У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8932/23

№ 1-кп/183/1704/23

18 грудня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представників потерпілих ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

розглянув у підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000372 від 26.04.2023стосовно:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чита Російської Федерації, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого на посаді начальника автомобільної служби логістики військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні "капітан", зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

01.08.2023 до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, підготовче судове засідання по якому відповідно до вимог ст. 314 КПК України було призначено на 03.08.2023, однак не було проведено, тому підготовче судове засідання проведено 18.12.2023.

В підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 вважала за необхідне призначити обвинувальний акт до судового розгляду, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам кримінального процесуального закону, угода з обвинуваченим не укладалася, підстав для закриття провадження, повернення обвинувального акта прокурору чи направлення обвинувального акта до відповідного суду для визначення підсудності немає.

Крім того, в підготовчому судовому засіданні прокурор подала клопотання про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання на 60 днів, мотивуючи свою позицію тим, що ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які враховувалися слідчим суддею при обранні та судом при продовженні ОСОБА_10 запобіжного заходу не змінилися та продовжують існувати, нових обставин для зміни запобіжного заходу стосовно обвинуваченого не з`явилося, тому продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 необхідне для забезпечення розгляду кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник ОСОБА_9 , кожен окремо, не заперечували проти продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання.

Одночасно захисник ОСОБА_9 заперечував проти призначення кримінального провадження до розгляду, вважаючи, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, у зв`язку з чим заявив клопотання про повернення обвинувального акта прокурору. Свою позицію захисник мотивував тим, що в обвинувальному акті має місце невірне зазначення анкетних даних ОСОБА_10 в частині надання інформації про те, що він не має на утриманні малолітніх дітей. Ця інформація не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_10 має на утриманні рідного неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_11 від 29.05.2007 року, серії НОМЕР_2 , що було видано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області.

Також на думку захисника є всі підстави вважати, що обвинувальний акт дуже спотворено відображає об`єктивну та суб`єктивну сторону інкримінованого ОСОБА_10 злочину.

Це стало наслідком формального підходу до розслідування (зокрема, проведення слідчого експерименту без участі одного учасника дорожньо-транспортної пригоди, надання доводам водія ОСОБА_12 більшого приорітету, ніж доводам ОСОБА_10 , повного ігнорування прав обвинуваченого, не проведення об`єктивної автотехнічної експертизи швидкості руху автомобіля ОСОБА_10 із застосуванням трьох методів: визначення швидкості по довжині слідів, визначення швидкості шляхом застосування закону збереження кількості руху, визначення швидкості виходячи з отриманих деформацій. Внаслідок цього, відомості обвинувального акта про те, що ОСОБА_10 на момент дорожньо-транспортної пригоди рухався зі швидкістю 121,4 км/год. є належним чином не підтвердженими.

Формула обвинувачена занадто формалізована. Містить в основному стандартні загальні юридичні формулювання злочину «порушення правил безпеки дорожнього руху», з якої складається хибна уява, що виключно обвинувачений ОСОБА_10 порушив правила дорожнього руху під час дорожньо-транспортної пригоди.

Натомість, в обвинувальному акті немає жодних відомостей про те, що водій ОСОБА_12 здійснюючи розворот на зустрічній смузі руху не надав переваги у русі водію ОСОБА_10 , чим порушив наступні пункти Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

10.4 Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Також в обвинувальному акті не відображено, що першопричиною цієї дорожньо-транспортної пригоди були дії водія ОСОБА_12 , який порушив вищезазначені правила дорожнього руху під час виконання розвороту на трасі, не давши дорогу зустрічному транспортному засобу водія ОСОБА_10 , фактично різко перекривши рух по дорозі своїм великогабаритним автомобілем та спровокувавши цю дорожньо-транспортну пригоду.

Також в обвинувальному акті відсутня інформація, що водій ОСОБА_12 після того, як вчинив дорожньо-транспортну пригоду намагався покинути місце пригоди, перемістив свій транспортний засіб, перешкоджав збереженню слідів пригоди, не вжив заходів надання домедичної допомоги потерпілим, чим порушив такі пункти Правил дорожнього руху:

2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний:

а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди;

б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил;

в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди;

г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я;

ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті "г" пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди;

д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських;

е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди;

є) до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).

Вказані доводи підтверджуються схемою місця дорожньо-транспортної пригоди та кольоровими фотографіями з місця дорожньо-транспортної пригоди, на яких чітко видно, що автомобіль водія ОСОБА_12 перебуває у заїзному кармані на відстані близько 30 метрів від місця дорожньо-транспортної пригоди.

Також, органами слідства не були відібрані з цього приводу пояснення водія ОСОБА_12 , слідчий експеримент на місці дорожньо-транспортної пригоди проходив без участі водія ОСОБА_12 , що ставить під сумнів його об`єктивність.

Отже, зазначає захисник, викладені в обвинувальному акті фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, та формулювання обвинувачення, не відповідають дійсності, оскільки не підтверджені належними, допустимими й достовірними доказами.

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав позицію свого захисника у повному обсязі.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акту прокурору, вважаючи його необґрунтованим.

Представники потерпілих ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 адвокати ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , кожен окремо, підтримали позицію прокурора щодо призначення обвинувального акта до судового розгляду, а також продовження строку дії запобіжного заходу стосовно обвинуваченого. Одночасно заперечували проти задоволення клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору, вважаючи його необґрунтованим.

Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожен окремо, підтримали позицію своїх представників.

