ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/1464/15-к Номер провадження 11-кп/814/426/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора представника потерпілого захисника обвинуваченого ОСОБА_3 обвинуваченогоОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01 грудня 2013 року за №0000455, за апеляційними скаргами потерпілого ОСОБА_10 , обвинуваченого ОСОБА_3 і його захисника ОСОБА_9 на вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України.

До набрання вироком законної сили обрано ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчук Полтавської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого,

визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі п. «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільнено ОСОБА_11 від відбування основного й додаткового покарань.

Цивільні позови прокурора й ОСОБА_12 задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку зі ОСОБА_11 і ОСОБА_3 на користь:

Фінансового управління Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області - 5 397 гривень витрат на стаціонарне лікування;

ОСОБА_12 - 82 355 гривень майнової шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_10 залишено без розгляду та роз`яснено йому право на звернення до суду з позовом у порядку цивільного судочинства.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат і речових доказів.

У даному кримінальному провадженні також були ухвалені такі судові рішення.

20 жовтня 2021 року Полтавським апеляційним судом апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_10 залишено без задоволення; апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено; вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року в частині засудження ОСОБА_3 скасовано, а кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України; цивільні позови прокурора й ОСОБА_12 до ОСОБА_3 залишено без розгляду; виключено з вироку вказівку про стягнення грошових коштів солідарно з ОСОБА_3 ; вирок щодо ОСОБА_11 залишено без зміни.

30 червня 2022 року Верховним Судом касаційні скарги прокурора та потерпілого ОСОБА_10 задоволено частково; ухвалу Полтавського апеляційного суду від 20 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_3 скасовано й призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції; цю ж ухвалу щодо ОСОБА_11 залишено без зміни.

Таким чином, вирок щодо ОСОБА_11 набрав законної сили та не є передметом розгляду суду апеляційної інстанції.

За вироком ОСОБА_3 і ОСОБА_11 визнано винуватими й засуджено за таких обставин.

01 грудня 2013 року приблизно о 17 годині 30 хвилин по вул. Набережній Лейтенанта Дніпрова зі сторони пров. Червоноармійського в напрямку вул. Дем`яна Бєдного в м. Кременчук Полтавської обл. рухався ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «ВАЗ 2170», НОМЕР_1 , та перевозив на передньому сидінні пасажира ОСОБА_13 .

У цей час із виїзду прилеглої території буд. АДРЕСА_3 на головну дорогу виїхав автомобіль «MAZDA CX7», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 .

У порушення вимог п.п.12.3, 12.9 «б», п. 3.29 розділу 33 ПДР України ОСОБА_3 , рухаючись по вказаному вище напрямку зі швидкістю не менше 65,8 км/год на ділянці дороги, де швидкість руху обмежена дорожнім знаком 3.29 ПДР України до 40 км/год, і наближаючись до виїзду з прилеглої території по вул. Набережній Лейтенанта Дніпрова, 54-А в м. Кременчук Полтавської обл., маючи можливість виявити автомобіль «MAZDA CX7», н.з. НОМЕР_2 , який виїжджав із прилеглої території на головну дорогу, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «MAZDA CX7», н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , який, при цьому, порушив вимоги п.п.10.1, 10.2 ПДР України, оскільки не переконався в безпеці виконуваного маневру та не надав переваги в русі автомобілю «ВАЗ 2170», НОМЕР_1 . Унаслідок зіткнення зазначених вище транспортних засобів пасажиру ОСОБА_13 було заподіяно тілесні ушкодження, що спричинили його смерть.

В апеляційних скаргах:

потерпілий ОСОБА_10 просив частково скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_3 покарання за ч.2 ст.286 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки;

обвинувачений ОСОБА_3 і його захисник ОСОБА_9 просили скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року в частині засудження ОСОБА_3 , вирішення цивільного позову прокурора та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, відмовити в задоволенні цивільного позову прокурора до ОСОБА_3 , в іншій частині вирок залишити без зміни.

Під час провадження в суді апеляційної інстанції захисник ОСОБА_9 заявив клопотання, в якому просить скасувати вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_3 , звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України через закінчення строків давності, передбачених ст.49 КК України, та закрити кримінальне провадження щодо останнього.

ОСОБА_3 у заяві підтримав клопотання захисника ОСОБА_9 і надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності за вказаною вище підставою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника на підтримку клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який просив задовольнити клопотання, надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження з наведеної вище нереабілітуючої підстави, підтвердив зрозумілість цієї підстави звільнення від кримінальної відповідальності, міркування прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання з огляду на наявність підстав для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, заперечення потерпілого проти клопотання, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи клопотання та дійшла висновку про те, що воно підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 417 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст.284 КПК України, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Виходячи з положень п.1 ч.2 ст.284, ч.3 ст.285, ч.4 ст.286, ч.3 ст.288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання й, у випадку встановлення передбачених уст.49 КК Українипідстав та наявності згоди з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши останнього від кримінальної відповідальності.

Тобто суд повинен звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за цією підставою незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження, але до набрання вироком суду законної сили.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, згідно з ч.5 ст.12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею тяжкого злочину до дня набрання вироком законної сили минуло 10 років.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України, 01 грудня 2013 року.

Строки давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності не зупинялись, не переривались і станом на час апеляційного розгляду закінчились, оскільки з дня вчинення ОСОБА_3 зазначеного вище кримінального правопорушення до дня набрання вироком місцевого суду законної сили минуло 10 років.

На підставі викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуваний вирок належить скасувати та відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження зі звільненням ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності через закінчення строків давності, визначених у п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Отже, клопотання підлягає до задоволення.

Оскільки кримінальним процесуальним законом установлено імперативну вимогу з приводу невідкладності розгляду наведеного вище клопотання та у зв`язку із його задоволенням, що передбачає звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності й закриття кримінального провадження щодо нього (за наявності відповідного волевиявлення обвинуваченого), то доводи апеляційних скарг не вирішуються.

При цьому, за змістом ст.129 КПК України суд наділений правом розгляду цивільних позовів у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру та позбавлений можливості вирішити цивільні позови в разі постановлення ухвали про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття провадження, у зв`язку з чим цивільні позови прокурора, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3 не підлягають вирішенню по суті та їх слід залишити без розгляду.

Разом з цим, колегія суддів роз`яснює, що ця обставина не перешкоджає прокурору/закладу охорони здоров`я (з дотриманням визначених законом передумов заявлення цивільного позову) та потерпілим звернутися з аналогічними позовами в порядку цивільного судочинства, так як закриття справи на нереабілітуючій підставі у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє ОСОБА_3 від обов`язку відшкодувати заподіяні його діями витрати на лікування, збитки та шкоду.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Клопотання захисника ОСОБА_9 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_3 , задовольнити.

Вирок Крюківського районного суду м. Кременчук від 26 лютого 2021 року щодо ОСОБА_3 скасувати, звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.286 КК України на підставі п.4 ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільні позови прокурора, ОСОБА_12 та ОСОБА_10 до ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5