Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа №277/799/22
Провадження № 1-кп/279/260/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в колегіальному складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з секретарем: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , за участю прокурора: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 , законного представника потерпілої ОСОБА_9 , законного представника потерпілої ОСОБА_10 , психолога ОСОБА_11 , обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у закритому судовому засіданні по кримінальному провадженню №0000333 від 08.08.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_12 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Чміль,

Ємільчинського району, Житомирської області, одруженого, на

утриманні має одну малолітню дитину, освіта професійно-

технічна, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за

адресою:

АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.153, ч.6 ст.152 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_12 , 28.05.2022 близько 21 години перебував в приміщенні кухні за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , де у нього виник злочинний умисел, направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої ОСОБА_8 , з якою він перебував у сімейних відносинах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , яка з ним спільно проживає та є членом його сім`ї, не досягла 14 років, в зазначений день, час та місці, підійшов до ОСОБА_8 , яка в цей час милася, схопив її своєю лівою рукою за передпліччя, та прижав спиною до стіни. В подальшому, утримуючи її силоміць, використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка через свій малолітній вік, не могла чинити опір, та у повній мірі розуміти характер і значення вчинюваних відносно неї дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, використовуючи пальці правої руки, вагінально проник в тіло ОСОБА_8 .

Своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.152 КК України, а саме: дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.152 КК України, а саме: дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Крім цього, в середині червня 2022 року в обідній час ОСОБА_12 перебував у одній із кімнат буд. АДРЕСА_1 , до якої зайшла ОСОБА_8 .. В цей день, час та місці у ОСОБА_12 виник злочинний умисел, направлений на вчинення насильницьких дій сексуального характеру, не пов`язаних із проникненням в тіло іншої особи, без добровільної згоди потерпілої.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 , будучи особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.152 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , яка з ним спільно проживає та є членом його сім`ї, не досягла 14 років, в зазначений день, час та місці, коли ОСОБА_8 проходила повз ліжко, на якому лежав ОСОБА_12 , схопив її за руку, таким чином силоміць зупинивши її біля ліжка, та вчинив щодо ОСОБА_8 насильницькі дії сексуального характеру, не пов`язані з проникненням в тіло малолітньої, які полягали у доторках до її грудей. Свої злочинні дії ОСОБА_12 припинив, коли до кімнати зайшла матір потерпілої.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.153 КК України, а саме: сексуальне насильство, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 152 КК України, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.153 КК України, а саме: сексуальне насильство, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 152 КК України, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Крім цього, 30.07.2022 близько 22 години у ОСОБА_12 , який перебував у веранді будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , куди зайшла ОСОБА_8 , виник злочинний умисел, направлений на повторне вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із проникненням в тіло малолітньої, з якою він перебуває у сімейних відносинах.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_12 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ч.4 ст.153 КК України, достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , яка з ним спільно проживає та є членом його сім`ї, не досягла 14 років, в зазначений день, час та місці, підійшовши до ОСОБА_8 , схопив останню рукою за передпліччя, та прижав спиною до коробки дверного пройому, що між приміщеннями коридору та веранди будинку. В подальшому, утримуючи силоміць малолітню рукою, використовуючи безпорадний стан потерпілої, яка через свій малолітній вік, не могла чинити опір, та у повній мірі розуміти характер і значення вчинюваних з нею дій, з метою задоволення своєї статевої пристрасті, використовуючи пальці своєї правої руки, вагінально проник в тіло ОСОБА_8 ..

Своїми умисними діями ОСОБА_12 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.6 ст.152 КК України, а саме: дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною четвертою статті 153 КК Кодексу.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_12 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначила, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, які зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_12 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.153, ч.6 ст.152 КК України.

Допитаний обвинувачений ОСОБА_12 у судовому засіданні, вину у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються не визнав повністю, пояснивши, що в травні місяці 2022 року дії сексуального характеру відносно своєї дитини дочки не вчиняв. В червні 2022 за груди взяв, в той момент жінка двері відкрила, сказав: «Дай ущіпну», зазначив, що мети ніякої не було - "пошутив". В липні 2022 року в піхву пальці не вводив, проводив тільки по верху, чому вчиняв такі дії пояснити не може, зазначив, що потерпіла є його рідною донькою. Шість років з донькою та родиною не проживав, працював у Києві, приїжджав періодично. Повернувся додому, коли їй вже було шість років, вона вже пішла в перший клас.

Дії вчинені ним не вважає нормальними, щодо подій червня-липня 2022 року уточнив, що дійсно торкався грудей та оголеної частини піхви, останній випадок трапився у веранді (прибудова до будинку) це було ввечері, в будинку знаходились жінка з іншою дитиною, вони дивились телевізор. Він у веранді курив і дочка прийшла також покурити. Розмов не вели, коли торкався і проводив, вона казала: «Не треба». Після цього він пішов до будинку, а вона (дитина) залишила будинок, і її не було дев`ять днів, втікала з хати вона вже не перший раз. Про те, що робив, дружині не розповідав, робив так щоб ніхто не знав, розумів, що це погано.

