печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника-адвоката ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказане клопотання обґрунтовано тим, що Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000629 від 2 травня 2023 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 України.

Згідно даних досудового розслідування, що солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , 25 березня 2023 року під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану незаконно ухилитися від проходження військової служби та вирішив провести час на власний розсуд.

Реалізуючи свій умисел, солдат ОСОБА_5 , в порушення вказаних вище нормативно-правових актів, діючи з прямим умислом, в порушення вимог ст. ст. 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 2, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України та ст. ст. 1, 2, 3, 6, 23, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою самовільного залишення місця служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, за відсутності законних підстав та поважних причин, діючи в умовах воєнного стану, 25 березня 2023 приблизно о 21:00, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та до 9 липня 2023 року, без поважних причин, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

9 липня 2023 року об 11:10 год. солдата ОСОБА_5 , у порядку передбаченому ст. 208 КПК України, біля будинку № 21 по вул. Магістратська у м. Суми, затримано за підозрою у вчиненні злочину, про що складено відповідний протокол.

10 липня 2023 року солдату ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Прокурор посилаючись на те, що ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, за яке передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, що дає достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, просив клопотання задовольнити та застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання, мотивуючи тим, що в силу вимог ст. 24 ЗУ «України «Про військовий обов`язок і військову службу» ОСОБА_7 не є військовослужбовцем та не є суб`єктом злочину ст. 407 КК України, тобто відсутній склад злочину, у зв`язку з чим просили відмовити у застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши думку прокурора, пояснення захисника та підозрюваного, дослідивши клопотання та долучені до нього документи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Так, Територіальним управлінням Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000629 від 2 травня 2023 року за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_5 підозрюється органом досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, що полягає у самовільному залишення військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, однією з підстав є саме обґрунтованість підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, яка, власне, випливає зі змісту процесуального рішення повідомлення про підозру.

Наявність обґрунтованою підозри є умовою законності застосування запобіжного заходу.

Згідно з ч. 1 ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: 1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; 2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; 3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Тобто, на момент повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення повинно бути зібрано достатньо доказів, які вказують на те, що суспільне небезпечне діяння містить склад конкретного кримінального правопорушення.

Так, за диспозицією ч. 5 ст. 407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду сторонам відповідно до ст. 22 КПК України забезпечено право щодо змагальності та свободи, в подані ними своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у відповідності до положень ст. 92 КПК України, покладається на сторону обвинувачення.

Об`єктивна сторона складу даного кримінального правопорушення, воно може виражатися у діях - самовільному залишенні військової частини або місця служби, або в бездіяльності - нез`явлення вчасно на службу без поважних причин

Разом з тим, поняття військова частина слід розуміти територію військової частини, межі якої можуть і не позначатися огорожею, але зазвичай визначаються наказом командира частини з ілюстрацією їх на плані (схемі).

Так, з матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_5 був призваний на військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_2 . Строку службу проходив у ВЧ НОМЕР_2 (а.с. 17).

Разом з тим, даних, щодо вибуття ОСОБА_5 з військової частини НОМЕР_2 та де саме проходив військову службу останній після направлення до ВЧ НОМЕР_2 , чи було доведено до відома останнього межі військової частини стороною обвинувачення не надано, зокрема військового квитку та обліково-послужної картки, до матеріалів клопотання не долучено та інших відомостей в судовому засіданні слідчому судді не надано.

Таким чином, стороною обвинувачення достатніх даних для підозри, які б у своїй сукупності доводили вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення не зібрано.

Зокрема, за твердженнями викладеними у клопотанні, 16 березня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 308 від 16 березня 2023 року (по стройовій частині), солдата ОСОБА_5 призначено на посаду солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу цієї ж військової частини та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення. Однак ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді солдата резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , 25 березня 2023 року під час проходження військової служби вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, без дозволу командування та поважних причин, в умовах воєнного стану незаконно ухилитися від проходження військової служби та вирішив провести час на власний розсуд.

З листа за підписом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 за №7/2/2465 від 23.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_5 04.05.2022 року призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 до військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до витягу з наказу № 308 від 16.03.2023 року командира ВЧ НОМЕР_1 , на підставі витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 № 75 від 15.03.2023 року, військовий квиток № НОМЕР_4 солдата ОСОБА_5 призначили солдатом резерву взводу резерву солдатського складу роти резерву солдатського складу.

В силу п.109 Положення №1153/2008 вибуття до нового місця служби військовослужбовця здійснюється після надходження витягу з наказу відповідного командира (начальника) військової частини про призначення, в тому числі доведеного технічними засобами передачі документованої інформації. Виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини має відбутися після здавання посади, але не пізніше ніж через місяць від дня одержання військовою частиною зазначеного витягу з наказу або іншого письмового повідомлення про переміщення по службі військовослужбовця.

Разом з тим, в матеріалах інформація стосовно надання припису про вибуття військовослужбовця НОМЕР_2 ОСОБА_5 та здачі посади для подальшого проходження військової служби у ВЧ НОМЕР_3 - відсутня.

Що ставить під сумнів правовий статусу ОСОБА_5 , як військовослужбовця, підтвердження про прийняття до штату та до виконання обов`язків у військовій частині НОМЕР_3 , та подальшого його належного-правового вибуття та зарахування у розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 згідно наказів.

