Справа №949/2154/23
Провадження №1-кс/949/405/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2023 року слідчий суддя Дубровицького районного суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування №0000254, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 240-1 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням про накладення арешту щодо каміння, ззовні схожого на бурштин, яке упаковане до спеціальних пакетів "Національна поліція України" під номерами WAR1781128, WAR1781273, WAR1781287, WAR1781132, WAR1781127, SUD2083988 та на 3 лампочки із наявним там нашаруванням, які упаковано до спеціального пакету "Національна поліція України" KIV2107461, які були виявлені та вилучені в ході обшуку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарстві за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташовані на земельній ділянці :01:003:0294 по АДРЕСА_1 , які знаходяться на відповідальному зберіганні в кімнаті зберігання речових доказів ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області за адресою: м. Дубровиця вул. Воробинська, 25а Сарненського району.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні слідчого відділення ВП №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000254 від 30 серпня 2023 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 240-1 КК України.

Вказує на те, що в ході проведення досудового розслідування в рамках кримінального провадження №0000079 від 15 березня 2023 року по факту збуту наркотичних речовин громадянином ОСОБА_6 встановлено, що останній отримував від невстановлених осіб наркотичні засоби, які в подальшому збував серед споживачів.

У ході обшуку в житловому будинку, надвірних будівлях та господарстві за місцем проживання ОСОБА_5 , що розташовані на земельній ділянці :01:003:0294 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено каміння, ззовні схоже на бурштин, а також було виявлено 3 лампочки із наявним там нашаруванням.

Слідчий вважає, що вилучені в ході обшуку каміння, ззовні схоже на бурштин та 3 лампочки із наявним там нашаруванням, які є предметами даних правопорушень, а також є речовими доказами, можуть містити на собі сліди вчинення злочину.

Тому, у клопотанні слідчий ставить питання про накладення арешту на вказане майно з метою збереження речових доказів, оскільки вилучене майно та засоби можуть містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення та в майбутньому можуть бути використані для доведення вини осіб, які незаконно збували наркотичні засоби та зберігали бурштин.

Дослідивши зміст та матеріали клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.

Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, який застосовується на підставі ухвали слідчого судді, постановленої згідно з вимогами ст.ст. 170 - 173 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Тобто, для можливості застосування у кримінальному провадженні будь-якого заходу забезпечення обов`язковому доведенню підлягають одночасно всі наведені обставини. При цьому не доведення попередньої обставини виключає необхідність встановлення усіх наступних.

Частиною 1 ст. 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Встановлено, що в рамках досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000254, внесеному до ЄРДР 30 серпня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , в ході якого у вказаному помешканні було виявлено і вилучено каміння, ззовні схоже на бурштин, яке упаковане до спеціальних пакетів "Національна поліція України" під номерами WAR1781128, WAR1781273, WAR1781287, WAR1781132, WAR1781127, SUD2083988 та на 3 лампочки із наявним там нашаруванням, які упаковано до спеціального пакету "Національна поліція України" KIV2107461, про що складено протокол обшуку від 30 жовтня 2023 року.

Водночас, у вказаному протоколі обшуку зазначено, що обшук проводився з метою виявлення наркотичних та психотропних речовин.

У відповідності до вимог ст. 236 КПК України, при обшуку слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном

Згідно ч. 1 ст. 167, ч. 5 ст. 171 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Частина 2 ст. 168 КПК України передбачає, що під час обшуку може здійснюватися тимчасове вилучення майна.

Разом з тим, ч. 2 ст. 171 КПК України передбачено, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

У поданому слідчим клопотанні, а саме у його прохальній частині, відсутня дія, яку має вчинити слідчий суддя в результаті розгляду клопотання, а лише проведено слідчим перелік вилученого майна та його місцезнаходження.

Крім того, перелік вилученого майна, що міститься у прохальній частині клопотання, слідчим не конкретизований, а саме не зрозуміло, яке саме нашарування міститься в 3 лампочках та яке відношення дані лампочки мають до кримінального провадження, а також не конкретизовано відомості щодо каміння, схожого на бурштин, зокрема, його вага та наявність індивідуальних характеристик такого майна.

Як підсумок, вказаний перелік майна не містить чіткої конкретизації та ідентифікації, що надає можливість відрізнити його від іншого аналогічного майна.

Так, не конкретизація вилученого майна, об`єктивно позбавляє слідчого суддю можливості надання судження доцільності його арешту для досягнення дієвості кримінального провадження у відповідності до ч. 1 ст. 131 КПК України та унеможливлює доведення слідчим того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання в права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого.

Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею за участю власника майна.

Однак, слідчим не зазначено в клопотанні контактні дані власника майна (номеру телефону, адреси електронної пошти), з урахуванням визначеного ст. 172 КПК України стислого строку розгляду клопотання, що виключає надіслання повідомлення поштою, фактично позбавляє слідчого суддю можливості дотримання вимог ст.ст. 22, 24-28, 172 КПК України.

