Справа № 133/2309/23
Провадження №1-кп/132/354/23
Вирок

Іменем України

16 жовтня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000333 від 19 червня 2023 року, за обвинувальним актом, складеним у відношенні:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Самгородок Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше неодноразово судимого:

24 вересня 2010 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

05 квітня 2011 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;

29 листопада 2016 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

21 квітня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

21 червня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

12 червня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільнений 19 листопада 2019 року із Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року, умовно-достроково,

зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_9 будучи раніше неодноразово судимим, зокрема: 24 вересня 2010 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненим від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України; 05 квітня 2011 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі; 29 листопада 2016 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненим від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України; 21 квітня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі; 21 червня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі; 12 червня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільненим 19 листопада 2019 року із Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року, умовно-достроково, судимість за які в передбаченому законом порядку не зняті та непогашені, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин за наступних обставин. Так, ОСОБА_9 достовірно знаючи, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, згідно Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05год.30хв. 24.02.2022 року, строк дії якого був продовжений на підставі Указу Президента України «Про продовження дії воєнного стану в Україні» від 01.05.2023 року № 254/2023, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 02.05.2023 року № 3057-ІХ, з 05год.30хв. 20.05.2023 року строком на 90 діб, - 13 червня 2023 року близько 22год.30хв. діючи умисно, повторно, з метою незаконного заволодіння чужим майном, проник на огороджену територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке перебуває у володінні ОСОБА_10 , перебуваючи на якому, впевнившись у відсутності сторонніх осіб та власника цього домоволодіння, підійшов до сараю, схопився за дверну ручку та почав розхитувати двері, допоки вони разом з дверною рамою не впали всередину сараю. Після цього, ОСОБА_9 через дверний отвір, проник всередину сараю, де виявив чоловічий велосипед марки «Україна», зеленого кольору, що належить доньці власниці домоволодіння ОСОБА_11 , який таємно викрав та з місця вчинення кримінального правопорушення зник. Відповідно до висновку експерта від 27 червня 2023 року № СЕ-19/102-23/11338-ТВ, вартість велосипеду марки «Україна» становить 1433грн.33коп. Вподальшому, даний викрадений велосипед, ОСОБА_9 продав ОСОБА_12 за 400грн.00коп., які витратив на придбання алкогольних напоїв. Таким чином, ОСОБА_9 своїми злочинними діями, спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду у розмірі 1433грн.33коп.

Обвинувачений ОСОБА_9 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, зазначивши, що дійсно він 13 червня 2023 року близько 22год.30хв. маючи умисел на викрадення чужого майна, проник на огороджену територію домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_2 , перебуваючи на якому, впевнившись у відсутності сторонніх осіб та власника цього домоволодіння, підійшов до сараю, схопився за дверну ручку та почав розхитувати двері, допоки вони разом з дверною рамою не впали всередину сараю. Після цього, через дверний отвір, проник всередину сараю, де виявив чоловічий велосипед марки «Україна», який викрав та з місця вчинення злочину зник. Вподальшому даний велосипед продав ОСОБА_12 за 400грн.00коп., які витратив на придбання алкогольних напоїв.

Потерпіла ОСОБА_11 в судове засідання не з`явилася, надавши письмову заяву, згідно якої просить справу розглянути за її відсутності, обвинуваченому визначити покарання згідно вимог діючого законодавства, цивільний позов заявляти не бажає.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Прокурор ОСОБА_13 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просив визнати ОСОБА_9 винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, які він має відбувати реально.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_9 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину.

З матеріалів кримінального провадження, а саме з відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 23.06.2023 року вбачається, що обвинувачений ОСОБА_9 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, а саме був судимий:

24 вересня 2010 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

05 квітня 2011 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі;

29 листопада 2016 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, до покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання із випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки, та покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України;

21 квітня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі;

21 червня 2017 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.71, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі;

12 червня 2018 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.4 ст.70 КК України, до остаточного покарання у виді 4 (чотирьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі, звільнений 19 листопада 2019 року із Державної установи «Вінницька виправна колонія (№ 86)» на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 11 листопада 2019 року, умовно-достроково.