Як вбачається зі змісту клопотання та підозри, що ОСОБА_5 проходить військову службу за призовом під час мобілізації, однак з долучених до клопотання матеріалів свідчать що, останній призваний ІНФОРМАЦІЯ_4 у добровільному порядку, що підтверджується повідомленням № 1389 від 19.04.2023 року, довідкою-доповідь від 27.03.2023 року за 1029 та анкетою ОСОБА_5 (а.с. 17-18, 22-25).

Відповідно до ч. 2 ст. 2. ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.

Згідно пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, з громадянами, які добровільно вступають на військову службу, укладається контракт згідно з додатками 1 і 2.

Разом з тим, стороною обвинувачення підстави проходження військової служби ОСОБА_5 до матеріалів клопотання та в судовому засіданні не надані.

Крім того, згідно пункту 2 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.

Однак, до матеріалів клопотання та в судовому засіданні документу, що підтверджує статус військовослужбовця не надано.

Більш того, згідно відповіді № 2461 від 10.07.2023 року копії військового квитка, паспорта, ідентифікаційного коду у військовій часині НОМЕР_1 відсутні, зокрема як зазначив прокурор в судовому засіданні, що матеріали особової справи або її копії у ВЧ НОМЕР_1 теж відсутні (а.с. 61).

Тобто, відомості про те, що ОСОБА_5 проходив службу у ВЧ НОМЕР_1 та знаходився у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , на правових підставах відсутні.

Проте, стороною обвинувачення доказів на спростування вказаних обставин, слідчому судді не надано.

Таким чином, слідчому судді не було надано достатніх доказів, які свідчать наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, оцінюючи доводи щодо існування ризиків, передбачених п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, надходить до наступного.

Так, в обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилається на існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Зокрема, доказами на обґрунтування ризику можуть бути зокрема фактичні знищення, ховання або спотворення будь-якої з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; показання свідків, про намір підозрюваного вчинити дії особи, спрямовані на знищення, схов або спотворення важливих для слідства речей чи документів, спроба підозрюваної особи вчинити дії направлені на знищення доказів - підтверджені документально; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні - підтверджені документально; документи, підтверджуючі, що підозрюваний вчиняв подібні дії у минулому, показання свідків, дані про особу, підтверджуючі його протиправну поведінку; інформація про притягнення особи до кримінальної відповідальності або до адміністративної відповідальності, інформація про кримінальні зв`язки особи; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - підтверджене документально; необхідні докази того, що особа вчиняє якісь конкретні дії, направлені на створення перешкод правосуддю; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується; документами, довідками про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.

Так, до матеріалів клопотання долучено лише копії протоколів допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 07.07.2023 року, з яких вбачається що 25.03.2023 року під час проведення вечірньої перевірки особового складу 5 роти 1 взводу ВЧ НОМЕР_1 було виявлено відсутність солдата резерву взводу резерву солдатського складу роии резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , після цього було повідомлено командира ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_12 про факт самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 , без поважних на те причин.

Однак, в матеріалах клопотання відсутні дані та в судовому засіданні не надані про те, що підозрюваний ОСОБА_5 взагалі розшукувався органами досудового розслідування у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, а також до матеріалів провадження не приєднано документи, які свідчать про те, що підозрюваний переховується і його місце знаходження невідоме, а саме: відомості про підозрюваного, його зв`язки і місця можливого перебування, підтвердження про отримання підозрюваним повістки про виклик (у порядку ст. 133 КПК України), довідки (міграційної служби, прикордонної служби), інших слідчих (розшукових), негласних слідчих (розшукових) дій, які було проведено з метою встановлення місця знаходження підозрюваного, що свідчили б про факт відсутності в сторони обвинувачення доказів про переховування ОСОБА_5 від органів досудового розслідування суду.

Відповідно до ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.

Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Здійснення розшуку підозрюваного може бути доручено оперативним підрозділам.

Між тим, в судовому засіданні стороною обвинувачення не надано постанови про оголошення у розшук ОСОБА_5 та даних про наявність оперативно-розшукової справи відповідної категорії, наявність відповідної облікової картки про розшук особи та дані щодо вжиття оперативним підрозділом заходів, для встановлення його місцезнаходження, про які щомісячно письмово інформується слідчий.

Разом з тим, ризики потрібно оцінювати з посиланням на ряд факторів, які можуть або підтвердити існування такого ризики, однак в даному випадку сторона обвинувачення обмежилась загальним перерахунком ризиків без їх належного обґрунтування, що свідчить про їх недоведеність та що носить формальний підхід до досягнення мети застосування запобіжного заходу.

Більш того, слідчим суддею надано стороні обвинувачення можливість та роз`яснено право на відкладення судового засідання на іншу дату з метою належної підготовки до судового засідання, однак сторона обвинувачення відмовилась та прокурор заявив клопотання про продовження розгляду клопотання за наявними матеріалами, які містяться в клопотанні, що в свою чергу свідчить про відсутність фактичних заперечень та підтвердження вказаних обставин.

На підставі наведеного, слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слід зазначити, що згідно приписів ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді висновки за результатами розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись статтями 177, 178, 194, 372 КПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1