тривалості відповідного диференційованого терміну та часу ухилення від відбування покарання. Відтак затримання 30.11.2023 ОСОБА_4 , а тим паче - його подальше утримання в умовах фактичного позбавлення волі - позбавлене легітимної мети, тобто очевидно незаконне та невиправдане в очах стороннього та незацікавленого спостерігача. Щодо обгрунтування, що ОСОБА_4 ніколи не ухилявся від обов`язків, покладених на нього Вироком від 21.02.2012. Відповідно до відмітки щодо зареєстрованого місця проживання у паспорті ОСОБА_4 , останній з 23.08.2006 зареєстрований та частково проживав за місцем проживання своїх батьків, тобто за адресою: АДРЕСА_2 , про що було не лише повідомлено Інспекцію, але й остання мала відповідні документи про вказану адресу. Натомість, у Постанові від 16.07.2012 вказано, що ОСОБА_4 проживає у АДРЕСА_1 , за якою останній тимчасово проживав раніше. Начальник Ірпінського МРВ КВІ у своєму поданні зазначає, що засуджений ОСОБА_4 , в період іспитового терміну, не виконував покладені на нього вироком суду обов`язки, зокрема не з`являвся на виклики до Інспекції від 27.04.2012 та 07.05.2012, за домашньою адресою не проживає. По-перше, ОСОБА_4 і не міг з`явитися на виклики Інспекції, оскільки там не проживав. По-друге, Інспекція декілька разів відвідувала ОСОБА_4 за місцем його реального місця проживання, про що робила відповідні записи про його місце проживання. По-третє, ОСОБА_4 завжди підтримував зв`язок по телефону з представниками Ірпінського МРВ КВІ, які зазначали у телефонній розмові, що з`являтися до них не потрібно, а лише достатньо тримати з ними зв`язок. Підтвердженням того, що ОСОБА_4 пов`язував своє місце проживання та побутове життя з містом Біла Церква , є також витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, відповідно до якого ОСОБА_4 вів свою діяльність як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_3 та був зареєстрований з 27.07.2005. Надіслання лише двох викликів Інспекції від 27.04.2012 та 07.05.2012 на адресу, за якою ОСОБА_4 не проживав, свідчить про «формальний підхід» Ірпінського МРВ КВІ до перевірки місця проживання ОСОБА_4 . При цьому, представники Ірпінського МРВ КВІ не зв`язувалися у телефонному режимі з ОСОБА_4 з метою встановлення його місця проживання, не встановили та не перевірили реальну адресу проживання останнього, при цьому маючи у розпорядженні його документи, зокрема паспорт з відміткою про його місце проживання та відповідні бази даних. Станом на дату подання цього клопотання, відповідно до відповіді Ірпінського міського суду Київської області №01-17/193 від 13.12.2023, кримінальна справа № 1013/6465/2012 знищена згідно Акту № 23 від 31.08.2023 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду. Оригінал постанови по даній справі знаходиться в архіві Ірпінського міського суду Київської області. Крім того, відповідно до відповіді Бучанського РВ №2 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 26.12.2023, у зв`язку з військовою агресією російської федерації та неможливістю вивезення з підрозділу в безпечне місце архівних номенклатурних та особових справ засуджених/правопорушників, колишнім керівником відділу було прийнято рішення про їх знищення. Таким чином, перевірити, які саме заходи вживалися Інспекцією не являється можливим, оскільки матеріали даної кримінальної справи знищені. Жодних доказів про виклики ОСОБА_4 до Інспекції та його відсутності за місцем проживання немає. Однак, місце реєстрації ОСОБА_4 з 23.08.2006 по даний час органам КВІ повинно було бути відомим з наявних у матеріалах справи документах, доступних для них реєстрів та інформації відповідних органів. Таким чином, докази, які свідчать про ухилення ОСОБА_4 від покладених на нього Вироком від 21.02.2012 обов`язків, відсутні. Жодного іншого вироку щодо ОСОБА_4 ухваленого після 21.02.2012 - не існує. Процесуального статусу підозрюваного чи обвинуваченого в рамках інших кримінальних проваджень ОСОБА_4 не набував. Злочин, за який його було засуджено не відноситься до категорії злочинів проти миру та безпеки людства, передбачених статтями 437-439 і частиною першою статті 442 КК України, або злочинів пов`язаних із катуванням, передбачених