КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5

захисника - ОСОБА_6

обвинуваченої - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду кримінальне провадження стосовно -

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, з середньою спеціальною освітою, неодруженої, офіційно непрацюючої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, раніше судимої:- 19.02.2008 року Городнянським районним судом Чернігівської області за ч.2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі; - 24.07.2015 року Щорським районним судом Чернігівської області за ч.1 ст. 121 КК України до 6 років 6 місяців позбавлення волі; - 02.02.2022 року Солом`янським районним судом м. Києва за ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнена від відбування покарання з випробуваннями та іспитовим строком 1 рік;

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186, ч.2 ст. 345 КК України за апеляційними скаргами прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186, ч.2 ст. 345 КК України, та призначено покарання: за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік; за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років; за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань ОСОБА_7 визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 5 (п`ять) місяців.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2022 та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Також, цим вироком вирішено питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку суд визнав доведеним, що 21.02.2022, близько 03 год 40 хв, ОСОБА_7 , перебуваючи на другому поверсі Центрального залізничного вокзалу навпроти зали відпочинку №2, який розташований за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, помітила раніше не знайому ОСОБА_9 , яка сиділа на підвіконні, підійшла до неї та своєю правою рукою схопила потерпілу за руку, на що ОСОБА_9 у відповідь вдарила її своєю сумкою, в результаті чого між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник раптовий конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 21.02.2022, приблизно о 03 год 45 хв, діючи умисно, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин до ОСОБА_9 , з метою заподіяння їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та, бажаючи їх настання, підійшла до потерпілої ОСОБА_9 з правого збоку, коли остання відвернулась та почала рухатись сходами до конкорсу, намагаючись уникнути конфлікту та втекти від ОСОБА_7 , та умисно нанесла потерпілій ОСОБА_9 один удар предметом, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, який дістала з правої кишені куртки, в яку була одягнута, та який тримала своєю правою рукою, в задню поверхню грудної клітини та ще один удар в праву сідничну ділянку тіла потерпілої.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 , відповідно до висновку експерта судово-медичної експертизи №042-733-2022 від 21.07.2022, спричинила ОСОБА_9 тілесні ушкодження, а саме: непроникаюче колото-різане поранення грудної клітки справа: рана на задній поверхні грудної клітки у міжлопатковій ділянці (розміром 3,0х5,0 см), дном є ребро та непроникаюче колото-різане поранення правої сідничної ділянки: рана сідничної ділянки (розміром 4,0х10,0 см), дно - м`які тканини. Характер та відома морфологія виявлених тілесних ушкоджень, відомі часові дані та обставини події, дозволяють стверджувати про те, що вищевказані поранення утворилися за рахунок двократної ударної дії предмету/предметів, якому/ яким притаманні колюче-ріжучі властивості, та можуть бути спричинені 21.02.2022 і не супроводжувались розвитком небезпечних для життя явищ та відповідні тілесні ушкодження відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Крім того, ОСОБА_7 , будучи раніше засудженою 02.02.2022 року Солом`янським районним судом м. Києва завчинення кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 15 ч.1 ст. 185 КК України до 1 (одного) року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненої від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, належних висновків для себе не зробила, на шлях виправлення не стала та повторно вчинила нове умисне,з корисливих мотивів, кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 , 29.06.2022, приблизно о 13:00 год, тобто у період дії воєнного стану, перебуваючи поблизу магазину «Червоний маркет», за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, познайомилася з раніше невідомим їй ОСОБА_10 та, дізнавшись, що у останнього наявні грошові кошти, вирішила відкрито повторно викрасти чуже майно, що належить потерпілому ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне відкрите викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи з корисливих мотивів та з метою особистого збагачення, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_7 29.06.2022, приблизно о 13 год 25 хв, діючи відкрито, перебуваючи поруч з ОСОБА_10 , вихопила з його наплічної сумки грошові кошти п`ятьма купюрами, що в загальній сумі становить 520 грн., після чого, утримуючи при собі викрадені грошові кошти, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та не бажаючи нести відповідальність за скоєний злочин, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, ОСОБА_7 почала тікати, однак не довела свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від її волі, оскільки потерпілий ОСОБА_12 , не втрачаючи з поля зору ОСОБА_7 , наздогнав та зупинив останню.

