ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/7740/19 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1453/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000249 від 17.01.2019 за частиною 1 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року клопотання прокурора задоволено, продовжено дію обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 13.09.2023 до 11.11.2023 включно, без права внесення застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, змінити ОСОБА_6 запобіжних захід з тримання під вартою без права внесення застави на тримання під вартою з можливістю внесення застави, а в разі внесення за нього застави, покласти на нього обов`язки, передбачені статтею 194 КПК України, а саме - не відлучатися з м. Харкова без дозволу суду, прибувати за першим викликом до суду, ухилятися від спілкування із свідками та потерпілими у справі

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що у даному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_6 відсутнє обґрунтоване обвинувачення у вчиненні ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Апелянт звертає увагу на тривалість терміну тримання ОСОБА_6 під вартою, що складає вже більше 4-х років, та за вказаний час прокурор не зміг довести винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, а наявні в матеріалах справи докази його вини містять суперечності між собою, які в силу положення статей 62, 63 Конституції України мають тлумачитись на користь обвинуваченого.

Також захисник зазначає, що прокурор кожні 2 місяці подає аналогічне клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , однак не вказує нових обставин, які б не дозволяли забезпечувати розгляд обвинувального акту при перебуванні ОСОБА_6 поза межами слідчого ізолятора, та саме прокурор не може забезпечити розгляд обвинувального акту, не забезпечує явку потерпілої, перекладача, чим, в силу своєї бездіяльності робить неможливим розгляд обвинувального акту по суті.

Крім цього апелянт вказує, що одним із головних аргументів сторони обвинувачення, на які прокурор посилався у судовому засіданні, як на підставу для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без права внесення застави було те, що ОСОБА_6 нібито може впливати на свідків та потерпілу, які можуть змінювати свої покази та навіть не з`являтися до суду, чим унеможливлять ухвалення вироку у справі. Однак, вказані особи вже неодноразово допитувались у судових засіданнях, надавали одні і ті ж показання, доказів тому, що ОСОБА_6 вчиняв або мав намір вчинити будь-які дії для спонукання останніх до зміни показань, матеріали справи не містять. А, враховуючи правовий висновок СЄПЛ у справі «Сітневський та Чайковський проти України», що висловлений у Рішенні від 11 жовтня 2016 року суд взагалі може врахувати ті показання, які зазначені свідки та потерпіла надавали раніше, якщо останні перестануть прибувати на виклик суду.

Вважає, що головний ризик, який був вказаний прокурором у клопотанні, що передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України є взагалі абсурдним. Тим більше, що ні прокурор у клопотанні, ні суд в оскаржуваній ухвалі не звернули уваги на тривалий час перебування обвинуваченого під вартою, який складає більше 4 років та 8 місяців.

Щодо ризику, передбаченого пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме - може вчинити інше кримінальне правопорушення, про що прокурор зазначав у клопотанні, захисник вказує на те, що за твердженням прокурора, ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки оголошений у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадиції до РФ за вчинення злочинів, передбачених частиною 4 статті 111, частиною 2 статті 127 КК РФ та перебуваючи на території України знову обвинувачується у вчиненні умисного злочину проти життя та здоров я особи.

Проте, в матеріалах справи відсутні будь-які обставини які б підтверджували оголошення ОСОБА_6 у міжнародний розшук та вказане не доведено належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні, а твердження про вчинення ОСОБА_6 на території РФ умисного злочину проти життя та здоров`я особи, на думку захисника взагалі є незаконним.

Поміж з цим, захисник звертає увагу суду апеляційної інстанції на істотні порушення вимог закону при затриманні ОСОБА_6 та відсутність підстав для таких дій, оскільки ОСОБА_6 звільнився з місць позбавлення волі 09.11.2022 року та біля виходу з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» його чекав прокурор ОСОБА_8 у супроводі працівників поліції, які фактично його затримали та примусово, без його на те волі, відвезли до Дзержинського районного суду м. Харкова, де 09.11.2022 року о 07-15 годині суддею ОСОБА_1 було призначено розгляд обвинувального акту відносно ОСОБА_6 , хоча режим роботи суду в той день, що був встановлений головою з 08.00 години по 17.00 годину. Станом на 07-15 09.11.2022 клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою навіть до суду не надходило, а тому ОСОБА_6 не міг ухилитися від його розгляду, оскільки клопотання було зареєстровано того ж дня, але пізніше за часом ніж відбулось судове засідання. Крім того у порядку, встановленому КПК України, тобто, не пізніше, ніж за 3 дні, ні ОСОБА_6 ні його захисник повідомлені не були, а тому ОСОБА_6 не міг ухилитися від його розгляду, що нібито стало підставою для його затримання.