ч. 3 ст. 127 КК України. З огляду на вказане, відсутні підстави для обчислення строку давності виконання вироку не з дня набрання вироком законної сили, тобто з 16.07.2012 або віднесення вказаного покарання до таких, щодо яких не застосовуються строки давності виконання покарань. З 24.02.2022 ОСОБА_4 добровільно пішов до лав Збройних Сил України і наразі є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 . За період несення військової служби, відповідно довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 28.07.2022 №17, 30.04.2022 близько 0 год. 15 хв. під час виконання бойового завдання по захисту суверенітету та територіальної цілісності України в АДРЕСА_4 , внаслідок ворожого ракетного обстрілу, переміщуючись в укриття, сержант ОСОБА_4 отримав акустичну баротравму, яка сталась від час виконання обов`язків військової служби, в районі бойових дій, пов`язана із захистом батьківщини. Відповідно до службової характеристики, наданої військовою частиною НОМЕР_1 , що за час несення військової служби в військовій частині НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 зарекомендував себе зразково, як здатний нести вартову службу і виконувати бойові завдання. Закріплену зброю, боєприпаси i засоби індивідуального захисту утримує у чистому, справному стані. За період служби зарекомендував себе з позитивної сторони, у професійному відношенні підготовлений добре, дисциплінований, бере на себе відповідальність. Невпинно працює над вдосконаленням своїх навичок. Позитивний, комунікабельний, принциповий, стійкий до стресу, наполегливий у вирішенні складних завдань, не уникає складнощів. Користується авторитетом у особового складу. З початком повномасштабної збройної агресії проявив громадянську позицію, добровільно прибувши на службу. Має досвід командування підрозділом під час бойових дій. Правильні висновки робити вміє. Здатний критично оцінювати свою діяльність. За час несення військової служби в військовій частині НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 був відзначений: - медаллю Командувача Сил територіальної оборони Збройних сил України "За вірну службу" 3 ступеня; - медаллю Командувача Сил територіальної оборони Збройних сил України "За вірну службу" 2 ступеня; - медаллю Київської міської ради " Честь Слава Держава ". До адміністративного стягнення за вчинення корупційного або військового правопорушення не притягувався. Враховуючи вищевикладене, вважаємо, що ОСОБА_4 не переховувався і не ухилявся від покладених на нього Вироком від 21.02.2012 обов`язків, а навпаки виявив свою громадянську позицію, про що безпосередньо свідчать його дії та вчинки. Таким чином, відповідно до вимог ст. 80 КК України ОСОБА_4 підлягає звільненню від відбування міри покарання, у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, передбаченого Вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 та Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2012 у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Прокурор в судовому засіданні щодо задоволення клопотання не заперечувала, надала суду письмові пояснення, в яких зазначила, що обчислення строку давності виконання вищезазначеного вироку, а саме 10 років починається з 21.02.2012 і закінчується 21.02.2022. Відповідно до вимоги відділу оперативної інформації станом на 09.02.2024 ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності не притягувався, що свідчить про виправлення засудженого, втрату ним суспільної небезпечності, і застосування покарання не матиме належного карального і попереджувально-виховного впливу. Таким чином, строк давності виконання вироку щодо ОСОБА_4 не переривався і формально минув, що відповідає положенням пункту 4 частини першої статті 80 КК України. Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється закінчення встановлення в законі строків з дня вступу обвинувального вироку в законну силу, у зв`язку з чим засуджений звільняється від виконання призначеного судом покарання. З огляду на викладене, сторона обвинувачення вважає за можливе звільнення засудженого ОСОБА_4 від відбування покарання в зв`язку зі спливом строку давності виконання обвинувального вироку.