В додаткових поясненнях ОСОБА_12 зазначив, що він не винен, в червні 2022 року він не тримав силоміць за руку та передпліччя, не піднімав футболку, а тільки торкався її (Катерини) грудей. А в липні 2022 не тримав силоміць за руку та передпліччя, а провів рукою по білизні ззовні.

У своєму виступі в дебатах захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_14 зауважив, що незважаючи на те, що обвинувачений визнав свою вину частково, і відповідно має нести покарання, не погоджується з кваліфікацією його дій і з тим обвинуваченням, яке ОСОБА_12 висунуто стороною обвинувачення. Йому інкримінують три епізода: вчинення дій 28 травня 2022 року, які виразились у діях сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням в тіло малолітньої без згоди на те потерплої, а також епізод в червні 2022 (дата не встановлена), інкримінують події про те, що він торкався своєї дочки, як сексуальне насильство і третій епізод, той що відбувся 30.07.2022, де також інкримінують вагінальне проникнення в тіло малолітньої свої дочки, при цьому стороною обвинувачення, обвинувачення будується на показах потерпілої, висновку експерта, показах свідків.

Захисник просив суд звернути увагу, що на досудовому розслідуванні у обвинуваченого ОСОБА_12 були в добровільному порядку взяті біологічні зразки (зрізи нігтів пальців), однак, невідомо чому, експертиза так призначена і не була, в подальшому жодної експертизи на встановлення обставин, проведено не було, є тільки судово-медична експертиза по потерпілій.

Щодо першого епізоду 28.05.2022 року захисник зазначив, що в судовому засіданні була допитана потерпіла, яка вказала на те, що було вагінальне проникнення в її тіло, однак її мати свідок ОСОБА_15 суду показала, що ні 28.05.2022, ні 29.05.2022, ні після цього, вона за своєю дочкою не помічала ніяких змін в поведінці: вона себе вела як і раніше перед цим, дочка не була ні в пригніченому стані, вона ні на що не скаржилася, не було будь яких інших змін, жодних дій, які б вказували на те, що відносно неї відбуваються дії сексуального характеру не було.

Також захисник звертав увагу суду на те, що ОСОБА_12 вину частково визнає: він визнав ті події, які були 30.07.2022 року і події, які були в червні місяці 2022 року, при цьому, на думку сторони захисту всі події трьох епізодів грунтуються виключно на показах потерпілої, інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_12 не має, зазначив, що ОСОБА_12 події 28.05.2022 року не визнає, оскільки жодних насильницьких дій відносно потерпілої не вчиняв, що підтверджується показами свідка ОСОБА_15 , яка в судовому засіданні показала, що вона не бачила жодних змін в поведінці дочки, які б вказували, що відносно неї відбувались якісь насильницькі дії.

Тому, сторона захисту переконана, що по даному епізоду, а саме: події 28.05.2022 року, які кваліфіковані за ч.4 ст.152 КК України, жодних доказів на винуватість ОСОБА_12 стороною обвинувачення суду не надано.

Також, сторона захисту звертала увагу суду на висновок судово-медичної експертизи та свідчення експерта ОСОБА_16 , яка зазначила, що пошкодження дівочої пліви мігло бути як насильницьким шляхом, так і під час добровільного статевого акту, тобто не має однозначного висновку, що це було здійснено саме насильницьким шляхом, експерт також пояснила, що розрив міг виникнути як в травні 2022 року так і пізніше, що спростовує той факт, на який посилається сторона обвинувачення, що дана подія (розрив дівочої пліви) відбулась саме 28.05.2022 року.

Щодо подій, які згідно обвинувального акту відбулись в червні 2022 року, захисник зазначив, що свідком цих подій була мати потерпілої ОСОБА_15 , яка в судовому засідання показала, що коли вона відкрила двері, зайшла в кімнату, то вона побачила, що обвинувачений лежав на дивані, а дочка стояла біля нього. Свідок пояснювала, що ніхто дочку насильно не тримав, вона сама стояла біля нього, і коли свідок зайшла, дочка злякавшись, відійшла від дивана на якому лежав ОСОБА_12 , тобто дані обставини, на які вказує свідок ОСОБА_15 підтверджують, що зі сторони ОСОБА_12 не було ніяких дій сексуального насильства відносно дочки, вважає, що сторона обвинувачення неправильно кваліфікувала дані дії ОСОБА_12 за ст.153 КК України, а саме: сексуальне насильство. На думку сторони захисту дії ОСОБА_12 є неправомірними, протиправними, але мають ознаки іншого злочину, які передбачені ч.2 ст.156 КК України, а саме: розбещення неповнолітньої.