Апелянт також вказує, що ОСОБА_6 не ховався від органів досудового розслідування чи суду, не перебував в розшуку, відсутня ухвала про його привід, він не ухилявся від явки до суду у разі його належного виклику, жодного разу не виявив бажання не брати участь у судовому розгляді, завжди брав активну участь у допитах свідків та потерпілих, дослідженні доказів, а тому висновки про необхідність його тримання під вартою були безпідставними, як і твердження про необхідність продовження строку дії запобіжного заходу для уникнення ризику переховування від суду.

Окрім цього захисник вказує, що підозру ОСОБА_6 у вчиненні особливо тяжкого злочину було всупереч вимог частини 1 статті 52 КПК України вручено без адвоката, зазначене письмове повідомлення про підозру на дату вручення всупереч вимог частини 1 стаггі 277 КПК України навіть не було погоджене із прокурором, а в подальшому, до цього письмового повідомлення про підозру були внесені «зміни», шляхом підписання його прокурором ОСОБА_9 , що в свою чергу свідчить про те, що ОСОБА_6 не набув статусу підозрюваного, а в подальшому - обвинуваченого та ставить під обґрунтований сумнів питання щодо допустимості всіх наявних доказів у справі.

Апелянт вважає, що враховуючи особу ОСОБА_6 , сумнівність його обвинувачення у інкримінованому кримінальному правопорушенню, явну незаконність його затримання та безпідставне обрання відносно нього ухвалою від 08 листопада 2022 року запобіжного заходу, недопустимість більшої частини доказів, які містяться у матеріалах кримінального провадження, ризики, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням і розмір витрат, зроблених державою та звертаючи увагу на тривалий строк тримання ОСОБА_6 під вартою, відносно нього можливо застосувати запобіжних захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 776 700,00 гривень, такий максимальний розмір застави, на думку захисника, сприятиме виконанню обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде достатнім для відшкодування шкоди, спричиненої злочином.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання щодо особистої участі обвинуваченого при розгляді апеляційної скарги.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор, захисник в судове засідання не прибули та не повідомили про причини свого неприбуття.

В силу вимог статтей 405, 422-1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу за відсутності прокурора та захисника.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Задовольняючи клопотання прокурора та продовжуючи строк тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, характер вчиненого злочину, відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходів та місця проживання на території України, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а саме: відсутність міцних соціальних зав`язків, оголошення у міжнародний розшук з метою арешту та подальшої екстрадицій до Російської Федерації за вчинення злочинів, передбачених частиною 4 статті 111, частиною 2 статті 127 КК РФ та вважав, що менш суворий запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та зможе запобігти ризикам, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України.

Окрім цього, судом першої інстанції ,відповідно до положень частини 4 статті 183 КПК України не визначено розміру застави.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинене кримінальне правопорушення, може вдатися до відповідних дій.

З урахуванням того, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи (частина 1 статті 115 КК України), на думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків.

Суд апеляційної інстанції також бере до уваги те, що відповідно до наявних в матеріалах провадження відомостей, обвинувачений ОСОБА_6 , офіційно непрацевлаштований, тобто не має офіційних джерел існування, не одружений, що додатково свідчить про існування ризику переховування обвинуваченого від правоохоронних органів та суду.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника щодо відсутності та недоведеності ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав.

Колегія суддів ставиться критично до тверджень захисника щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування, оскільки відомості, що є наявними в матеріалах судового провадження свідчать про протилежне, а їх наявність об`єктивно спростовує апеляційні доводи захисника про недоведеність ризиків щодо можливого переховування від суду, незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, ризики, передбачені пунктами 1, 3 частини 1 статті 177 КПК України, що існували на час обрання стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строку тримання під вартою, не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключно строку тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості, та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що визначення розміру застави при продовженні строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , не зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

Доводи захисника про недопустимість більшої частини доказів, які містяться в матеріалах кримінального провадження, а також те, що докази вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення містять між собою суперечності та про те, що підозра ОСОБА_6 була вручена без захисника, що на його думку свідчить про необґрунтованість підозри та не набуття статусу обвинуваченого, є передчасним, оскільки лише суд першої інстанції дослідивши всі наявні в матеріалах справи докази, перевіривши всі обставини під час судового провадження, може дійти висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість пред`явленого обвинувачення та доведеність всіх елементів складу злочину.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутності підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 .

Разом з цим, суд апеляційної інстанції, погоджується з апеляційними доводами захисника про тривалий розгляд кримінального провадження за яким обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час перебуває під вартою в умовах слідчого ізолятору, та звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків розгляду кримінального провадження, згідно статті 28 КПК України.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: