Провадження № 1-кп/336/633/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференцзв`язку), адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

30.11.2023 до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя в провадження судді ОСОБА_1 надійшло вище вказане кримінально провадження з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Ухвалою суду від 04.12.2023 по даному кримінальному провадженню призначено підготовче судове засідання.

20.12.2023 ухвалою суду задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою строком до 18.02.2024 включно.

В судовому засіданні прокурор клопотав про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 строком на 60 днів.

Обвинувачений заперечував щодо клопотання прокурора, зазначив, що здійснювати вплив на потерпілу не збирається, просив суд застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Захисник підтримав позицію підзахисного, зазначив, що заявлені ризики є необґрунтованими, а тому підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою немає, просив застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла заперечувала щодо клопотання прокурора, суду зазначила, що їй потрібно якомога швидше виїхати закордон, а через те, що обвинувачений перебуває у СІЗО, вона не може цього зробити..

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд дійшов до наступних висновків.

Згідно з положеннями ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Згідно зі ст. 178 КПК України, суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу зобов`язаний врахувати ризики неправомірної процесуальної поведінки, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого правопорушення, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, наявність у нього родини та утриманців, його репутацію тощо.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до п.3 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту "c" пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права».

Зважаючи на практику Європейського суду, суд враховує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, рішення ЄСПЛ від 06.04.2000 року у справі «Лабіта проти Італії». Крім цього, судом взято до уваги позицію Європейського суду з прав людини, яка висвітлена в рішенні ЄСПЛ від 20.05.2010 року у справі «Москаленко проти України», в якому зазначено, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Обираючи дію такого запобіжного заходу, суд виходить з необхідності уникнення ризиків, визначених ст.177 КПК України, із ступеня тяжкості інкримінованого злочину.

При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує той факт, що заявлені ризики, передбачені п.п.1,3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме те, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, не зменшилися і виправдовують обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки за вчинення інкримінованого злочину йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, що дає достатні підстави вважати про реальність таких ризиків з боку обвинуваченого.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Суд також наголошує, що потерпілою по даному кримінальному провадженню є дружина обвинуваченого, які, до затримання ОСОБА_4 , проживали за однією адресою, а тому посилання обвинуваченого на той фак., що він не збирається здійснювати тиск на потерпілу, є неспроможними.

На думку суду, у зв`язку із існуванням вищенаведених ризиків застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу буде недостатньо для запобігання настанню цих ризиків, а також забезпечення належного судового розгляду даного кримінального провадження.

Окрім цього, суд приймає до уваги те, що діяння ОСОБА_4 носить суспільно-небезпечний характер вчиненого кримінального правопорушення, оскільки обвинувачений наніс удари потерпілому, чим спричинив йому тяжкі тілесні ушкодження які спричинили смерть, та таким чином зухвало і протиправно позбавив людину життя, яке, відповідно до ч. 3 Конституції України, визнається в Україні найвищою соціальною цінністю.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд також приймає до уваги ту обставину, що підстави, за яких судом раніше було обрано обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не відпали, що також унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

У відповідності з п.2 ч.4 ст.183 КПК України, розмір застави в даному кримінальному провадженні не визначається

Згідно п. 7 Постанови Пленуму ВССУ № 14 від 19.12.2014 року «Про узагальнення судової практики застосування судами першої та апеляційної інстанцій процесуального законодавства щодо обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою» у ч. 1 ст. 197 КПК України визначено, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів. Судам під час визначення строку закінчення дії ухвали про продовження застосування запобіжного заходу вигляді тримання під вартою слід враховувати, що в разі продовження тримання під вартою попередня ухвала втрачає свою силу. Такий підхід відповідає загальній засаді законності кримінального провадження і унеможливлює випадки визначення в ухвалі строку тримання під вартою понад 60 днів.

Керуючись статтями 177, 178, 197, 315, 372, 392 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під варто відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто з 16 лютого 2024 по 16 квітня 2024 включно.

Відкласти судове засідання на 03.04.2024 на 14.00 год.

Копію ухвали скерувати на електронну адресу начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для відома і для вручення обвинуваченому.

Доручити ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» забезпечити доставку обвинуваченого ОСОБА_4 на наступне судове засідання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст рішення складено 16.02.2024.

Суддя: ОСОБА_1