Щодо епізоду який мав місце 30.07.2022 захисник зазначив, що ОСОБА_12 цей епізод визнає, дії, вказані стороною обвинувачення були, однак він не визнає факту вагінального проникнення в тіло потерпілої, сказав, що вони стояли з дочкою біля дверей, і що він рукою провів по поверхні білизни, проникнення в статеві органи рукою не було. Сторона захисту звертала увагу суду на той факт, що експертизи, яка могла б встановити істину в кримінальному провадженні, проведена не була. Крім того, потерпіла була оглянута експертом, і жодних тілесних ушкоджень у потерпілої не виявлено, що вказує на те, що будь яких насильницьких дій з боку ОСОБА_12 відносно потерпілої не було, а тому дані дії також мають бути кваліфіковані за ч.2 ст.156 КК України, саме розбещення малолітної.

За таких обставин сторона захисту переконана, що ті докази, які надані стороною обвинувачення і досліджені в суді вказують на те, що ОСОБА_12 дійсно винуватий в тому, що він зробив по відношенню до своєї дочки і має понести покарання, однак не за тим обвинуваченням, яке пред`явлено стороною обвинувачення, та в подальшому змінено, а саме за дії, які були вчинені ним, і мають ознаки розбещення малолітної, і кваліфікуються за ч.2 ст.156 КК України, санкція частини якої передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, сторона захисту переконана, що винуватість ОСОБА_12 повністю доведена зібраними стороною обвинувачення та дослідженими в судовому засіданні доказами, показами свідків, зізнанням ОСОБА_12 у вчиненні злочину, передбаченого саме ч.2 ст.156 КК УКраїни, просив суд обрати міру покарання в межах санкції частини даної статті.

Незважаючи на те, що вину ОСОБА_12 визнає частково, його вина у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.153, ч.6 ст.152 КК України повністю доведена у судовому засіданні сукупністю доказів, зокрема нижчезазначеними показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами.

Малолітня потерпіла ОСОБА_8 , яка будучи допитаною в судовому засіданні в присутності законного представника ОСОБА_9 та психолога ОСОБА_11 , суду показала, що все почалося 28.05.2022 року, коли її мама з молодшим братом поїхала до свого брата в гості. В той самий день, приблизно о 21 годині вечора вона пішла митися сказала не заходити, він (батько) не послухав, зайшов до кімнати, вона встигла тільки одягнути футболку, він взяв її за руку і притиснув до стіни і почав проникати пальцями вагінально, вона просила, щоб він цього не робив, він не слухавши її продовжував вчиняти свої дії, після того як він це зробив, він просто пішов спати, вона одягнулась і теж пішла спати.

Наступний раз був в червні 2022 року, точної дати не пам`ятає: вона була з ним (батьком) разом в кімнаті, мама з молодшим братом була на вулиці, коли вона проходила повз його ліжка він взяв її за руку припіднявши футболку почав чіпати її груди в цей момент зайшла мама і вона (потерпіла) вибігла з кімнати.

Наступний раз це було 30 липня 2022 року, вона хотіла вийти на вулицю, коли виходила тато вже був у веранді притиснув її до одвірку дверей і так само почав її своєю рукою проникати вагінально, просила щоби він цього не робив, кричала, щоби її мама почула, але вона так і не почула. Після цього він пішов спати.

На запитання потерпіла пояснила: Притиснув лівою рукою правою проникав вагінально, тривало хвилин п`ять. Під час таких дій нічого не говорив, вже того як він це зробив він сказав, щоб вона нікому не казала, тому що буде ще гірше або він її поб`є, погрожував, він і раніше погрожував. Кроваві виділення на трусиках були після першого разу. На наступний ранок, коли прокинулася, побачила це, щоб ніхто цього не побачив, не дізнався, вона спалила ці трусики.

Після першого випадку вона говорила про це матері, однак мати їй не повірила, навіть коли був другий випадок, коли вона (матір) сама бачила, що він її чіпав, вона не повірила і була на його стороні, вона сказала, що вона ( ОСОБА_17 ) сама до нього лізе. Другий раз в червні 2022 вона (мама) сказала чого вона ( ОСОБА_17 ) до нього лізе, яке вона має право, хто вона така. Вибігла на вулицю в сльозах. 30 липня 2022 року це відбулось у веранді було близько 22 години. Вона було одна в цій веранді, мама з меншим братом спала вже в іншій кімнаті. Він (батько) нічого не говорив. Тримав лівою рукою іншою проникав, тривало пару хвилин.

Також в судовому засіданні потерпіла показала, що тривалий час виховувалась без батька, його не було від моменту її народження сім-вісім років, він проживав окремо від них в селі Чміль Ємільчинського району (тепер Новоград-Волинського), а вони проживали в селі Неділище Новоград-Волинський р-н, Житомирської області. Всі сім-вісім років він не приймав участі у її вихованні. Потім він знову почав жити з її мамою, він являється її ( ОСОБА_17 ) біологічним батьком. Вони з мамою потім одружилися, коли народився її молодший брат.

Про ці події знав тільки її друг. Вона йому розповідала, що її батько часто б`є і пристає (має на увазі дії сексуального характеру), друга звати ОСОБА_18 . Відчуває себе станом на зараз більш-менш, перебуває у центрі «Віра, ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ». Щодо покарання покладається на розсуд суду.

На запитання потерпіла пояснила: Про подію, яка сталася 28.05.2022 року маму повідомила, після того як вона приїхала - на наступний день 29.05.2022 року. Вона відреагувала, що вона ( ОСОБА_17 ) сама винна.

22 червня 2022 року другу подію, коли він вчинив розпусні дії (торкався грудей) мати бачила особисто, вона в цей момент зайшла до кімнати, і за останню подію вона мамі не розповідала, пішла з дому. Через пару днів мама звернулась до поліції з приводу її зникнення (що вона пішла з дому). Потім її знайшов їх ОСОБА_21 дільничний, вона йому все це розповіла, всі обставини, і таким чином ці події стали усім відомими.

Стосунки з батьком до цього всього, були більш-менш, добре ставився, але коли він напивався міг руку підняти - бити, також вона завжди заступалася за маму.

Коли просила батька не робити цього, він просто мовчав. Говорив про те, щоб не говорила нікому і не розповідала, бо буде ще гірше, або він її поб`є.

Законний представник ОСОБА_9 , психолог ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердили, що показання потерпіла давала добровільно, жодний тиск на неї ніким не чинився.

Допитана у судовому засіданні експерт ОСОБА_16 пояснила, що на підставі постанови слідчого, для проведення експертизи були надані матеріали кримінального провадження, за результатами проведеної експертизи надано висновок експерта №1328 від 09.08.2022 року.

На запитання експерт ОСОБА_16 пояснила, що встановлення добровільності або недобровільності розриву дівочої пліви не входить до компетенції експерта, розрив міг бути як добровільно так і недобровільно. Згідно викладених обставини справи, розповідей потерпілої, про те, що це сталось, в травні 2022 року, а дослідження проводились в серпні 2022 року, розрив міг виникнути в травні 2022 року. Розрив не свіжий, зарубцований, розрив міг виникнути і в березні і в травні 2022 року і становить більш ніж три тижні по давності.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що обвинувачений ОСОБА_12 є її чоловіком, перебуває з ним у шлюбних відносинах і в даний момент з ним не спілкується, а потерпіла ОСОБА_8 є її донькою з нею перебувають у нормальних відносинах, спілкуються.

Проживала у с.Чміль шість років, жила з чоловіком ОСОБА_12 та дочкою ОСОБА_8 в той день, він прийшов п`яний додому і лежав на ліжку, дочка сиділа на дивані, вона зайшла в хату, він лежав телевізора дивився, ще десь півгодини посиділа з ними в хаті і пішла на двір поратися до літньої кухні, через півгодини вона зайшла до хати, відкрила в другу кімнату двері, побачила, що чоловік лежить на кроваті, а дочка стоїть біля нього і футболка задерта до половини грудей і він держав її за груди. Вона (свідок) звернулася до ОСОБА_22 із словами: «Це що таке, ОСОБА_23 ?», дочка відповіла: « Я ж тобі казала, що він мене домагається», вона (мати) сказала дочці, що це не він ( ОСОБА_25 ) її домагається, це вона ( ОСОБА_23 ) його "спровоцировала". Вона бачила, що він лежав на одній кроваті, а донька сиділа на дивані другому, а вона (мати-свідок) трішки з нею посиділа і пішла на двір. Нічого такого не було, щоб він силою її домагався, і всьо, після цього вона почала тікати з дому, не знали яка причина, що до чого. Ця ситуація була у кінці червня на початку липня 2022 року.

На запитання свідок пояснила: Точного часу, коли це сталося не пам`ятає, приблизно дві години дня, кінець червня 2022 року. Прийшов чоловік того дня п`яний, він лежав на двохспальній кроваті, а дочка сиділа на дивані, вона (свідок) зайшла в хату і також сіла на другий диван, всі дивились телевізор, півгодини з ними вона посиділа і пішла на двір поратися, знову прийшла до хати десь через півгодини, і побачила, що вона підійшла до нього, в неї футболка задерта, він одною рукою тримав її за груди. На її запитання, що це таке, дочка відповіла: "я ж тобі казала, що він мене домагається". У відповідь вона дочці сказала, що то не він її домагається, то вона його спровоцировала, після цих слів у дочки помінявся вираз обличчя.

До цієї події, одного дня він був п`яний вчиняв скандал, вона плачучи сказала, що він її домагався, а перед цим, вона стала себе поводити неадекватно, вона (свідок) їй не повірила, що він її домагається, вона після цього всього стала тікати з дому, уроки прогулювати почала, стала курити, приходила додому п`яна. Вона (свідок) не знала де її шукати, наймала людей, машини, шукали її машиною, привозили її до неї до хати, і дочка неадекватна була, в дуже нетверезому стані, коли вона (мати) до дочки зверталася вона відпихала її і казала: «Не чіпай мене», на другий день вона (мати) до дочки зверталась, вона мовчала, нічого не сказала, яка причина такої поведінки.