Крім того, 29.06.2022, приблизно о 17 год 00 хв, за адресою: м. Київ, пл. Вокзальна, 1, слідчим СВ ВП на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві, ОСОБА_13 проводилось затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, згідно ст. 208 КПК України, громадянки ОСОБА_7 за підозрою вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у кримінальному провадженні №0000111 від 29.06.2022.

В ході проведення процесуальної дії ОСОБА_7 , будучи неодноразово судимою, поводила себе агресивно, лаялась нецензурною лайкою, погрожувала учасникам події, а саме: понятій ОСОБА_14 та слідчій ОСОБА_13 , на неодноразові зауваження слідчої про недопустимість такої поведінки не реагувала.

В цей же час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на заподіяння тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків, а тому реалізуючи свій умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень працівникові правоохоронного органу, умисно, розуміючи суспільну небезпеку своїх діянь, у зв`язку з виконанням працівником правоохоронного органу своїх службових обов`язків, нанесла удар стопою правої ноги в попереково-крижовий відділ хребта слідчій СВ ВП на станціях залізничного транспорту ГУНП у м. Києві, ОСОБА_13 , чим спричинила останній тілесне ушкодження, яке згідно висновку експерта №42/1-187-2022 є легким тілесним ушкодженням, що не спричинило короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, тривалістю не більш як шість днів.

На даний вирок прокурор Солом`янської окружної прокуратури м. Києва - прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 та захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор просить змінити вирокСолом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та ухвалити ухвалу, якою вважати ОСОБА_7 засудженою до покарання: за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців; за ч.2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч.1 ст. 70, ст. 72 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, у виді позбавлення волі строком на 7 років 5 місяців. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 10 місяців. В іншій частині вирок залишити без зміни.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 68 КК України, за вчинення замаху на злочин строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті. В даному випадку верхня межа покарання, передбачена санкцією ч.4 ст. 186 КК України, становить 10 років позбавлення волі, а дві третини від такого покарання становить 6 років 8 місяців позбавлення волі. Однак суд першої інстанції проігнорував ці положення і не застосував до обвинуваченої закон України про кримінальну відповідальність, який підлягав обов`язковому застосуванню та незаконно призначив обвинуваченій за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України покарання у більшому розмірі.

Вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає зміні в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України у зв"язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченої ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить скасувати вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року в частині визнання ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведенням вчинення ОСОБА_7 вказаних злочинів. В частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 345 КК України просить вирок змінити та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.

Захисник вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять жодного належного, допустимого і достовірного доказу, який би вказував на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України, оскільки обвинувачення ґрунтується виключно на показаннях потерпілих і жоден свідок не вказав на ОСОБА_7 .

Щодо обвинувачення за ч.2 ст. 125 КК України, апелянт зазначає, що на відеозаписі, який був досліджений в судовому засіданні, не зафіксовано щоб ОСОБА_7 наносила будь кому тілесні ушкодждення. Крім того, у вироку суд послався як на докази вини обвинуваченої, зокрема на рапорт поліцейського про повідомлене кримінальне правопорушення, вжиті заходи у зв`язку з повідомленням про тілесні ушкодження та затриману особу ОСОБА_7 ; протокол огляду місця події від 21.02.2022 року проведеного за участю ОСОБА_7 , згідно якого у вбиральні вилучено знаряддя вчинення злочину - ножиці, однак протокол затримання особи складено не було, а тому невідомо в якому статусі перебувала ОСОБА_7 під час огляду місця події за її участю.