Крім цього, як свідчать ці ж відомості про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України, ОСОБА_9 на даний час обвинувачується у ряді інших кримінальних правопорушень, обвинувальні акти щодо якого скеровано до суду, зокрема у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000283 від 04 квітня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 КК України, направлено до суду 19 червня 2020 року; за №0000014 від 05 січня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, направлено до суду 31 січня 2022 року; за №0000270 від 02 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, направлено до суду 26 серпня 2022 року, які на момент ухвалення цього вироку не розглянуті по суті.

За місцем проживання ОСОБА_9 характеризується з негативної сторони, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, про що свідчить довідка-характеристика № 757 та довідка про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 349, виданих 20 червня 2023 року головою Самгородоцької сільської ради Вінницької області ОСОБА_14 .

ОСОБА_9 , будучи особою працездатного віку, непрацевлаштований та суспільно-корисливою працею не займається, постійного законного джерела доходу (прибутку) не має, що і стало підґрунтям для вчинення даного злочину.

На обліку у лікарів психіатра та нарколога ОСОБА_9 не перебуває, що підтверджується довідками Комунального підприємства «Козятинська центральна районна лікарня» Козятинської міської ради від 20 червня 2023 року № 233, 380.

Як вбачається з досудової доповіді, складеної 25 вересня 2023 року провідним інспектором Хмільницького районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_15 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також високу ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_9 без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Відповідно до статті 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім як у випадках зміни судом правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обов`язок доказування перелічених обставин згідно зі статтею 92 КПК України покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що органом досудового розслідування обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 визначено: щире каяття та активне сприяння в розкритті кримінального правопорушення, а обставиною, що обтяжує його покарання зазначено: рецидив злочинів.

З урахуванням вимог статей 66, 67 КК України, роз`яснень щодо застосування його норм, викладених у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (номер провадження 51-9408км18) та рекомендацій, наведених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують та обтяжують покарання ОСОБА_9 , визначених органом досудового розслідування в матеріалах кримінального провадження, та доведених прокурором під час розгляду кримінального провадження.

Вказані відомості про особу обвинуваченого підвищують суспільну небезпечність вчиненого злочину і свідчать про спрямованість ОСОБА_9 на вчинення умисних корисних злочинів.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

За приписами статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вказані положення підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 КК України, за якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Системне тлумачення правових норм, визначених у статтях 50, 65 та 75 КК України, дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням можливості досягти мети покарання як такої, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. За приписами статті 75 КК України, рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням приймається з урахуванням можливості досягнення цілей покарання.

Для застосування положень статті 75 КК України, суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є відповідні умови і підстави.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

При цьому в аспекті застосування положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 вчинив інкримінований йому в даному кримінальному провадженні злочин, маючи не зняту та непогашену судимість. До цього, ОСОБА_9 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, до нього двічі застосовувався інститут звільнення відбування покарання з випробуванням, однак він належних висновків для себе не робив та продовжував вчиняти кримінальні правопорушення, що свідчить про відсутність позитивних змін в його особистості, не створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, що вказує на стійку злочинну спрямованість та його небезпечність для суспільства.

Факт визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, відокремлено від інших обставин, не є достатньою підставою до застосування положень статті 75 КК України (постанова Верховного Суду від 15.03.2023 року у справі № 185/7875/21 (провадження № 51-3396км22).

Вказана обставина, на переконання суду, не ґрунтується на вимогах статей 65, 75 КК України і не може бути визначальною при виборі заходу примусу та порядку його відбування.