Засуджений ОСОБА_4 та його захисник - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили суд його задовольнити.

Дослідивши матеріали клопотання, оглянувши матеріали кримінального провадження, з`ясувавши думку учасників справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів вбачається, що вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 191 КК України до 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності. На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання із випробуванням, із наданням їй іспитового строку на 3 роки та із покладенням на нього певних обов`язків. Вказаний вирок суду набрав законної сили 07 березня 2012 року.

Даний вирок знаходився на виконанні в Ірпінській КВІ з 27.04.2012, де ОСОБА_4 був поставлений на облік.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2012 р., скасовано у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнення від відбування покарання із випробуванням за вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 21.02.2012 та направлено для відбування покарання, у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права займати керівні посади на підприємствах усіх форм власності, за скоєння злочину, передбаченого ч. 4 ст. 191 КК України. Оголошено розшук ОСОБА_4 , виконання якого доручити Ірпінському МВ ГУ МВС України в Київській області.

30.11.2023 ОСОБА_4 було затримано та наразі останній знаходиться у ДУ «Київський слідчий ізолятор».

26 грудня 2023 року, захисником засудженого ОСОБА_4 - адвокатом ОСОБА_7 подано апеляцію на постанову Ірпінського міського суду Київської області від 16.07.2012 р.

Згідно вимог п. 3 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за нетяжкий злочин, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Згідно з ч. 3 ст. 80 КК України, перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого від відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені п.п. 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються.

Згідно з ч. 4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у ч. 1 та ч. 3 цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

Отже, ст. 80 КК України застосовується у разі, якщо у встановлений законом строк вирок суду не був виконаний за умови, що засуджений не ухилявся від його відбування покарання, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності, та до закінчення строку виконання вироку не вчинив нового злочину, що є підставою для переривання строку давності.

Стаття 80 КК України передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Положення ст. 80 КК України свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК України передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

За ч. 2 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд забезпечує однакове застосування норм права судами різних спеціалізацій у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом

У постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі N 201/604/20 сформульовано висновок про те, що ст. 80 КК України окреслює нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання. Засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання. Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Під ухиленням від відбування покарання розуміють умисні дія або бездіяльність засудженого, спрямовані на невиконання покарання.

Ухилення від відбування покарання, як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку, є особливим юридичним фактом, який може бути підтверджений лише обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання (постанова Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі N 5-324кс15).

Єдиною та безумовною підставою для визнання особи такою, що ухиляється від виконання покарання, призначеного їй за вироком суду, є лише наявність обвинувального вироку суду, яким особа буде визнана винною саме в ухиленні від відбування покарання.

У той же час, відомостей щодо притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за вчинення інших кримінальних правопорушення немає, що підтвердила прокурор та надала суду довідку № 149 від 08.02.2024 р.

Відповідно до приписів ст. 152 КВК України закінчення строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення від відбування покарання.

Підстава для звільнення від відбування покарання у відповідності до положень ст. 80 КК України складається з трьох обов`язкових елементів:

1) закінчення (сплив) строків давності виконання обвинувального вироку;

2) не ухилення особи від відбування призначеного їй покарання;

3) не вчинення нею нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливого тяжкого.

З огляду на викладене, враховуючи, що вирок Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 стосовно ОСОБА_4 за ч.4 ст. 191 КК України набрав законної сили 07.03.2012, перебіг давності виконання вироку не зупинявся та не переривався, з дня набрання вироком законної сили минуло більше десяти років, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 80 КК України, суд вважає, що засудженого необхідно звільнити від відбування покарання у зв`язку із закінченням строку давності виконання вироку.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 539 КПК України, ст. 152 КВК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заявника - засудженого ОСОБА_4 та його представника адвоката ОСОБА_5 про звільнення засудженого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного йому вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання, призначеного вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21.02.2012 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 191 КК України, у зв`язку з закінченням строку давності виконання обвинувального вироку.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1