Також вказує, що згідно даних обвинувального акту в частині обвинувачення за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України, ОСОБА_7 , утримуючи при собі викрадені у ОСОБА_10 , кошти, почала тікати, однак не довела свого злочинного умислу до кінця з причин, що не залежали від її волі, проте відповідно до протоколу огляду місця події за участю потерпілого ОСОБА_10 , грошові кошти були вилучені саме у потерпілого, які останній надав добровільно. Крім того, згідно відеозапису до протоколу огляду не зафіксовано, що ОСОБА_7 забирала кошти у потерпілого.

Звертає захисник увагу і на ту обставину, що в протоколах пред`явлення особи для впізнання не наведено мотивів у чому полягала необхідність проведення впізнання саме по фотознімках і чому таке впізнання не видалось можливим провести наживо.

Крім того зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 345 КК України суд першої інстанції не врахував ряд обставин, які характеризують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також особу обвинуваченої, яка визнала свою вину в повному обсязі, щиро покаялася, попросила вибачення у потерпілої, за місцем проживання характеризується позитивно, має ряд хронічних захворювань.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали доводи поданої захисником апеляційної скарги та заперечували проти апеляційної скарги прокурора; пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні та заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченої; перевіривши матеріали кримінального провадження та апеляційні доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами дослідженими під час судового розгляду та оціненими відповідно до ст. 94 КПК України, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і не упередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Переглядаючи вирок суду першої інстанції стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального процесуального закону під час розгляду даного кримінального провадження та при ухваленні вироку судом були дотримані.

Так суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, провівши в межах висунутого обвинувачення судовий розгляд даного кримінального провадження, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами прав та свобод у наданні доказів, дослідження та доведення переконливості доказів перед судом, безпосередньо дослідив надані докази та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Наведені у вироку висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125; ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186; ч.2 ст. 345 КК України ґрунтуються на досліджених в ході судового розгляду та детально наведених у вироку доказах, зокрема: на показаннях потерпілої ОСОБА_9 щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, свідка ОСОБА_15 , даних протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від потерпілї ОСОБА_9 21.02.2022 року, а саме нанесення їй тілесних ушкоджень невідомою жінкою на залізничному вокзалі в м. Києві (т.1 а.с. 35), даних рапорту поліцейського про повідомлене кримінальне правопорушення 21.02.2022 року та вжиті заходи у зв"язку з повідомленням про тілесні ушкодження та затриману особу ОСОБА_7 (т.1 а.с. 34), даних протоколу огляду місця події від 21.02.2022 року, проведеного за участю ОСОБА_7 (т.1 а.с. 36-42), даних протоколу проведення слідчого експерименту від 04.08.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 9т.1 а.с. 58-61), даних протоколів пред"явлення особи для впізнання (т. 1 а.с. 43-45, 62-64), даних протоколів перегляду відеозапису з камер спостереження системи "Безпечне місто" від 04.08.2022 року за участю потерпілої ОСОБА_9 та від 10.08.2022 року за участю підозрюваної ОСОБА_7 , даних висновку судово-медичної експертизи № 0042-1758-2021 від 15.12.2021 (т.1 а.с. 70-76), а також на показаннях потерпілого ОСОБА_10 щодо обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України, свідка ОСОБА_16 , даних протоколів прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, огляду місця події, пред"явлення особи для впізнання, затримання особи, огляду відеозапису від 30.08.2022 року з місця вчинення кримінального правопорушення; на показаннях потерпілої ОСОБА_13 про обставини вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, даних відеозапису до протоколу затримання ОСОБА_17 (т. 1 а.с. 111), даних висновку експерта № 42/1-187-2022 (т. 1 а.с. 117-122), даних медичної документації ( т. 1 а.с.115) та інших наведених у вироку доказах.

При цьому, судом були повно та всебічно перевірені доводи обвинуваченої ОСОБА_7 яка вказувала на свою непричетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , фальсифікацію працівниками поліції доказів про відкрите викрадення нею грошей у потерпілого ОСОБА_10 , а також провокаційні дії з боку потерпілої ОСОБА_13 .