В чоловіка вона (мати) питала: «Що це вона мені таке каже?», а він казав, що він такого не пам`ятає, бо був може п`яний. На гарачому вона (свідок) його особисто не зловила, не бачила. Крім того, що ОСОБА_25 тримав її за груди, при цьому в неї була припіднята футболка, будь якихось дій він більше не вчиняв, дочка різко опустила футболку, вибігла в першу кімнату, вона (свідок) до дочки зверталася, він як лежав на кроваті так і лежав, ні признаків побоїв, не скакав, не бив, відвернувся в другу сторону і почав спати далі, нічого з нею (свідком) не сварився.

На запитання свідок пояснила: З п`ятого по сьомий клас, дочка нормально себе поводила, гарно вчилася, почала ходити в сьомий клас, перейшла в восьмий вона стала неадекватно себе поводити, вчителька неодноразово їй (матері) дзвонила, що вона пропускає уроки, не з`являється на уроках. Вона (мати) звернулася до доньки, говорила про це, донька ніби настроїлася, а потім вона не зрозуміла причини втечі з дому.

Дочка перший раз втікла з дому, так що вона (мати), взагалі нічого не зрозуміла, ОСОБА_23 подзвонила з місця проживання її брата з с.Ниділище і сказала, якщо вона (мати) з ним ( ОСОБА_25 ) не розійдеться, то дочка зробить так, що він сяде в тюрьму. Вона (свідок) йому ( ОСОБА_25 ) ці слова переказала, він сказав: «Їдьте в своє село, забирайте все що хочете, тільки оставте мене». Дочка повернулась в с.Чміль, він різко змінив свою думку, і не пустив їх нікуди, і вони залишились в с.Чмілі.

В травні 2022 року дочка нічого не розповідала. Поведінка дочки різко змінилася, в тому, що вона почала тікати з дому не зрозуміло чому, неадекватно себе поводити, курити почала, випивати почала, вони її шукали неодноразово по селі.

У с.Чміль вона (свідок) шукала дочку у одного із сусідів, вона ховалася у сусіда. В других селах, вона (свідок) людей у кого була ОСОБА_17 , не знає, у с.Варовцах дочка два рази була. У с.Варовці, вона там у якогось мужика була, якого вона (свідок) також не знає, її від нього привезли, дочка також неадекватна була. На запитання: «Де ти була, в кого ти була?», вона нічого не сказала. Вона про себе не давала знать де вона знаходиться.

В травні 2022 року вона їй (матері) нічого не сказала. Дочка тільки одного вечора заплакала, коли він ( ОСОБА_25 ) бушував п`яний був вдома, і сказала, що він її домагається насильно, вона (свідок) не повірила, це було десь в травні-червні місяцях, літо почалося. Вона плакала, що він її домагався, а що і як, то нічого не розказувала. Щодо епізоду в червні 2022 року свідок пояснила: В цей момент, коли вона (мати) бачила їх разом: дочка стояла, коли вона (мати) зайшла, так як дочка стояла, то вона (свідок) пойняла, що це з її сторони, дочка сама підняла футболку. ОСОБА_25 не утримував її, вона стояла, він одною рукою держав за її грудь одну, і всьо, більше нічого такого не було. Дочка могла вільно рухатися, спокійно було. Вона (дочка) не вищала, не втікала не від кого, не лякалася, вона спокійно себе поводила.

Свідок ОСОБА_15 (мати) до дочки звернулася: «Що це таке?», на що ОСОБА_23 їй сказала, що вона вже їй казала, що ОСОБА_25 її домагається, на що вона їй сказала: «не він тебе домагається, а ти його спровоцировала», бо перед цим як вона (свідок) була в хаті, зайшла в хату, все спокійно було, він лежав телевізора дивися, і вона (дочка) сиділа на дивані і вона (свідок) сиділа на другому дивані, ні скандалу, все було спокійно, тільки вийшла до кухні літньої, через півгодини зайшла от таку картину побачила. Після цього вона знову тікала в с.Бараші, була там довго. Потім вона (свідок) звернулася до участкового по дітях, її привезли, і вона йому почала жалитися по тій причині. Поначалу її не було сутки, потім двоє, останній раз ОСОБА_23 як втікла в с.Бараші, то її цілий тиждень не було. На запитання в кого вона була і чого вона туди поїхала, і як так швидко могла туди добратися дочка нічого не відповідала, мовчала зі словами: "відчепись від мене", і всьо, вона (дочка) їй (матері) нічого не казала. Вона втікала, піде на пару днів прийде і знову втікає, вона (мати) не вспівала дочку шукати. Коли вже побачила, що вона (мати) не може дочці нічого зробити, вона звернулась до участкового по дітях.

На запитання, свідок ОСОБА_15 суду пояснила: Перший раз дочка втікла на початку травня-червня 2022 року. Коли ОСОБА_17 сказала, щоб вони розійшлися (мати покинула ОСОБА_25 ), вона (свідок) ці слова ОСОБА_25 переказала: «Якщо ми не розійдемся вона зробить так, що ти сядеш в тюрму». Він погодився, щоб вони розійшлися. Свідок дочці повідомила: «Приїжджай додому в с.Чміль, будемо збиратися і переїжджати, батько погоджується, щоби ми переїхали в свою хату», а потім, коли дочка приїхала додому в с.Чміль, він різко змінив свою думку, сказав: «Ніхто нікуди не поїде, ніхто нічого, всі остаються на своїх місцях». Дочка також казала: «Повір мені, мені повірять». Коли вона перший раз втекла, були канікули літні, чорниці почалися.

