КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/9747/20 Головуючий 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1254/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

прокурор - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва апеляційними скаргами захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року задоволено подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35» Міністерства юстиції України ОСОБА_9 про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 та приведено зазначений вирок суду першої інстанції у відповідність згідно з вимогами ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового складання призначених покарань за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року та вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 5 (п`ять) місяців.

Приймаючи вказане рішення, суд першої інстанції керувався положеннями п. 11 ч. 1 ст. 537, ч. 1 та ч. 2 ст. 539 КПК України, якими передбачено, що під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків. Суд в оскаржуваній ухвалі дійшов висновку, що покарання призначене ОСОБА_7 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України необхідно привести у відповідність згідно зі ч. 1 ст. 71 КК України, зарахувавши в строк відбування покарання невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року у виді позбавлення волі на строк два роки та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків та остаточно ОСОБА_7 призначити покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки п`ять місяців.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, захисник ОСОБА_8 та засуджений ОСОБА_7 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні подання виконуючого обов`язки начальника Державної установи «Білоцерківська виправна колонія № 35». Засуджений також просить рахувати строк відбуття покарання з 28.02.2019 року або вважати відбутим покарання за вироком від 02.06.2020 року та визначити з якого моменту необхідно рахувати строк відбуття покарання за вироком від 30.11.2020 року.

На обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник посилається на те, що оскаржувана ухвала є незаконною і необґрунтованою через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, положень ч.5 ст. 72 КК України. Посилається на те, що на момент надходження 13.04.2021 року з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області до Київського слідчого ізолятора розпорядження про виконання вироку від 02.06.2020 року ОСОБА_7 утримувався в слідчому ізоляторі, будучи взятим під варту у справі № 357/9747/20 і тому фактично в умовах слідчого ізолятору відбув покарання за вироком від 02.06.2020 року. Таким чином, на думку сторони захисту, суд безпідставно приєднав до покарання за вироком від 30.11.2020 року невідбуту частину покарання за вироком від 02.06.2020 року, яке фактично було відбуте засудженим.

Крім того, захисник посилається на положення ч.5 ст.72 КК України, якими передбачено, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті. При призначенні покарань, не зазначених у частині першій цієї статті, суд, враховуючи попереднє ув`язнення, може пом`якшити покарання або повністю звільнити засудженого від його відбування.

Разом з цим, захисник вказує на те, що оскаржуваною ухвалою суду не вирішено питання про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 28.02.2019 року до 03.09.2020 року та з 04.09.2020 до 26.05.2022 року.

ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказує про те, що перебував під вартою в Київському слідчому ізоляторі з 28.02.2019 до 31.07.2020 року за вироком суду від 02.06.2020 року, покарання за яким, на його думку, він відбув станом на 13.11.2021 року, на момент набрання законної сили вироком суду від 30.11.2020 року. Стверджує про те, що до вироку від 30.11.2020 року необхідно приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 02.06.2020 року у виді позбавлення волі 7 місяців, і відбуття покарання необхідно рахувати з 28.02.2019 року, тому в такому випадку приєднання 5 місяців позбавлення волі до 4 років позбавлення волі за вироком від 30.11.2020 року, то на переконання засудженого, він вже відбув покарання, адже перебуває під вартою 4 роки 9 місяців.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення засудженого та захисника, думку прокурора, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що скарги не підлягають задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Так, відповідно до п.11 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. Потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач та інші особи мають право звертатися до суду з клопотаннями про вирішення питань, які безпосередньо стосуються їх прав, обов`язків чи законних інтересів. Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п. 25 абз. 6 та 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 за № 7 (із змінами, внесеними згідно з постановами Пленуму Верховного Суду України № 18 від 10.12.2004, № 8 від 12.06.2009 та № 11 від 6.11.2009) «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли після постановлення вироку у справі буде встановлено, що засуджений винен ще в кількох злочинах, одні з яких вчинено до, а інші - після постановлення першого вироку, покарання за останнім за часом вироком призначається із застосуванням як ст. 70, так і ст. 71 КК: спочатку - за правилами ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, вчинених до постановлення першого вироку; після цього - за правилами ч. 4 ст. 70 КК; потім - за сукупністю злочинів, вчинених після постановлення першого вироку; і остаточно - за сукупністю вироків. За наявності щодо засудженого вироку, який не виконано і про який не було відомо суду, що постановив останній за часом вирок, суд за місцем виконання цього вироку зобов`язаний визначити порядок застосування покарання за всіма вироками відповідно до ст. 71 КК та статей 411, 413 КПК.

