КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4334/2023 Категорія: ч. 2 ст. 190 КК України
ЄУН: 368/1258/21 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 001347, внесеного до ЄРДР 2 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 травня 2023 року,яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець м. Приморськ, Запорізької області, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не працює, освіта середня, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, раніше неодноразово судимий, останній раз

вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді арешту строком на п`ять місяців яке відбув,

визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом повного складання призначених покарань ОСОБА_6 остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що 2 листопада 2021 року, точного часу не встановлено, обвинувачений, маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовими коштами ОСОБА_9 , жительки АДРЕСА_2 , діючи повторно, за попередньою змовою з невстановленими слідством особами, одна з яких 2 листопада 2021 року о 16.33 год. з мобільного телефону абонентський номер SIM - карти НОМЕР_1 зателефонувала за належним потерпілій абонентським номером SIM - карти НОМЕР_2 , представившись фельдшером, повідомив ОСОБА_9 неправдиві відомості про перебування її сина ОСОБА_10 у лікарні з тілесними ушкодженнями, які він отримав внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, таким чином здійснюючи психологічний вплив на неї, та далі, використовуючи пригнічений стан потерпілої, переконав останню у необхідності невідкладно надати грошові кошти на лікування.

В цей час до будинку потерпілої за адресою: АДРЕСА_2 , зайшов ОСОБА_6 , який, перебуваючи в злочинній змові з невстановленими слідством особами, шляхом обману заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 20000 грн. (двадцять тисяч гривень), які вона передала йому на лікування свого сина. У подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 зник, розпорядившись грошовими коштами на власний розсуд. Його дії були повторними, так як він раніше судимий вироком Оболонського районного суду міста Києва від 13 липня 2021 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України. Вказані злочинні дії ОСОБА_6 вчинив з прямим умислом, так як він усвідомлював суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.

У строк відбуття покарання ОСОБА_6 зараховане покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі, відбуте повністю за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року,

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову та доля речових доказів

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині призначеного покарання, призначити ОСОБА_6 покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі на строк 1 рік; остаточно призначити покарання ОСОБА_6 за сукупністю злочинів на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання призначених покарань у виді 2 років позбавлення волі; у строк відбуття покарання ОСОБА_6 зарахувати покарання в розмірі 1 рік позбавлення волі, відбуте повністю за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року; на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням строком на 1 рік; строк відбуття покарання ОСОБА_6 обраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Захисник зазначає, що не може погодитися з вироком через суворість призначеного покарання та вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, у виді позбавлення волі строком 1 рік не відповідає його особі та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення через суворість.

Захисник наголошує, що під час судового розгляду ОСОБА_6 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, не заперечував фактичні обставини. Санкція ч. 2 ст. 190 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років, а, відтак, на думку апелянта, суд мав підстави призначити більш м`яке покарання обвинуваченому.

Захисник посилається на те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував особу обвинуваченого, який задовільно характеризується по місцю проживання, частково добровільно відшкодував шкоду потерпілій, вину у вчиненні злочину визнав частково. Разом з цим, захисник вважає, що, враховуючи наведені вище пом`якшуючі обставини, ставлення ОСОБА_6 до вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих обставин, призначене покарання є занадто суворим, оскільки до останнього, серед іншого, можливо було б застосувати ст. 75 КК України.

Потерпіла, належним чином повідомлена про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явилась, будь-яких заяв та клопотань не подавала.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та провівши апеляційний розгляд в її межах, колегія суддів доходить такого висновку.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги закону.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності та яким дана належна оцінка у вироку, у зв`язку з чим, на переконання колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікація дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, за попередньою групою осіб, жодним з учасників кримінального правопорушення не оспорюються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про суворість призначеного ОСОБА_6 покарання, то колегія суддів вважає їх непереконливими.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані.

За змістом оскаржуваного вироку встановлено, що при обранні виду та розміру покарання обвинуваченому суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину; особу обвинуваченого, який задовільно характеризується по місцю проживання, частково добровільно відшкодував шкоду потерпілій, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, досудову доповідь, згідно з даними якої виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства.

За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за ч. 2 ст.190 КК України у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ст.190 ч.2 КК України, оскільки менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Окрім того, оскільки ОСОБА_6 вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 серпня 2022 року засуджений за ч. 2 ст.190 КК України до одного року позбавлення волі і це покарання він відбув повністю згідно з даними довідки про звільнення, судом на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів призначено ОСОБА_6 остаточне покарання шляхом повного складання призначених покарань у виді 2 років позбавлення волі, та зараховано у строк відбуття покарання відбуте покарання у розмірі 1 рік позбавлення волі, відбуте повністю за попереднім вироком. При цьому суд дійшов висновку, що покарання обвинувачений повинен відбувати реально.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про суворість призначеного обвинуваченому покарання внаслідок неврахування судом при призначенні покарання обставин, які, на думку захисника, могли вплинути на призначене покарання.

Так, захисник посилається на те, що обвинувачений в суді вину визнав повністю у вчиненому злочині, не заперечував фактичні обставини кримінального провадження.

Разом з тим, такі доводи захисника спростовуються даними, зафіксованими під час судового розгляду, що знайшло своє відображення й у змісті оскаржуваного вироку, що ОСОБА_6 вину визнав частково.

Окрім того, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих злочинів, у тому числі й за вчинення злочинів за аналогічних обставин, відбував покарання у виді позбавлення волі у місцях позбавлення волі, однак, належних висновків для себе не зробив та вчинив знову корисливий злочин, використовуючи людські почуття потерпілої.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, можливо лише з призначенням обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, і підстави для пом`якшення йому із застосуванням положень ст. 69 КК України розміру призначеного покарання, як і звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, відсутні, оскільки обставини справи та дані про особу обвинуваченого, встановлені судом, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування або зміни вироку суду першої інстанції, а, відтак, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 24 травня 2023 рокущодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 190 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 3 місяців з дня її оголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4