Додатково свідок ОСОБА_15 показала:

На запитання чи 28 травня 2022 року приходили до них гості до дому свідок відповіла - не приходили.

На запитання чи їздила свідок у с.Неділище, Ємільчинського району в кінці травня 2022 року (29 травня) - не пам`ятає.

29 травня - це день народження меншого сина. День народження сина в 2022 році не святкували, були дома в с.Чміль. Дома були всі і дочка була і чоловік був. В цей день дочка нічого не розповідала. Ніяких негараздів не було. Ні про що дочка не говорила.

Свідок ОСОБА_27 в судовому засідання показав, що в 2022 році приїхала ОСОБА_17 , подзвонила до нього, вони зустрілися, пішли гулять. Він побачив, що з нею щось не то, щось не так, щось її турбує, почав питати, вона не хотіла казати, потім він розпитав, вона впала в істерику і сказала, що її домагається відчим: лапає, руки в труси засовує. Він запитав куди вона далі поїде, вона сказала, що хотіла поїхати до бабусі в с.Неділище, та бабусі немає вдома, і він запропонував їй залишитися у нього, якщо в неї така проблема і вона перебувала у нього де який час.

На запитання свідок ОСОБА_27 уточнив подія мала місце у 2022 році в кінці червня (вже яблука на деревах були). До цього випадку знайомий з нею ( ОСОБА_17 ) був недовго. Вони спілкувались тільки по інтернету - переписувались, десь місяць, потім спілкування припинилось, через деякий час вона приїхала в село і подзвонила до нього. Після цього вона ( ОСОБА_17 ) у них проживала деякий час, потім приїхала поліція і відкрили провадження, проживала тиждень. Відносили мали дружній характер, статевих відносин між ними (свідком та ОСОБА_17 ) не було. ОСОБА_28 щодо домагання вона ( ОСОБА_17 ) не повідомляла, не хотіла про це говорити.

На запитання свідок уточнив, що знав, що вона ( ОСОБА_17 ) неповнолітня, з її ( ОСОБА_17 ) слів вона сказала, що їй 15 років. Вона приїхала в село, подзвонила до нього і вони пішли гуляти, тоді бачив її перший раз, побачив, що людину щось хвилює. Вона розповіла, що в сім`ї проблема, відчим її домагається. Також зазначив, що вони проживають разом з мамою. Мамі він пояснив ситуацію і мама погодилась, щоб ОСОБА_23 пожила у них. Спілкувались, до цієї зустрічі, в інтернеті місяць, при спілкуванні вона нічого не розповідала. Перший раз побачив її в кінці червня, вона прожила у них тиждень, потім приїхала поліція, і забрала її, а доки велося слідство, вона ( ОСОБА_17 ) все одно проживала у нього.

На запитання свідок пояснив: Вона ( ОСОБА_17 ) казала про кілька разів домагання з боку відчима.

Крім вищенаведених доказів, винуватість обвинуваченого ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень доведена безпосередньо дослідженими судом письмовими доказами, які надані стороною обвинувачення, зокрема:

протоколом прийняття заяви від ОСОБА_8 про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08.08.2022 року;

постановою про залучення представника неповнолітнього ОСОБА_9 від 08.08.2022 року;

протоколом отримання зразків у потерпілої ОСОБА_8 для експертизи від 08.08.2022 року;

висновком експерта №1328 від 09.08.2022 року, з якого вбачається, що при освідуванні ОСОБА_8 виявлений розрив дівочої пліви відповідно цифрі "20" годинкового циферблату, який виник від дії твердого тупого з обмеженою контактуючою поверхнею предмету, яким могли бути пальці рук сторонньої особи тощо, по давності в строк, який становить більше ніж 3 тижні до часу освідування. Не виключено, що вказаний розрив міг виникнути в травні 2022 року при обставинах, вказаних малолітньою;

протоколом огляду місця події від 08.08.2022 року за участю ОСОБА_8 та ілюстрованою таблицею до нього;

протоколом проведення слідчого експерименту від 08.08.2022 року за участю ОСОБА_8 та ілюстративною таблицею до нього;

висновком судово-психіатричного експерта №256-2022 від 23.08.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_12 в момент скоєння злочину виявляв клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10), в момент скоєння злочину був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час виявляє клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10). Емоційно-нестійкий розглад особистості у ОСОБА_12 не належить до тимчасових розладів психічної діяльності ОСОБА_12 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Загальна психологічна характеристика ОСОБА_12 : клінічні ознаки емоційно-вольової нестійкості по збудливому типу. Морально-етичне викривлення. В досліджуваній ситуації знаходить своє відображення вживання алкоголю та морально-етичне викривлення. Ознак розумового відставання не виявлено;

