Номер провадження: 11-сс/813/1645/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2023, якою в межах к/п №0001136 від 17.08.2023 стосовно:

ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в респ. Азербайджан, громадянина респ. Азербайджан, офіційно не одруженого, офіційно не працюючого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001136 від 17.08.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України частково задоволено клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та застосовано стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.11.2023 включно, в межах строку досудового розслідування, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 878 800 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 24.11.2023 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні органом досудового розслідування доведено існування ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову, або спотворення будь-якої із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин злочину, а також незаконного впливу на потерпілого та свідків з огляду на тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні злочину та з урахуванням того, що підозрюваний є громадянином іншої держави, може вжити заходів до видалення дзвінків та листування, перейменування контактів телефонної книги, потерпілий та свідки наразі не допитані.

Водночас, врахувавши положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також з огляду на розмір суми, якою ймовірно намагався заволодіти підозрюваний та те, що йому на праві власності належить квартира в м. Одесі, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу з виходом за межі, встановлені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме у розмірі 700 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 878 800 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її постановленою із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону з огляду на наступне:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що долученими до клопотання матеріалами не підтверджується вчинення ОСОБА_8 стосовно потерпілого ОСОБА_11 погрози насильства, пошкодження чи знищення його майна, більш того, матеріали не свідчать, що підозрюваний домовлявся 29.08.2023 про зустріч з ОСОБА_11 у м. Одесі 30.08.2023, був присутній під час даної зустрічі в ресторані «Апшерон», а також під час погроз ОСОБА_12 та завдання останнім ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, натомість, відповідно до матеріалів, зафіксовано безпосередню участь ОСОБА_8 у одній зустрічі з потерпілим 23.08.2023, під час якої підозрюваний толерантно спілкувався із ОСОБА_11 та повідомляв про наявність у останнього боргових зобов`язань перед третьою особою; будь яких доказів попередньої змови з ОСОБА_8 органом досудового розслідування надано не було;

- стороною захисту, всупереч висновкам слідчого судді, заперечується існування в зазначеному кримінальному провадженні будь-яких ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, натомість, ОСОБА_8 постійно проживає на території України щонайменше з 2007 року, має посвідку на постійне проживання та місце реєстрації, має у власності квартиру, в якій постійно проживає протягом тривалого часу, за даний час у підозрюваного на території України склалися міцні соціальні зв`язки, зокрема, останній перебуває у фактичних шлюбних стосунках, 2011 року народилась донька, тривалий час займається спортом; під час проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 будь-яких речей та документів, які б свідчити про його протиправну діяльність вилучено не було, останній на вимогу слідчого надав свій мобільний телефон та добровільно надав пароль до нього; підозрюваний з моменту звернення потерпілим до правоохоронних органів з кінця серпня 2023 року не залишив ні територію України, ні місце свого проживання; в матеріалах справи відсутні докази здійснення впливу ОСОБА_8 на потерпілого після звернення останнього до поліції;

- визначений слідчим суддею розмір застави в якості альтернативного запобіжного заходу є непомірним для підозрюваного, натомість, розмір застави в два рази перевищує розмір суми, вимагання якої інкримінується ОСОБА_8 , матеріали провадження не свідчать про безпосереднє заволодіння будь-ким з фігурантів такими коштами та відповідно їх перебування у розпорядженні ОСОБА_8 , а посилання слідчого судді на наявність у підозрюваного на праві приватної власності квартири є неспроможними, оскільки така квартира є однокімнатною, єдиним житлом сім`ї, в якій виховується малолітня донька та не свідчить про значні матеріальні статки сім`ї ОСОБА_8 ; до цього часу застава підозрюваним не внесена.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до суду або іншого органу державної влади, визначеного судом, або застосувати стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або домашнього арешту у нічний час доби, або визначити ОСОБА_8 заставу в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 214 720 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав вимоги своєї апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону загалом дотримався з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Так, на підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 26.09.2023 ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України (а.с. 77-84), а санкція зазначеної статті передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від 7-ми до 12-ти років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так, відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та іншими невстановленими на момент досудового розслідування особами, всупереч вимог ст. 68 Конституції України та Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, вимагали у потерпілого ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 927 000 грн., нібито в якості погашення боргових зобов`язань перед іншою особою, при цьому, погрожуючи останньому застосуванням насильства та фізичної розправи у разі відмови останнього виконувати їх вимоги, у зв`язку з чим ОСОБА_11 на початку серпня 2023 року, перебуваючи під тиском, передав зазначеним особами 20 000 гривень, які були у нього в гаманці.