Частиною 1 ст. 71 КПК України передбачено, що якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбування покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Судом першої інстанції в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки. Злочин вчинено 04.09.2020 року. Вирок набрав законної сили 26.05.2022 року.

Крім цього, ОСОБА_7 засуджений вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на два роки, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до зазначеного покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покарання приєднано покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2019 року у виді позбавлення волі на строк два роки. Вирок набрав законної сили 13.04.2021 року.

Відповідно до довідки про звільнення серії КИВ № 21122 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше судимого вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185, із застосуванням ст. 71 КК України до позбавлення волі строком на один рік шість місяців, вирок вступив у силу 25.11.2019 року, останній звільнений з Державної установи «Київського слідчого ізолятора» Міністерства юстиції України 03.09.2020 року по відбуттю покарання (а.п.34).

Суд зазначив в оскаржуваній ухвалі, що злочин за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року було вчинено 04.09.2020 року, при цьому покарання ОСОБА_7 за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року відбувати так і не розпочав.

Перевіривши доводи, наведені в поданні про приведення вироку у відповідність з положеннями ст. 71 КК України, дослідивши матеріали за поданням, суд прийшов до висновку, що покарання призначене ОСОБА_7 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України необхідно привести у відповідність згідно зі ч. 1 ст. 71 КК України, зарахувавши в строк відбування покарання невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року у виді позбавлення волі на строк два роки та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року шляхом часткового складання покарань за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк чотири роки п`ять місяців.

Приймаючи до уваги наведені вище вимоги закону, також зазначені в ухвалі обставини, колегія суддів вважає обґрунтованими наведені в ухвалі висновки суду про приведення вироку від 30.11.2020 року у відповідність з положеннями ст. 71 КК України.

Доводи захисника про необхідність зарахування попереднього ув`язнення засудженого з 28.02.2019 року до 03.09.2020 року та з 04.09.2020 року до 26.05.2022 року, на думку колегії суддів не є переконливими, оскільки судом за попереднім вироком від 30.11.2020 року було застосовано положення ч. 5 ст. 72 КК України, а у вироку від 02.06.2020 року суд послався на положення ч. 5 ст. 72 КК України та зазначив про обчислення строку відбуття покарання з 28 лютого 2019 року.

Апеляційний суд не погоджується з доводами сторони захисту та засудженого проте, що строк відбуття покарання у виді позбавлення волі за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року необхідно відраховувати з 28.02.2019 року, тому на їх переконання, ОСОБА_7 вже відбув покарання, адже перебуває під вартою 4 роки 9 місяців.

Як вбачається з матеріалів провадження за поданням державної установи виконання покарань, згідно з вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року, строк відбуття покарання у виді позбавлення волі - 4 роки, судом постановлено обчислювати з 04.09.2020 року, тому враховуючи зарахування судом попереднього ув`язнення з 04.09.2020 по 26.05.2022 року в порядку ст.72 КК України, засуджений станом на 31 січня 2024 року продовжує відбувати покарання за цим вироком та в повному обсязі це покарання ним не відбуто.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає неприйнятними доводи у апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно приєднав до покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 30.11.2020 року невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року, яке на думку сторони захисту, фактично було відбуте.

Враховуючи наявні матеріали провадження за поданням, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_7 знаходився під вартою з 28 лютого 2019 року та фактично відбував покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року, яким йому було призначено з урахуванням ч.4 ст. 70 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, а кримінальне правопорушення за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30.11.2020 року він вчинив 04.09.2020 року, тобто до повного відбуття покарання за попереднім вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.06.2020 року. Тому, на думку колегії суддів, суд правильно застосував положення ст. 71 КК України привівши вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської областівід 30.11.2020 року у відповідність з положеннями зазначеної норми кримінального закону.

За таких обставин, за наслідками розгляду апеляційної скарги засудженого та його захисника, колегія суддів вважає необхідним ухвалити рішення, яким вказані скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 та засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року про приведення у відповідність згідно чинного законодавства вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 30 листопада 2020 року відносно засудженого ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

___________ _______________ _____________ ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4