Справа № 573/1858/23
Провадження №1-кп/573/204/23
В И Р О К

і м е н е м У к р а ї н и

02 листопада 2023 року м. Білопілля

Білопільський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

з участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченої: ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Білопілля кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 20 вересня 2023 за № 0000150 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , з середньою освітою, незаміжньої, не працюючої, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуваючої, не особа з інвалідністю, згідно ст. 89 КК Украни не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

19.09.2023 ОСОБА_4 перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_2 куди у гості прийшов ОСОБА_5 , де в приміщенні кухні разом вживали спиртні напої. Перебуваючи в приміщенні кухні вище вказаного домогосподарства близько 20:00 год. 19.09.2023 між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, у ході якої у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на завдання фізичного болю ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на завдання фізичного болю, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_4 19.09.2023 близько 20:00 год. завдала одного удару долонею правої руки в ділянку лівої щоки та одного удару долонею лівої руки в ділянку правої щоки ОСОБА_5 , від якого останньому завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень.

Внаслідок цього злочинні дії ОСОБА_4 викликали у ОСОБА_5 фізичний біль в ділянці лівої та правої щоки і не спричинили тілесних ушкоджень, що вбачається із акту судово - медичного експерта № 1168 від 22.09.2023.

Виконуючи вказані дії ОСОБА_4 усвідомлювала суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачала можливість настання суспільно- небезпечних наслідків від цих дій та бажала їх настання, тобто вчинила кримінальний проступок з прямим умислом стосовно ОСОБА_5 .

Допитана у судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, дала покази, які відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальному акті та описовій частині вироку. Пояснила, що 19.09.2023 вона перебувала вдома за адресою: АДРЕСА_2 , куди у гості прийшов ОСОБА_5 , де в приміщенні кухні разом вживали спиртні напої. Перебуваючи в приміщенні кухні вище вказаного домогосподарства близько 20:00 год. 19.09.2023 між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виникла словесна сварка, у ході якої вона завдала одного удару долонею правої руки в ділянку лівої щоки та одного удару долонею лівої руки в ділянку правої щоки ОСОБА_5 , від якого останньому завдано фізичного болю і не спричинено тілесних ушкоджень. У вчиненому розкаюється.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, відповідно до яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При цьому встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 та прокурор правильно розуміють зміст цих обставин, тому у суду немає сумнівів у добровільності та істинності їх позицій. Також судом учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Враховуючи викладене, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останньої, суд прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті та описовій частині вироку суду, доведена повністю.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання двох ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесне ушкодження.

Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд на підставі ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості скоєного ним правопорушення, яке є кримінальним проступком, його особу та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї, його матеріальний стан, тощо.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_4 згідно із ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 в судовому засіданні не встановлено.

Суд враховує особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка згідно ст. 89 КК України не судима, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуваюча, не особа з інвалідністю, не працююча, за місцем проживання характеризується задовільною.

При обранні виду та міри покарання для ОСОБА_4 суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, з урахуванням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, спрямованих на виправлення, виховання та соціальну реабілітацію засудженого.

Таким чином, враховуючи сукупність зазначених вище обставини, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_4 , з урахуванням особи винної, її відношення до скоєного, суд прийшов до висновку, що за вчинення останньою кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, призначене в межах санкції статті у виді штрафу.

На думку суду, призначення покарання обвинуваченому забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст. 2 КПК України.

Процесуальні витрати, речові докази та цивільний позов у провадженні відсутні.

Під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у рамках даного кримінального провадження не обирався. За результатами судового розгляду кримінального провадження підстав для обрання обвинуваченій запобіжного заходу суд також не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України, і призначити їй покарання у виді штрафу на користь держави у розмірі 30 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 510 (п"ятсот десять ) гривень.

Штраф необхідно сплатити у місячний строк після набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду через Білопільський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя