КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5458/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

02 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023 клопотання прокурора - задоволено. Продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 06 грудня 2023 року включно. Визначено ОСОБА_6 розмір застави у вигляді 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

У разі внесення застави покладено на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такі обов`язки:

- Не відлучатися з місця проживання чи перебування без дозволу суду;

- Повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

- Здати на зберігання до суду свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначено строк дії ухвали - до 06.12.2023.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував відомості, які характеризують ОСОБА_6 , а саме те, що він є раніше не судимою особою, однак на даний час обвинувачується у вчиненні закінченого замаху на особливо тяжкий корисливий злочин, що полягає в умисному заволодінні чужим майном (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, що свідчить про істотну суспільну небезпечність таких дій, а беручи до уваги відсутність у обвинуваченого стійких соціальних зв`язків, на переконання суду, останній, за умови перебування неізольованим від суспільства в межах запобіжного заходу, може переховуватись від суду. Крім того, враховуючи обізнаність обвинуваченого про свідків у кримінальному провадженні, які, враховуючи стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому, зважаючи, що ОСОБА_6 офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутку, на переконання суду, обвинувачений ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, зокрема аналогічне.

У відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, ОСОБА_6 також визначено розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним покладених на нього обов`язків, у розмірі 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок, та, відповідно до ст. 194 КПК України, з покладанням на нього окремих обов`язків, визначених частиною 5 вказаної статті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість ухвали, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального правопорушення та істотне порушення як КПК України так і норм європейського права, просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023 та ухвалити нову ухвалу, якою обрати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати житло в нічний період доби, або визначити заставу в значно меншому розмірі.

В обґрунтування своїх вимог апелянт вказує, що прокурор, всупереч вимогам КПК України, не подав до суду письмове клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого. Стороні захисту, завчасно, але не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання взагалі не вручено клопотання, не долучено жодних матеріалів, якими прокурор обґрунтував доводи клопотання.

Крім того, апелянт зазначає, що обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою із заставою з розміром передбаченим щодо особи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - 260 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до пункту 5 статті 182 КПК України є занадто суворим запобіжним заходом, розходиться з практикою ЄСПІ та судовою практикою України та є непомірно великою сумою для обвинуваченого. Апелянт вказує, що обвинувачений вже більш ніж півтора року знаходиться під вартою, та відповідно не він ні його близькі та родичі не мають можливості внести заставу, оскільки її розмір є надмірним. Для обвинуваченого, який є фізичною-особою підприємцем та не має постійного фіксованого заробітку застава у розмірі 260 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб є непомірною, і внести її нереально.

Також апелянт вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги, те, що матеріальна шкода відсутня, обвинувачений раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягався, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, та те, що злочин не пов`язаний проти життя та здоров`я.

Апелянт зазначає, що жодний ризик передбачений статтею 177 КПК України прокурором не доведений.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав наведених у ній, думку прокурора, який просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000130 від 16.11.2021 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023 клопотання прокурора задоволено та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 06 грудня 2023 року включно, та визначено розмір застави у вигляді 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 697 840 (шістсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сорок) гривень 00 копійок.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за який у випадку доведеності винуватості загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутку, міцність його соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики наявні і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, які інкриміновані обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення досліджуються, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, які мають надати свої показання в суді, з метою зміни ними показів.

Посилання захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий, одружений, має на своєму утриманні сина 2002 року народження - інваліда з дитинства 3-ї групи та неповнолітню доньку 2008 року народження, а також батьків пенсіонерів, хоч і свідчить про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, однак, з урахуванням обсягу обвинувачення, конкретних обставин кримінальних правопорушень, які інкриміновані обвинуваченому, не може слугувати підтвердженням його належної процесуальної поведінки та свідчити про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що ж до посилань захисника на те, що обвинувачений раніше не судимий ізлочин не пов`язаний проти життя та здоров`я, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що розгляд питання про продовження тримання обвинуваченого під вартою здійснювався без письмового клопотання прокурора, яке в передбачений КПК України строк не було вручено стороні захисту та до якого не було долучено матеріалів, якими прокурор обґрунтовує клопотання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 наявне в матеріалах справи і його копію відповідно до вимог ст. 422-1 КПК України було надано судом першої інстанції. Окрім того, кримінальним процесуальним законом не передбачено вручення такого клопотання захиснику, тоді як обвинуваченому клопотання прокурора не було вручено, через відмову в його отриманні, що підтвердив прокурор в суді апеляційної інстанції, і не заперечувалось будь ким з учасників провадження.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого, на даному етапі провадження, вказують на наявність підстав для продовження строку дії обраного йому запобіжного заходу.

Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо прохання в апеляційній скарзі захисника про зменшення розміру застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням характерувисунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину проти власності в особливо великих розмірах, обставин інкримінованого кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів, визначений судом першої інстанції, як альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі у розмірі 260 (двісті шістдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, буде цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення, чи інші протиправні дії.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 10.10.2023, якою клопотання прокурора - задоволено та продовжено строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою до 06 грудня 2023 року включно, із можливістю внесення застави у сумі 697 840 гривень, з покладенням на нього окремих обов`язків, визначених частиною 5 ст. 194 КПК України - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4