Справа № 643/1019/23
Провадження № 1-кп/643/88/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00003954 від 14.12.2022, № 0000321 від 11.04.2021, № 0001787 від 13.07.2017, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, із незакінченою вищою освітою, який не одружений, дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий 28.05.2012 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ч. 4. ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_8 (обвинувачений) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ч. 4 ст. 185 КК України.

У судовому засіданні 03.10.2023 прокурор ОСОБА_3 подала письмове клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно обвинуваченого, на строк 60 діб. Заперечувала проти клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу та зменшення розміру застави.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні 12-ти тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, та 1-го особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Обвинувачений не працює, законних джерел заробітку та стійких соціальних зв`язків не має. Обвинувачений у 2012 вже був засуджений за вчинення аналогічного злочину, пов`язаного з обігом наркотичних та психотропних засобів, але незважаючи на це, з 2017 продовжував вчиняти тяжкі корисливі злочини, при цьому маючи не зняту та не погашену судимість. Враховуючи наведене, наявні передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики того, що обвинувачений може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Запобігти зазначеним ризикам, які на даний час не зменшились, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, неможливо.

Прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підтримали позицію прокурора ОСОБА_3 .

Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисники ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні 03.10.2023 заперечували проти задоволення клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Просили змінити запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт та зменшити заставу до мінімального розміру.

В обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора сторона захисту посилалась на численну практику Європейського суду з прав людини. Також стороною захисту зазначено, що прокурором не доведено наявність ризиків, на які сторона обвинувачення посилалась в обґрунтування продовження тримання обвинуваченого під вартою. Також посилались на недоведення стороною обвинувачення тієї обставини, що техніка, у викраденні якої обвинувачується ОСОБА_8 , перебувала на бухгалтерському обліку та не є брухтом. Крім того, злочини, передбачені ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , фактично не відбулись, оскільки наркотичні засоби не отримані покупцями. Обвинувачений має бабу на утриманні, що свідчить про наявність в нього міцних соціальних зв`язків, є інвалідом. Визначений слідчим суддею розмір застави не враховує матеріальний стан обвинуваченого.

Вирішуючи заявлені стороною обвинувачення та стороною захисту клопотання щодо запобіжного заходу, обраного відносно обвинуваченого, суд керується таким.

Виходячи з положень розділу ІІ КПК України, зокрема ст. 131, 176 вказаного Кодексу, запобіжні заходи, в тому числі тримання під вартою, є одними з видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України, розгляд клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою здійснюється згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Частиною п`ятою ст. 199 КПК України передбачено, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою є, зокрема, встановлення, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 1 ст. 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2022 щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався судом.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні 12-ти тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, та 1-го особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. Крім того, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні 2-х тяжких злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 6 років, та 1-го тяжкого корисливого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він не одружений, дітей не має, не працює.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 вбачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість епізодів злочинної діяльності, в яких він обвинувачується, інші обставини кримінального провадження, суд вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором, у тому числі ризику переховування обвинуваченого від суду через усвідомлення імовірності визнання вини обвинуваченого за висунутим йому обвинуваченням та тиску тягаря можливого відбування покарання, та відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності вказаного ризику.

Оцінюючи доводи прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення, суд враховує таке.

В даному кримінальному провадженні ОСОБА_8 обвинувачується у тому числі у вчиненні 12.07.2017 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Як убачається з матеріалів справи, вказане кримінальне провадження надійшло до суду 06.09.2017 та ОСОБА_8 приймав участь у судових засіданнях у вказаній справі.

В подальшому, 06.08.2021, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, які згідно обвинувального акту скоєні 11.04.2021 та 12.04.2021.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вчинив злочини, передбачені ч. 3 ст. 185 КК України, будучи при цьому достовірно обізнаним про те, що йому пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, яке перебуває на розгляді суду.

В подальшому, 07.02.2023, до суду надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК України, які згідно обвинувального акту скоєні 14.12.2022.

Таким чином, ОСОБА_8 обвинувачується в тому, що вчинив 12 тяжких злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307 КК, та 1 особливо тяжкий злочин, передбачений ч. 3 ст. 307 КК, будучи при цьому достовірно обізнаним про те, що йому пред`явлені вказані вище обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України, які перебувають на розгляді суду.

Ураховуючи принцип презумпції невинуватості, ОСОБА_8 вважається невинуватим у вчиненні вказаних вище злочинів, оскільки судове провадження відносно нього не закінчено.

Разом з тим, оцінюючи вказані вище обставини в контексті доводів прокурора щодо наявності ризику вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення в разі зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, суд вважає вказані доводи прокурора небезпідставними та достатнім чином обґрунтованими.