Суд, вислухавши думку прокурора, потерпілих та їх представників, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт, вважає його таким, що відповідає вимогам КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Отже, суд, вислухавши позицію учасників судового провадження, вважає за можливе призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта по вказаному кримінальному провадженні у відкритому судовому засіданні за участю учасників кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання захисника про повернення обвинувального акта прокурору, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення. Він повинен відповідати вимогам ст. 291 КПК України, та містити відомості, зазначені в ч. 2 цієї статті.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Однією з обставин, яка перешкоджає призначенню провадження до судового розгляду є невідповідність обвинувального акта вимогам кримінального процесуального закону.

Статтею 291 КПК України передбачено, що обвинувальний акт має містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого кримінального правопорушення, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель кримінального правопорушення, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

За висновком, який міститься у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 «Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам статей 291, 292 КПК України, зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки. Інших підстав для повернення обвинувального акту чинним кримінальним процесуальним кодексом України не передбачено.

Отже, повернення обвинувального акта прокурору передбачає не формальну невідповідність цього процесуального документу вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які дійсно перешкоджають суду призначити судовий розгляд кримінального провадження.

Як убачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000372 від 26.04.2023стосовно ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в ньому зазначені всі обов`язкові відомості, про які йдеться в ч. 2 ст. 291 КПК України, тобто цей процесуальний документ за своєю формою та змістом повністю відповідає вимогам вищезазначеної статті Кримінального процесуального кодексу України, оскільки слідчий з достатньою повнотою відобразив фактичні обставини кримінального правопорушення, які вважав встановленими, його правову кваліфікацію з посиланням на положення КК України, сформулював обвинувачення та виконав інші вимоги, передбачені вказаною статтею.

З обвинувального акта у вищевказаному кримінальному провадженні вбачається, що вимоги закону щодо викладу фактичних обставин та правової кваліфікації дотримано. Обставини, які відповідно до ч. 1 ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні викладено чітко і конкретно.

З огляду на це, конкретність викладення фактичних обставин у цьому обвинувальному акті, а отже і обвинувачення ОСОБА_10 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не викликає сумнівів. Зважаючи на наведене, відсутні підстави вважати, що зміст обвинувачення ОСОБА_10 є неконкретним, а тому немає підстав стверджувати, що це може вплинути на право захисту обвинуваченого, і є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Питання ж доведеності вини обвинуваченого в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні в межах пред`явленого обвинувачення, питання належності, допустимості та достатності доказів суд встановлює під час судового розгляду.

Суд бере до уваги посилання захисника на відсутність доказової бази на підтвердження висунутого ОСОБА_10 обвинувачення, втім, як зазначалося вище, ці обставини не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта, а питання доведеності вини обвинуваченого, належності, допустимості та достатності доказів суд встановлює під час судового розгляду. Суд звертає увагу на те, що висвітлені захисником доводи можуть бути перевірені лише під час судового розгляду із дослідженням письмових документів, процесуальних рішень тощо.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що обставини, на які посилаються захисник ОСОБА_9 не можуть бути підставою для повернення обвинувального акта прокурору, тому в задоволенні його клопотання необхідно відмовити.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

За положеннями ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання доцільності продовження обвинуваченому раніше обраного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, суд враховує вимоги ч. 2 ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання, суд виходить з того, що останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, тобто проти безпеки руху та експлуатації транспорту, де додатковим обов`язковим його об`єктом є життя та здоров`я особи, а відтак одного з найбільш суспільно небезпечних кримінальних правопорушень, в результаті вчинення якого потерпілому було спричинено смерть. Суд звертає увагу також на положення ст. 12 КК України, згідно з якими інкриміноване ОСОБА_10 кримінальне правопорушення відноситься до категорії тяжких злочинів. За вчинення вказаного кримінального правопорушення, у разі визнання обвинуваченого ОСОБА_10 винуватим, останньому загрожує покарання у виді позбавлення волі строком від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого. Тому розуміючи наслідки завершення судового розгляду кримінального провадження, ОСОБА_10 може переховуватися від суду з метою ухилення від можливого покарання у виді позбавлення волі.

У зв`язку з цим суд враховує прецедентну практику Європейського суду з прав людини, який у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 року зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

У конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

За таких обставин суд вважає, що на цей час є наявними ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування обвинуваченого від суду, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому ОСОБА_10 у разі визнання останнього винуватим у пред`явленому обвинувачені; та ризик незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки останні ще не допитані судом.

Ці обставини можуть зашкодити вирішенню завдань кримінального провадження.

Тому, на переконання суду, оскільки на цей час продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання у повній мірі відповідатиме меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Отже, враховуючи всі обставини по справі, суд вважає за необхідне продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання, в межах строків, визначених КПК України, а саме на 60 днів.

Керуючись ст. ст. 176-178, 179, 194, 314, 350, 371, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України у відкритому судовому засіданні на 28 грудня 2023 року о 10 годині 30 хвилин в залі судового засідання Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області, який здійснювати суддею одноособово за участю прокурора, представників потерпілих, потерпілих, захисника, обвинуваченого, осіб, зазначених у реєстрі матеріалів досудового розслідування, яких повідомити про дату, час і місце судового засідання у встановлений законом спосіб.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_9 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання задовольнити.

Продовжити строк дії обов`язків, покладених на обвинуваченого ОСОБА_10 у зв`язку із застосованим стосовно нього запобіжним заходом у вигляді особистого зобов`язання до 16 лютого 2024 року, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

- утримуватися від спілкування зі свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 19 грудня 2023 року о 08 годині 30 хвилин.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1