висновком судово-психіатричного експерта №257-2022 від 23.08.2022 року, з якого вбачається, що ОСОБА_8 на момент вчинення протиправних дій відносно неї на психічні розлади не страждала, на даний час на будь-які розлади не страждає. Виходячи з рівня розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану, здатна правильно розуміти характер скоєних відносно неї дій, але не здатна розуміти їх значення, не може чинити опір. Виходячи з рівня розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, та давати про них відповідні показання. До її показів потрібно відноситися, як до показів психічно здорової дитини. Схильності до вираженого фантазування та підвищеного навіювання, що суттєво можуть вплинути на характер її показань - не виявляє;

протоколом проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_15 від 08.08.2022 року та ілюстративною таблицею до нього;

Зауважень з приводу належності, допустимості поданих суду та досліджених судом в судовому засідання доказів сторонами не подано. Досліджені письмові докази суд визнає належними і допустимими, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог ст.ст.87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та сторонами не доведено. Дані письмові докази одержані з дотриманням належної процедури, згідно з вимогами закону щодо порядку проведення відповідної процесуальної дії та порядку фіксування її ходу й результатів.

Разом із цим, оцінюючи показання обвинуваченого ОСОБА_12 , суд прийшов до переконання, що його показання, дані в судовому засіданні, в частині не визнання своєї вини у вчиненні інкримінованих йому злочинів, є неправдивими, не щирими, спрямованими на уникнення чи пом`якшення відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень. Дані покази спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами: показами малолітньої потерпілої, свідків, які є узгодженими між собою та з результатами експертиз, іншими доказами.

Суд приймає до уваги показання потерпілої ОСОБА_8 , надані суду в судовому засіданні, які є послідовними, не суперечать поясненням, наданим нею на досудовому розслідуванні, та підтверджують вчинення ОСОБА_12 кримінальних правопорушень, інкримінованих йому згідно до обвинувального акту, крім того, згідно висновку судово-психіатричного експерта №257-2022 від 23.08.2022 року, встановлено, що ОСОБА_8 на момент вчинення протиправних дій відносно неї на психічні розлади не страждала, на даний час на будь-які розлади не страждає. Виходячи з рівня розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану, здатна правильно розуміти характер скоєних відносно неї дій, але не здатна розуміти їх значення, не може чинити опір. Виходячи з рівня розумового розвитку, індивідуально-психологічних особливостей та емоційного стану, здатна правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, та давати про них відповідні показання. До її показів потрібно відноситися, як до показів психічно здорової дитини. Схильності до вираженого фантазування та підвищеного навіювання, що суттєво можуть вплинути на характер її показань - не виявляє.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_15 в частині показів про те, що малолітня потерпіла ОСОБА_8 провокувала дії ОСОБА_12 ..

Відповідно до роз`яснень викладених в п.1 абз.3 Постанови 30.05.2008 N5 Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, потерпілою особою від зґвалтування може бути особа як жіночої, так і чоловічої статі, незалежно від її поведінки до вчинення злочину, способу життя, попередніх стосунків із суб`єктом злочину, зокрема перебування з ним у зареєстрованому шлюбі, проживання однією сім`єю тощо.

Свідок, яка є матір`ю потерпілої ОСОБА_8 , вела спільний побут із обвинуваченим ОСОБА_12 , має спільну молодшу дитину, батьком якої також є ОСОБА_12 , в подальшому не визнана її законним представником. Інтереси малолітньої потерпілої як на досудовому слідстві, так і в суді представляв фіхівець соціальної роботи відділу роботи із сім`ями, дітьми та молоді КУ "Центр надання соціальних послуг" Ємільчинської селищної ради Житомирської області ОСОБА_9 , та в подальшому в суді головний спеціаліст сектору з профілактики злочинності, запобігання бездоглядності дітей служби у справах дітей виконавчого комітету Коростенської міської ради.

А тому, суд вважає показання свідка ОСОБА_15 , про те, що їй не було відомо що відбувалось між малолітньою потерпілою ОСОБА_8 та ОСОБА_12 неправдивими та такими, що мають на меті виправдати дії обвинуваченого ОСОБА_12 ..

Зауваження захисника, щодо відсутності експертних висновків є недоречними, враховуючи проміжок часу між подією злочину, його виявлення та затримання ОСОБА_12 .

Суд, з огляду на наведені висновки, на підставі сукупності встановлених в ході судового розгляду кримінального провадження обставин, погоджується зі стороною обвинувачення щодо кваліфікації дій ОСОБА_12

- за ч.2 ст.152 КК України, як дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету, з якою винний перебуває у сімейних відносинах;

- за ч.4 ст.152 КК України, як дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди;

- за ч.2 ст.153 КК України, як сексуальне насильство, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 152 КК України, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах;

- ч.4 ст.153 КК України, як сексуальне насильство, вчинене особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтею 152 КК України, щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди;

- за ч.6 ст.152 КК України, як дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло особи, з використанням іншого предмету особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений частиною четвертою статті 153 КК Кодексу, що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч.3 та ч. 4 ст.17 КПК України, так і в практиці

Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні у справі «Коробов проти України» від 21.10.2011 року.

Кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне отстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність, та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Під час судового розгляду кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.152, ч.2 ст.153, ч.4 ст.153, ч.6 ст.152 КК України, судом було дотримано гарантії рівності процесуальних засобів сторін, оскільки сторони процесу мали можливість прокоментувати аргументи чи спростувати підстави, наведені іншою стороною, зокрема, заявляти клопотання, висловлювати думку з приводу доводів іншої сторони, допитувати свідків, надавати та досліджувати докази.

При вирішенні питання про призначення покарання суд виходить з загальних засад призначення покарання, виходячи з принципу його законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, а також керується роз`ясненнями, викладеними у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи», відповідно до яких призначаючи покарання особам, винним у вчиненні злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суди мають неухильно дотримуватись вимог ст.65 КК щодо індивідуалізації покарання, а саме: враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні враховувати стадію його вчинення, кількість епізодів, тяжкість наслідків, що настали тощо.

Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдання фізичних страждань або приниження людської гідності.

Так, у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року ) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_12 , згідно ст.67КК України, судом не встановлено.

Суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, задовільно характеризується по місцю проживання, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, одружений, має малолітню дитину.

В той же час, слід врахувати тяжкість вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами (ч.2 ст.152 КК України, ч.2, ч.4 ст.153 КК України) та особливо тяжкими злочинами (ч.4, ч.6 ст.152 КК України), та посягнули на статеву недоторканість малолітньої потерпілої, яка є донькою обвинуваченого.

Так, на батьків покладається основна відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, тощо (ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 СК України).

Одночасно, чинним законодавством України дитині гарантується право на захист від усіх форм насильства, батьки зобов`язані поважати дитину, забороняється фізичні покарання дитини батьками, які принижують людську гідність дитини (ст.10 Закону України «Про охорону дитинства», ст.150 СК України).

Дослідженими судом доказами з`ясовано, що потерпіла ОСОБА_8 , будучи малолітньою на час вчинення обвинуваченим злочинів та в силу обставин, які склалися в їх сім`ї, потребувала більшої уваги та турботи своїх батьків, в тому числі обвинуваченого. В той же час, ОСОБА_12 замість того, щоб підтримати свою доньку під час перехідного, непростого для неї періоду життя, ігноруючи чинне законодавство та існуючі норми моралі, із використанням безпорадного стану дитини, яка фактично не могла чинити гідний опір, вчиняв дії сексуального характеру, дії сексуального насильства у відношенні до доньки, чим вчинив кримінальні правопорушення проти її статевої недоторканості.

Щодо характеристики особи обвинуваченого ОСОБА_12 , то відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №256-2022 від 23.08.2022 року, загальна психологічна характеристика ОСОБА_12 : клінічні ознаки емоційно-вольової нестійкості по збудливому типу. Морально-етичне викривлення. В досліджуваній ситуації знаходить своє відображення вживання алкоголю та морально-етичне викривлення. Ознак розумового відставання не виявлено.

ОСОБА_12 в момент скоєння злочину виявляв клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10), в момент скоєння злочину був здатний усвідомлювати свої дії та керувати ними, на даний час виявляє клінічні ознаки емоційно-нестійкого розладу особистості, стан компенсації (F60.3 МКХ-10). Емоційно-нестійкий розлад особистості у ОСОБА_12 не належить до тимчасових розладів психічної діяльності ОСОБА_12 в даний час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Не потребує застосування щодо нього примусових заходів медичного характеру.

Отже, враховуючи вищенаведене, з урахуванням думки потерпілої, яка щодо міри покарання покладається на розсуд суду, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_12 не можливо без ізоляції від суспільства і йому слід обрати покарання відповідно до санкцій частин статтей за якими пред`явлено обвинувачення у виді позбавлення волі, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, тому остаточне покарання підлягає призначенню шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Дане покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Арешт на майно обвинуваченого не накладався, речові докази відсутні.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_12 , залишити без змін до набрання вироком законної сили, який не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі ст.374 КПК України, слід включити інформацію про ОСОБА_12 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.368, 369, 373, 374 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_12 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.152, ч.4 ст.152, КК України, ч.2 ст.153, ч.4 ст.153 КК України, ч.6 ст.152 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.4 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років;

- за ч.2 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.4 ст.153 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.6 ст.152 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Остаточне покарання ОСОБА_12 призначити за правилами ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 15 (п`ятнадцять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_12 обчислювати з моменту фактичного затримання, а саме: з 10.08.2022 року.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований відносно ОСОБА_12 , залишити без змін до набрання вироком законної сили, але не пізніше ніж до 05.01.2024 року, роз`яснивши йому право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п.2 ч.4 ст.374 КПК України включити інформацію про обвинуваченого ОСОБА_12 до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Коростенський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст.394 КПК України, а обвинуваченим в той же строк з моменту отримання копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити (направити) обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: 1. ОСОБА_2

2. ОСОБА_3

копія згідно з оригіналом