У подальшому, 23.08.2023, під час особистої зустрічі із потерпілим ОСОБА_11 в обідній час у ресторані «Горец», що розташовується за адресою: м. Одеса, вул. Академічна, 32а, ОСОБА_8 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 та інші невстановлені особи, будучи у численній перевазі, погрожуючи фізичною розправою над потерпілим, заволоділи грошовими коштами ОСОБА_11 у сумі 500 доларів США, після чого висунувши вимогу ОСОБА_11 розраховуватись з ними згідно зробленого ними графіку та з конкретною періодичністю.

Згодом, 30.08.2023 потерпілий ОСОБА_11 о 14:12 год. прибув до ресторану «Апшерон», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 20/3., де зустрівся з ОСОБА_13 , який висунув вимогу ОСОБА_11 на отримання грошових коштів, проте побачивши, що потерпілий не йде на прийняття зобов`язань у виплаті неіснуючої заборгованості та дотримуючись заходів конспірації, щоб не бути викритим правоохоронними органами, вигнав потерпілого ОСОБА_11 із ресторану, після чого потерпілий направився на зупинку громадського транспорту по вул. Фонтанська дорога, де ОСОБА_12 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , о 14:32 год. підійшов до потерпілого ОСОБА_11 та почав погрожувати останньому фізичною розправою, а також погрозою знищення його майна, вимагаючи погашення неіснуючих боргових зобов`язань перед іншою особою та виплати йому та іншим невстановленим особам грошових коштів згідно розробленого ними графіку, на що ОСОБА_11 відмовився повертати неіснуючий борг, після чого ОСОБА_12 завдав один удар кулаком правої руки у верхню частину тулуба ОСОБА_11 , таким чином завдавши останньому тілесних ушкоджень та моральних страждань, після чого повідомив, що у разі несплати боргових зобов`язань перед іншою особою ОСОБА_11 останнього очікують дуже погані наслідки.

Всупереч твердженням сторони захисту, колегія суддів зауважує на тому, що обґрунтованість підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченому ч. 4 ст. 189 КК України на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження, зокрема: протоколами допиту та додаткового допиту потерпілого ОСОБА_11 від 17.08.2023 та 01.09.2023 відповідно (а.с. 20-24 та 25-30), протоколом за результатами проведення НСРД аудіо-, відео-контролю особи від 01.09.2023 (а.с. 119-142), а також висновком експерта №23-4733 від 22.09.2023 (а.с. 159-176) та іншими матеріалами в їх сукупності.

Що стосується доводів захисника щодо відсутності в матеріалах провадження доказів вчинення ОСОБА_8 стосовно потерпілого ОСОБА_11 погрози насильства, пошкодження чи знищення його майна, а також доказів попередньої змови, апеляційний суд зазначає, що, відповідно до положень ст.ст. 89, 94 КПК України, оцінка допустимості, належності та достовірності доказів буде надана судом 1-ої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, внаслідок чого суд апеляційної інстанції на даній стадії провадження позбавлений можливості надавати оцінку допустимості доказів, оскільки досудове розслідування кримінального провадження триває.