Ураховуючи наведене, суд відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності та недоведеності ризиків вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, якими вказана сторона обґрунтовувала необхідність зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Наявність у обвинуваченого баби похилого віку, яка за доводами сторони захисту потребує допомоги, та нерухомості не можуть бути визнані судом обставинами, які свідчать, що ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, настільки зменшились, що їм можна запобігти шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою. Крім того, суд враховує, що вказані обставини, а саме наявність у обвинуваченого баби похилого віку та нерухомості, про наявність якої зазначала сторона захисту, існували і на стадії досудового розслідування, тобто на момент обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати, що з`явились нові обставини, які свідчать про зменшення ризиків, що існували під час обрання запобіжного заходу.

Оцінюючи доводи сторони захисту, згідно яких вказана сторона фактично заперечувала доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень та правильність кваліфікації його дій, суд керується таким.

У п. 33 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к зазначено, що юридична оцінка діяння у межах висунутого обвинувачення належить до кола питань, що вирішуються судом під час ухвалення вироку (пункт другий частини першої статті 368 КПК). Відповідне судове рішення, як передбачено частиною другою статті 371 зазначеного Кодексу, ухвалюється в нарадчій кімнаті. До цього часу висловлювати власну позицію по суті справи, а також вчиняти будь-які дії, що є прямим або опосередкованим проявом такої позиції, суд не вправі, оскільки це може викликати обґрунтований сумнів у його неупередженості.

Таким чином, виходячи з положень КПК України та висновків щодо застосування норм права, викладених Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 288/1158/16-к, суд на даній стадії розгляду справи позбавлений можливості надавати юридичну оцінку діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_8 .

Враховуючи наведене та положення КПК України, оцінку по суті вказаним вище доводам сторони захисту, тобто вирішення питання щодо доведення винуватості обвинуваченого та кваліфікації його дій, судом може бути здійснено виключно у вироку за наслідками дослідження усієї сукупності доказів, наданих сторонами кримінального провадження.

За таких обставин суд відхиляє доводи сторони захисту, якими вказана сторона обґрунтовувала заперечення проти клопотання прокурора та наявність підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

У рішенні від 26.01.1993 у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ураховуючи, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні 15-ти тяжких злочинів та 1-го особливо тяжкого злочину, а також дані про його особу, суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого переважають інтереси забезпечення поваги до його особистої свободи.

За таких обставин, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання його винним, кількість епізодів злочинної діяльності, в яких обвинувачується ОСОБА_8 , інші обставини кримінального провадження, суд приходить до висновку, що на даній стадії кримінального провадження ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на які посилався прокурор в клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, не зменшились настільки, що вже не могли би виправдовувати подальше тримання обвинуваченого під вартою, та жодний з інших, більш м`яких запобіжних заходів, не здатний запобігти вказаним ризикам.

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень, суд на даній стадії судового провадження вважає за доцільне продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 , на строк до 24:00 годин 01 грудня 2023 року включно.

Відповідно, з наведених вище підстав суд відмовляє в клопотанні сторони захисту про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання або домашній арешт.

Вирішуючи клопотання сторони захисту щодо зменшення застави до мінімального розміру, суд керується таким.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.12.2022 щодо обвинуваченого обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначено заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 372150,00 грн.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Таким чином, під час визначення розміру застави ураховується майновий, сімейний стан та інші дані про особу саме обвинуваченого.

Стороною захисту не зазначено та не обґрунтовано, які обставини, що враховуються судом під час визначення розміру застави, змінились з моменту визначення попереднього розміру застави та можуть бути підставою для її зменшення.

Також суд враховує, що застава обвинуваченому встановлена у кримінальному провадженні за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307 КК. Станом на даний час судом розглядається об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3 ст. 307, ч. 3, ч. 4. ст. 185 КК. Таким чином, обсяг обвинувачення у даному кримінальному провадженні істотно збільшився порівняно з часом, коли слідчим суддею визначався розмір застави.

Крім того, суд ураховує, що розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченому встановлено заставу в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в розмірі, ближчому до мінімальної межі, встановленої КПК.

Ураховуючи наведене, суд на даній стадії судового провадження відмовляє в задоволенні клопотання сторони захисту про зменшення застави до мінімального розміру.

Згідно ст. 205 КПК України, ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Одночасно суд роз`яснює обвинуваченому ОСОБА_8 , що він має право оскаржити дану ухвалу в апеляційному порядку.

Керуючись ст. 34, 183, 291, 314, 331, 369-372 КПК України

УХВАЛИВ

У задоволенні клопотання ОСОБА_8 , його захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 , на особисте зобов`язання або нічний домашній арешт, зменшення розміру застави до мінімального розміру відмовити.

Клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 задовольнити.

Продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного відносно ОСОБА_8 , на строк до 24:00 годин 01 грудня 2023 року включно.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для ОСОБА_8 строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали в цій частині можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 Кримінального процесуального кодексу України.

Ухвала в частині продовження тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено в приміщенні Московського районного суду м. Харкова 04.10.2023 року о 16-00 год.

Суддя ОСОБА_1