ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3423/23 Справа № 207/5305/21 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000534 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська, який зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає у АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого, останній раз:

- 04 вересня 2020 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 186, ст.ст. 75, 76 КК України до 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_4

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 16 листопада 2023 року .

Судом першої інстанції встановлено, що продовжують існувати визначені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, впливати в не передбачений законом спосіб на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

В апеляції:

- обвинувачений ОСОБА_4 просить змінити йому запобіжний захід. Вказує, що він перебуває під вартою з 02 жовтня 2021 року за вчинення кримінального правопорушення, якого не вчиняв.

- захисник ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В обґрунтування вказує, що прокурор не довів наявність обставин, які свідчать про продовження існування визначених ст. 177 КПК України ризиків. Крім того вказує, що суд не прийняв до уваги міцність соціальних зв`язків обвинуваченого ОСОБА_4 , його репутацію, відсутність відомостей про недотримання обвинуваченим умов застосованих до нього раніше запобіжних заходів.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, які просили задовольнити апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , суд першої інстанції належним чином врахував обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

При продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання його під вартою, а також продовження існування ризиків впливати в не передбачений законом спосіб на потерпілого та свідків, переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_4 раніше судимий за вчинення злочину проти власності, у даній справі обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, скоєного в період іспитового строку, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, не працює, шлюб розірвано, не проживає за місцем реєстрації, тобто не має міцних соціальних зв`язків, на даний час у кримінальному провадженні не допитані свідки та інший обвинувачений, а отже продовжують існувати ризики того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цього обвинуваченого ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинуваченого від суспільства.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказують захисник та самий обвинувачений, не забезпечать належної його процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, обрання судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Що стосується посилання обвинуваченого ОСОБА_4 на те, що його провина в інкримінованому злочині ще не доведена, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованому злочині, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, тому апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Однак при цьому колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на тривалість розгляду даного кримінального провадження і вжити заходів щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_4 та захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000534 про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3