ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/58/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1344/23 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Самовільне залишення військової частини або місця служби
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000397 від 04.06.2022 за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 про обрання (продовження) строку запобіжного заходу відносно обвинуваченого. Обрано (продовжено) запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 днів - до 19 жовтня 2023 року.

На зазначену ухвалу слідчого судді захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначала про те, що ризики, які передбачені ч.1 ст. 177 КПК України значно зменшились. Посилалася на докази, які свідчать про невинуватість обвинуваченого. Зазначала про те, що ОСОБА_6 позитивно характеризується, має міцні соціальні зв`язки та місце постійного проживання та реєстрації. Зазначала, що обвинувачений покинув місце служби, у зв`язку із хворобою та оскільки був наказ командира.

04.10.2023року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_9 , в якому вона заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та просила розглянути цю апеляційну скаргу без її участі.

Поряд з цим, 04.10.2023 року до канцелярії Харківського апеляційного суду надійшла заява захисника ОСОБА_7 , в якій вона підтримала свою апеляційну скаргу та просила розглянути цю апеляційну скаргу без її участі.

Враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405, ч.2 ст. 422 КПК України, колегія суддів вважає за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутністю сторін, оскільки неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про можливість проведення розгляду без участі сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що у провадженні Чугуївського міського суду Харківської області, перебуває перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за № 0000397 від 04.06.2022, за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

22.11.2022 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: самовільне залишення місця служби без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

22.11.2022 року слідчим суддею Київського районного суду м. Полтави відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

04.01.2023 року обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 було скеровано до Чугуївського міського суду Харківської області.

17.08.2023 року прокурор Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_8 звернулася до Чугуївського міського суду Харківської області із клопотанням, в якому просила продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби) та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість підозрюваного переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , суд першої інстанції вважав обґрунтованою підозру у вчиненні ОСОБА_6 тяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Суд першої інстанції враховував наявність існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінив сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_6 тяжкого злочину, вчиненому в умовах воєнного стану, будучи військовослужбовцем, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого обвинувачується та дійшов висновку, що є всі підстави для продовження стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням обставин злочину, тяжкості та характеру злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, не визначив суму застави.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком слідчого судді з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та відомості, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо існування ризиків передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: можливість обвинуваченим переховування від органів досудового розслідування, суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

Перевіряючи доцільність застосування запобіжного заходу у виді тримання підозрюваного під вартою та існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу підозрюваного.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 10 років, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

З відомостей про особу обвинуваченого вбачається, що ОСОБА_6 раніше не судимий, є військовослужбовцем призваним під час мобілізації.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року та у подальшому продовжено указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 573/2022 від 12.08.2022, № 757/2022 від 07.11.2022 відповідно.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №47 від 03.03.2022 солдата ОСОБА_6 зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначено на посаду номера обслуги 3 механізованого відділення 1 механізованого взводу 7 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 .

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_6 в період з 05.05.2022 по 30.09.2022, в умовах воєнного стану, незаконно перебував поза межами місця несення служби, а саме дислокації військової частини НОМЕР_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та без поважних причин.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, тобто у самовільному залишенні місця служби без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України, тобто військовослужбовцем (крім строкової служби).

Відповідно ч. 1 ст. 183 КК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 КПК України.

Згідно до положень ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя при розгляді клопотання, у відповідності до ч.8 ст. 176 КПК України та з огляду на введення воєнного стану в Україні, обґрунтовано дійшов висновку, про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_6 під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, інший запобіжний захід, окрім такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, КПК України не передбачено.

Вищенаведені обставини вказують на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинуваченого іншого менш суворого запобіжного заходу.

Доводи захисника щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України свідчать про необґрунтованість вимоги апеляційної скарги про обрання іншого запобіжного заходу, оскільки обрання будь-якого запобіжного заходу без встановлення ризиків є процесуально незаконним. За таких обставин, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості задовольнити вимоги апеляційної скарги, а доводи захисника ґрунтуються суто на його суб`єктивних оціночних судженнях.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 покинув місце розташування своєї військової частини тому, що він хворів та був наказ його командира, який дозволяв покинути місце несення , колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.

Проте, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували наявність відповідних підстав для звільнення ОСОБА_6 з військової служби.

Тобто в матеріалах справи не містяться відомості про наявність хвороби у ОСОБА_6 , а також копії наказу, відповідно до якого ОСОБА_6 мав право покинути місце несення служби.

Не надано таких доказів і під час апеляційного перегляду ухвали слідчого суді.

Доводи в апеляційній скарзі про наявність у ОСОБА_6 постійного місця мешкання та реєстрації у Харківській області, де проживає разом зі своєю матір`ю, якій допомагає побутово - не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Отже, доводи апеляційної скарги захисника щодо необґрунтованості ухвали суду є безпідставними, оскільки судом першої інстанції було належним чином перевірено та досліджено докази, надані слідчим та стороною захисту, враховані докази, які вказують на обґрунтованість підозри, а також відомості, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому, висновки суду першої інстанції належним чином мотивовані та наведені обґрунтовані підстави для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосувати до військовослужбовця, який обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України, інший, менш суворий вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, КПК України не передбачено.

Крім того, постановляючи рішення про задоволення клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції не визначений розмір застави.

Враховуючи вимоги ст. 182 КПК України, обставини цього кримінального провадження, тяжкість та характер інкримінованого ОСОБА_6 злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість висновку суду першої інстанції про не визначення розміру застави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 376, 392, 393, 404, 405, 407 ч. 3 п. 1, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 21 серпня 2023 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -

Судді :