Поведінка ОСОБА_9 під час провадження в суді може свідчити про його намагання уникнути відповідальності, а не про його виправлення та перевиховання.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, який характеризується виключно з негативної сторони, неодружений, міцних соціальних зв`язків не має, будучи особою працездатного віку, ніде не працює та суспільно-корисливою працею не займається, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та засуджувався як до умовного так і до реального виду покарання, на шлях виправлення не ставав за знову вчиняв нові кримінальні правопорушення, беручи до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, та врахувавши всі обставини даного кримінального провадження, думку потерпілої, яка вважає, що слід призначити покарання в межах санкції інкримінованої йому статті, а також висновок органу пробації, згідно якого виправлення обвинуваченого без позбавлення волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб), оскільки існує висока ймовірність вчинення повторного правопорушення, суд керуючись принципом справедливості та індивідуалізації покарання, вважає неможливим досягнення мети попередження вчинення нових злочинів і виправлення ОСОБА_9 без ізоляції його від суспільства, а тому підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає.

Отже, звільнення ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України, або призначення більш м`якого покарання, ніж передбаченого законом на підставі статті 69 КК України, не сприятиме його виправленню і попередженню вчиненню ним нових злочинів, і на переконання суду, є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого ним злочину.

Санкцією ч.4 ст.185 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують його покарання, суд вважає, що справедливим для обвинуваченого ОСОБА_9 є покарання у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально.

Саме таке покарання ОСОБА_9 , на переконання суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненому ним кримінального правопорушення, а за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме чоловічий велосипед марки «Україна», який відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_16 від 20 червня 2023 року, переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 , після набуття вироком законної сили, необхідно залишити у власника (законного володільця).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучений в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на чоловічий велосипед марки «Україна», на підставі ухвали слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 21 червня 2023 року у справі № 133/1868/23 (номер провадження 1-кс/133/362/23).

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 21 червня 2023 року у справі № 133/1868/23 (номер провадження 1-кс/133/362/23).

Відповідно до частини 2 статті 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Витрати на залучення експерта згідно висновку експерта від 27 червня 2023 року №СЕ-19/102-23/11338-ТВ у розмірі 956грн.00коп. підлягають стягненню з ОСОБА_9 на користь держави.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, в разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Як вбачається з матеріалів справи, під час досудового розслідування та судового розгляду, заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 не застосовувались.

З урахуванням цього, оскільки фактичне виконання судового рішення, яким особу засуджено до покарання у вигляді позбавлення волі, починається з моменту затримання особи на виконання вироку суду, а тому в резолютивній частині вироку необхідно вказати, що початок строку відбування покарання необхідно рахувати з моменту затримання особи на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.

Відповідно до частин 1, 2 статті 374 КПК України, вирок суду складається зокрема зі вступної частини, у якій зазначаються дата та місце його ухвалення.

Згідно роз`яснень викладених в узагальнені Верховного Суду України від 01.08.2004 року «Про якість складання й оформлення судових рішень у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення», суди повинні керуватися положенням про те, що датою постановлення вироку є день його підписання складом суду, незалежно від тривалості часу, протягом якого відбувалася нарада суддів, а місцем його постановлення місто чи інший населений пункт, де це фактично мало місце.

Оскільки днем підписання вироку є 16 жовтня 2023 року, то датою його постановлення є саме цей день.

Керуючись ст.ст.349, 368, 370, 374, 376, 392, 395 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання ОСОБА_9 на виконання вироку.

До набрання вироком законної сили, запобіжний захід відносно ОСОБА_9 не обирати.

Речовий доказ, вилучений в ході розслідування кримінального провадження, а саме чоловічий велосипед марки «Україна», який відповідно до постанови старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_16 від 20 червня 2023 року, переданий під зберігальну розписку ОСОБА_11 , після набуття вироком законної сили, залишити у власника (законного володільця).

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_17 від 21 червня 2023 року у справі № 133/1868/23 (номер провадження 1-кс/133/362/23), на чоловічий велосипед марки «Україна» скасувати.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 27 червня 2023 року № СЕ-19/102-23/11338-ТВ у розмірі 956грн.00коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя