Справа № 135/219/23
Провадження №11-кп/801/1223/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000618 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.09.2023, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сошанське, Козятинського району, Вінницької області, українця, громадянина України, тимчасово непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 22.04.2004 Шевченківськім районним судом м. Києва за ч.1 ст.115 КК України до покарання виді позбавлення волі строком 7 років 6 місяців. Звільнений умовно-достроково 04.06.2010 року, невідбутий строк 1 рік 9 місяців 4 дні;

- 05.11.2018 Ладижинським міським судом за ч.1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі, строком на 3 роки 6 місяців, звільнений від відбування покарання згідно ст. 75 КК України, з іспитовим строком 3 роки,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначено йому покарання:

-за п.п. 6, 13 ч.2 ст.115 КК України у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України;

-за ч.4 ст.187 КК України у виді 10 (десяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому на праві власності майна на користь держави України.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з моменту затримання 19.12.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено питання з процесуальними витратами, накладеним арештом та речовими доказами.

За участю прокурора ОСОБА_8 , захисника ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 в режимі відеоконференції,

В С Т А Н О В И В:

Згідно вироку суду, 18 грудня 2022 року близько 6 години ОСОБА_7 прийшов до квартири своєї знайомої ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_3 , де з дозволу власниці квартири зайшов до приміщення кімнати та попросив її позичити гроші в сумі 500 грн.

У відповідь на прохання ОСОБА_7 , ОСОБА_9 надала йому в борг грошові кошти в сумі 300 грн., відмовивши в наданні решти коштів. У зв`язку з цим між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виникла словесна суперечка.

Переслідуючи мету незаконного особистого збагачення, ОСОБА_7 достовірно знаючи, що ОСОБА_10 може зберігати в своєму помешканні грошові кошти і цінне майно, вирішив із корисливих мотивів, вчинити умисне вбивство потерпілої.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння майном, ОСОБА_7 застосувавши до потерпілої фізичну силу, ударивши кулаком правої руки в область голови, в результаті чого вона впала на підлогу.

Після того, як ОСОБА_9 піднялась на ноги та намагалась виштовхати ОСОБА_7 з квартири, він, застосувавши до потерпілої фізичну силу, користуючись її нездатністю чинити опір через похилий вік, вдруге ударив кулаком правої руки в область голови, внаслідок чого вона знову впала на підлогу.

Реалізуючи свій умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства ОСОБА_9 , ОСОБА_7 підійшов до потерпілої, яка в цей час перебувала в горизонтальному положенні на підлозі та діючи умисно, застосовуючи насильство, яке є небезпечним для її життя в момент заподіяння, наніс множинні сильні удари руками та взутими ногами по життєво важливому органу людини голові ОСОБА_9 , при цьому потерпіла намагалася захищатися кистями рук від ударів і чинити нападнику фізичний супротив.

Таким чином, ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, від яких потерпіла померла на місці події.

Відповідно до висновку судово-медичного експерта від 18.01.2023 № 100 при експертизі трупа громадянки ОСОБА_9 виявлено слідуючі тілесні ушкодження: важку закриту черепно-мозкову травму в вигляді множинних саден, забійних ран обличчя і волосяної частини голови, множинних синців і широких гематом в ділянках волосяної частини голови, обличчя; закритий перелом кісток носу зі зміщенням уламків, широкий субдуральний крововилив, множинні вогнищеві і злиті крововиливи в м`які мозкові оболонки; синці, садни в ділянках кистей обох рук.

Важка закрита тупа черепно-мозкова травма, виявлена при судово-медичній експертизі трупа громадянки ОСОБА_9 відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент заподіяння (завдання), знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з настанням смерті.

Смерть громадянки ОСОБА_9 наступила від набряку-здавлення головного мозку внаслідок наростаючої важкої тупої закритої черепно-мозкової травми.

У подальшому, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, обшукав помешкання ОСОБА_9 та не виявивши грошових коштів заволодів її мобільним телефоном марки «Redmi 5 Plus» IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 в корпусі чорного кольору, ринкова вартість якого, відповідно до висновку експерта від 07.02.2023 №СЕ-19/102-23/2538-ТВ, на момент вчинення злочину, а саме 18.12.22 становила 2099, 67 грн.

Після чого, ОСОБА_7 , не бажаючи бути викритим зник з місця події, заволодівши телефоном потерпілої, чим заподіяв їй матеріальної шкоди на суму 2099, 67 грн.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить змiнити вирок в сторону пом`якшення покарання, визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187 КК України та на підставі ст. 70 КК України призначити покарання у виді 13 років позбавлення волі.

Свої вимоги захисник мотивує тим, що суд безпідставно призначив ОСОБА_7 максимальну міру покарання у виді 15 років позбавлення волі, належно не врахувавши відсутність обтяжуючих покарання обставин та наявність пом`якшуючих щире каяття, визнання своєї вини, публічне вибачення перед потерпілим, сприяння розкриттю злочину.

Також слід врахувати наявність постійного місця проживання, вік, особу обвинуваченого та інші обставини, що свідчать про можливість перевиховання обвинуваченого за менший термін ув`язнення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , які підтримали доводи апеляційної скарги з мотивів, зазначених в ній та просить призначити ОСОБА_7 менш суворе покарання, враховуючи пом`якшуючі обставини та особу обвинуваченого, прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, так як вважає вирок суду обґрунтованим, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові

рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення, у тому числі

вирок суду, має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є

рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку апеляційного суду таких вимог суд першої інстанції дотримався.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 та ч. 4 ст. 187 КК України, є обґрунтованим і законним та в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок переглядається лише в частині призначення покарання.

Стороною захисту оскаржено правильність призначення покарання судом першої інстанції, оскільки сторона захисту вважає призначене судом покарання занадто суворим, а також можливим призначення менш суворого покарання, із належним урахуванням обставин, передбачених ст. ст. 65-67 КК України.

Згідно із ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

У статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання; суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Souring v. UK», «Shvydka v. Ukraine», «Tammer v. Estonia», - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Європейський Суд з прав людини у справах «Бакланов проти Росії» та «Фрізен проти Росії» зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У справі «Ізмайлов проти Росії» Європейський Суд вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів (ч. 2 ст. 50 КК України).

Виходячи з мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.

Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції належно враховано всі обставини, передбачені ст. 65 КК України та дотримано принципів призначення покарання.

Враховано тяжкість вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, що є умисними, з корисливою метою та особливо тяжкими злочинами, внаслідок яких настали невідворотні, непоправні наслідки у вигляді смерті людини.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив обтяжуючу покарання обставину вчинення злочину щодо особи похилого віку та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, так як визнання вини та щире каяття особи у вчиненні злочину мають знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Однак обвинувачений ОСОБА_7 не відразу визнав свою вину, а лише частково, заперечував нанесення ударів ногами та умисел на вчинення умисного вбивства, давав неповні покази з метою применшення встановлення незаконних дій щодо потерпілої, що свідчить про ненадання належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та щирого каяття у обвинуваченого.

Також колегія суддів не вбачає підстав визнати пом`якшуючі покарання обставини сприяння розкриттю злочину та вибачення перед потерпілим, так як сторона захисту не навела обґрунтованих доказів, які підтверджують допомогу ОСОБА_7 в кримінальному провадженні, яка вилилась у розкриття злочинів чи встановлення тих обставин, які не були б відомі слідству, а вибачення перед потерпілим є недоречним без щирого каяття.

Крім того, місцевий суд належно врахував особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який за місцем реєстрації характеризується незадовільно, не одружений та не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий у 2004 році за умисне вбивство та в 2018 році за незаконне поводження із зброєю.

Вказане надає підстави стверджувати, що обвинувачений ОСОБА_7 схильний до протиправної поведінки, вчинення злочинів, не бажає стати на шлях виправлення та соціалізуватись у суспільстві, а тому становить небезпеку для суспільства і окремих осіб, оскільки із високою вірогідністю може знову посягнути на охоронювані законом права, вчинити нове кримінальне правопорушення за аналогічних мотивів.

Наведені обставини достатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, і суд прийшов до обґрунтованого та правильного висновку про призначення обвинуваченому покарання у межах санкцій частин статей обвинувачення, а саме за п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України у виді максимальних 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, а за ч. 4 ст. 187 КК України у середньому розмірі 10 років позбавлення волі з конфіскацією майна, та визначив остаточне покарання обвинуваченому за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З урахуванням зазначеного вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції призначене достатнє та необхідне покарання для виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Таким чином апеляційний суд не встановив обставин, на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, які б не врахував та не оцінив суд першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, не встановлено.

За наведених обставин, колегія суддів вважає за необхідне залишити оскаржуваний вирок суду першої інстанції без змін, так як він законний та обґрунтований.

На підставі викладеного та керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 07.09.2023 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі 3 місяців.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4