Натомість, на теперішній час вирішується лише питання щодо наявності правових підстав для застосування стосовно підозрюваної особи запобіжного захисту, тому, на переконання колегії суддів, зібраних органом досудового розслідування на даній стадії кримінального провадження доказів достатньо для переконання стороннього спостерігача у тому, що ОСОБА_8 причетний до вчинення інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до п.п. 34-36 рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України», обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла бути підставою для його першого взяття під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на те, що існування в зазначеному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України не є доведеним, апеляційний суд наголошує на безпідставності таких тверджень з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, колегія суддів, не погоджуючись із твердженнями сторони захисту, зауважує на тому, що в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також здійснення незаконного впливу на потерпілого та свідків, обумовлені тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 7-ми до 12-ти років з конфіскацією майна; є громадянином іншої держави респ. Азербайджан, що свідчить про безперешкодну можливість для нього покинути територію України в будь-який час; не одружений; не працевлаштований, тобто не має засобів до існування; особисто знає потерпілого та його анкетні дані, має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та анкетними даними свідків.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги твердження захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 має посвідку на проживання на території України, має місце реєстрації, перебуває у фактичних шлюбних відносинах та має на утриманні неповнолітню доньку 2011 р.н., проте наголошує на тому, що вказані обставини не зменшують ризики, встановлені апеляційним судом вище та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, що виключають можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ні слідчим суддею, ні апеляційним судом під час апеляційного розгляду скарги не встановлено.

Отже, враховуючи викладені вищи обставини, колегія суддів доходить переконання, що органом досудового розслідування була доведена неможливість застосування на даному етапі досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу для запобігання названим вище ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Водночас, суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи захисника з приводу непомірності для підозрюваного визначеного розміру застави з огляду на розмір суми, вимагання якої інкримінується останньому з огляду на наступне.

Частина 4 ст. 182 КПК України передбачає, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно з приписами п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину встановлюється у розмірі від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Разом із тим, абз. 2 зазначеної ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

На підставі системного аналізу вищевикладених положень кримінального процесуального закону можна дійти висновку про те, що саме слідчий суддя вправі визначити, чи здатна застава у розмірі від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину) забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної особи, а також зауважити на виключності такого випадку.

В даному випадку слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався та при визначенні застави, яка перевищує зазначену вище п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України межу, врахував те, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого корисливого злочину в умовах воєнного стану, із погрозою застосування насильства за попередньою змовою групою осіб, а також розмір суми, вимагання якої інкримінується підозрюваному 927 000 грн., те, що він є працездатною особою та має нерухоме майно у власності.

Водночас, колегія суддів вважає слушними посилання захисника на те, що розмір визначеної застави перевищує розмір суми, вимагання якої інкримінується ОСОБА_8 .

Разом із тим, позиція ЄСПЛ стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Окрім того, за певних обставин небезпідставним також буде взяття до уваги суми збитку, що ставиться йому в провину (Mangouras v. Spain (Мангурас проти Іспанії) [ВП], §§ 81 та 92).

В цьому контексті апеляційний суд зауважує на тому, що обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, вчиненого в умовах воєнного стану та пов`язаного із погрозою застосування насильства за попередньою змовою групою осіб, його ймовірна активна роль у його вчиненні, розмір грошових коштів, у вимаганні яких він підозрюється (927 000 грн.), його майновий та сімейний стан послугували тими виключними випадками, які, на підставі вищевикладених вимог ч. 5 ст. 182 КПК України, дозволили слідчому судді при визначенні підозрюваному ОСОБА_8 застави в якості альтернативного запобіжного заходу вийти за межі розміру застави, передбаченого законом для осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжких злочинів.

За таких обставин, апеляційний суд, враховуючи приписи абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, з огляду на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, в умовах воєнного стану, розмір грошових коштів, у вимаганні яких він підозрюється, майновий та сімейний стан підозрюваного, а також зважаючи на існування зазначених вище ризиків, погоджується із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_8 в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на даному етапі досудового розслідування кримінального провадження, на переконання апеляційного суду буде справедливим та не є непомірним для підозрюваного.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника немає, оскільки слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, який, на відміну від інших більш м`яких запобіжних заходів, зможе запобігти названим вище ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 27.09.2023, якою стосовно ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 24.11.2023 включно, із визначенням застави в розмірі 1 878 800 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4