До того ж, з клопотання слідчого про арешт майна та доданих до нього документів не зрозуміло, який вид арешту майна (у вигляді заборони або обмеження права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) слідчий просить застосувати в даному випадку.

Також у тексті клопотання не вказана конкретна підстава і мета арешту вилученого майна, а також відповідне обґрунтування необхідності арешту майна та яке має бути виконане завдання у зв`язку з накладенням арешту на вилучене майно.

Так, слідчий зазначає у клопотанні про те, що вилучене майно "може містити на собі сліди вчинення кримінального правопорушення" та що "для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного факту, а також для збереження речових доказів, вважається доцільним арештувати вилучене майно".

Однак, слідчий не зазначає дані, які підтверджують таке важливе доказове значення майна для кримінального провадження та не надає в підтвердження цьому відповідних доказів чи процесуальних документів.

При цьому, посилаючись на норми ч. 2 ст. 170 КПК України, слідчий вказує мету арешту, а саме для збереження речових доказів. Проте слідчий не обґрунтовує таку заявлену мету арешту з урахуванням відповідної частини ст. 170 КПК України, з огляду на те, що кожна із частин 3-6 ст. 170 КПК України встановлює вимоги в залежності від конкретної заявленої мети такого арешту (п. 1-4 ч. 2 цієї статті).

Так, ч. 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, що передбачає збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Зокрема, слідчим додано до клопотання постанову про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження від 31 жовтня 2023 року, де вилучені каміння, ззовні схоже на бурштин та упаковане в спеціальні пакети та 3 лампочки із наявним там нашаруванням, які упаковані до спеціального пакету приєднані до кримінального провадження №0000254 в якості речового доказу.

Проте, вказана постанова про визнання та приєднання речових доказів до кримінального провадження не містить будь-якого обґрунтування належності переліченого у ній майна до критерію речових доказів.

Аналізуючи дану постанову можна ствердно зазначити, що остання є формальною, складається із чотирьох абзаців, перші два з яких містять відомості про перебування у провадженні слідчого відділення кримінального провадження №0000254 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 240-1 КК України та кримінального провадження №0000079 по факту збуту наркотичних засобів без будь-якого обґрунтування взаємозв`язку вказаних кримінальних проваджень, у третьому абзаці зазначається про хід проведення обшуку, не конкретизуючи при цьому якого саме і коли та у четвертому абзаці, як підсумковому, слідчий вказує, що вилучені речові докази мають значення для встановлення фактичних обставин справи.

Таким чином, залишається незрозумілим, яким чином слідчий прийшов до висновку, що вилучене майно відповідає критеріям речового доказу, оскільки жодних об`єктивних даних, які б підтверджували, що дане майно зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин вчинення кримінального правопорушення, передбаченого як ч. 2 ст. 307, так і ч. 1 ст. 240-1 КК України як зі змісту клопотання, так і з наданих до нього матеріалів, таких як витягу з ЄРДР, протоколу обшуку та постанови про визнання та приєднання речових доказів, слідчий суддя не вбачає.

Отож, зважаючи на вищевикладене, слідчий суддя вважає, що на підтвердження вказаних у ньому обставин, слідчим та прокурором, який погодив дане клопотання, фактично допущено формалізм при складанні клопотання про арешт майна та подачі до нього доказів.

Згідно із ч. 1 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими КПК України.

Також згідно з ч. 2 ст. 22 КПК України сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 22 КПК України суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 ст. 26 КПК України передбачено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Тому, враховуючи принцип диспозитивності, саме на особу, яка звертається до слідчого судді із відповідним клопотанням, покладається обов`язок довести свої вимоги.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків та, в даному випадку, не може збирати/витребовувати докази з власної ініціативи.

Всупереч принципу диспозитивності і обов`язку доводити обставини саме особою, яка ініціює перед слідчим суддею розгляд відповідного клопотання, слідчий свої вимоги належними і допустимими доказами не підтвердив.

Слідчий також не скористався своїм правом з`явитись в засідання і заявити відповідні клопотання слідчому судді та/або долучити додаткові докази, а подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Частиною 3 ст. 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без дотримання вимог ст. 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Слідчий суддя за таких обставин приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна прокурору для усунення недоліків, надавши для цього строк протягом 72 годин з моменту отримання копії цієї ухвали.

При повторному зверненні з клопотанням про арешт майна слідчому необхідно усунути вказані недоліки, та навести необхідне обґрунтування такого арешту.

Слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити прокурору право звернення до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, відповідно до вимог ст. 171 КПК України у встановленому порядку та з урахуванням ст. 117 КПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 170-172, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ Відділення поліції №1 Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна по матеріалах досудового розслідування №0000254, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 серпня 2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 та ч. 1 ст. 240-1 КК України повернути прокурору Дубровицького відділу Сарненської окружної прокуратури ОСОБА_4 для усунення недоліків, що зазначені у цій ухвалі, протягом сімдесят двох годин з моменту отримання копії даної ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: підпис.

Згідно з оригіналом.

Суддя Дубровицького

районного суду: ОСОБА_1