№ 1-кп/202/1069/2023
УХВАЛА

Іменем України

25 вересня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянув у закритому судовому засіданні в м. Дніпро кримінальне провадження № 0000604 від 15.02.2023 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Йошкар-Ола Марій Ел Російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що під час досудового розслідування та судового розгляду до обвинуваченого був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, за час перебування обвинуваченого під вартою ризики не зменшились, тому, на думку прокурора, застосування до обвинуваченого жодного із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Сторона захисту не заперечувала щодо задоволення клопотання прокурора.

Суд, заслухав думку учасників судового провадження, ураховує низку відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування ризиків, зазначених у клопотанні або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якому він зазнає судового переслідування.

Під час вирішення питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, суд робить висновок про існування процесуальних ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, відповідно до наданих матеріалів ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тому є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим у інкримінованому злочині, ОСОБА_6 може переховуватися від суду, тобто наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України.

На розсуд суду усунути вказані ризики у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, суд, неможливо з огляду на те, що встановлені ризики є виключно вагомими та не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання під вартою.

На час розгляду цього клопотання, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що продовжують існувати ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки санкція статті злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання від 12 до 15 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, тому підстави для продовження запобіжного у вигляді тримання під вартою наявні та актуальні, жоден із більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

На підставі наведеного суд робить висновок щодо необхідності задоволення клопотання прокурора, оскільки останній довів обставини, які виправдовують обмеження права обвинуваченого перебувати на волі. Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Суд зазначає, що відповідно до положень ст. 176 КПК, під час дії воєнного стану, до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід тільки у вигляді тримання під вартою,тому застосування іншого запобіжного, ніж визначеного пунктом 5 частини першої статті 176 КПК не передбачено.

Відтак, суд вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

З огляду на те, що під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для виконання обвинуваченим обов`язків передбачених КПК, суд, відповідно до частини третьої статті 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, із врахуванням того, що обвинуваченому інкримінується вчинення злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, суд не вважає за можливе визначити заставу.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 314, 350 КПК України, суд -

Постановив :

ОСОБА_5 , обвинувачуваному за ч. 7 ст. 111-1 КК України продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 23.11.2023 року, включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти діб.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Головуючий: ОСОБА_1