Проте, ці доводи були обгрунтовано відхилені судом першої інстанції, як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_7 відповідальності за вчинене, оскільки вони суперечать встановленим в ході судового розгляду фактичним обставинам кримінальних правопорушень та спростовуються сукупністю належних, достовірних та допустимих доказів провадження, які змістовно наведені у вироку.

Також суд обгрунтовано зазначив, що показання потерпілої ОСОБА_9 є логічними, послідовними, які не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки повністю узгоджуються з іншими доказами у кримінальному провадженні, які підтверджують обставини надходження до поліції повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 125 КК України, швидке реагування та виявлення особи причетної до його вчинення, а також виявлення можливого знаряддя кримінального правопорушення.

Крім того, на спростування тверджень сторони захисту щодо обмеження прав обвинуваченої ОСОБА_7 під час огляду місця події 21.02.2022 року та виявлення і вилучення ножиць, як можливого знаряддя злочину, які є аналогічними з доводами апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що в ході вказаного огляду місця події, дії ОСОБА_7 були добровільними і обмеження прав останньої встановлено не було, з чим також погоджується і колегія суддів.

Щодо тверджень сторони захисту про те, що в ході досудового розслідування не встановлено належним чином знаряддя вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що це не спростовує самого факту застосування предмету, якому притаманні колюче-ріжучі властивості, як то ніж чи ножиці.

При цьому, суд виключив з обвинувачення твердження про застосування ножиць, як знаряддя вчинення вказаного кримінального правопорушення, оскільки дана обставина не була доведена в суді, що не впливає на зміну кваліфікації чи закриття провадження, так як потерпілою ОСОБА_9 повідомлено, що вона бачила в руці у ОСОБА_7 кухонний ніж, вказала його характеристики, а її не катигоричні показання про нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень саме ножом, суд обгрунтовано зазначив, що потерпіла не могла візуально сприйняти знаряддя спричинення їй тілесних ушкоджень, тому що ці тілесні ушкодження були їй нанесенні ззаду.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що саме ОСОБА_7 передала ОСОБА_10 свої грошові кошти в сумі 520 грн., щоб не загубити, які пізніше були у нього вилучені, а даних про те, що ОСОБА_7 забирала у потерпілого гроші матеріали справи не містять, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки вони повністю спростовуються дослідженими в судовому засіданні та наведеними у вироку належними, допустими та достовірними доказами, які підтверджують обставини виявлення та затримання обвинуваченої на місці злочину під час його вчинення, впізнання її потерпілим та фіксація майна, що не вибуло з власності потерпілого.

При цьому суд обгрунтовано зазначив, що дії ОСОБА_7 були об`єднані єдиним умислом, яка не приховуючи своїх дій, намагалась заволодіти грошима потерпілого, проте не змогла після викрадення майна розпоряджатися ним, так як спочатку утримувалась потерпілим, а згодом була затримана співробітниками поліції. Отже дії обвинуваченої, які за своєю узгодженістю та цілеспрямованістю, раптовістю та чітким спрямуванням на вилучення майна потерпілого, а також намаганням зникнути з місця події, з достатньою повнотою підтверджують наявність у ОСОБА_7 умислу на відкрите заволодіння чужим майном.

Крім того, судом не було покладено в обгрунтування обвинувального вироку стосовно ОСОБА_7 протокол пред`явлення свідку ОСОБА_18 особи для впізнання за фотознімками від 29.06.2022 року, оскільки цей протокол за своїм змістом не має доказового значення для підтвердження фактичних обставин кримінального провадження в частині замаху на відкрите викрадення майна потерпілого ОСОБА_10 .

Таким чином, суд першої інстанції, оцінивши докази у їх сукупності, правильно встановив фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 в умисному заподіянні легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, умисному вчиненні закінченого замаху на повторне відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, а також в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легкого тілесного шкодження у зв`язку з виконанням ним службових обов`язків та вірно кваліфікував її дії за ч.2 ст. 125; ч.2 ст. 15,ч.4 ст. 186; ч.2 ст. 345 КК України.

Згідно ст. ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Обираючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчинених нею кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу обвинуваченої, яка раніше судима, характеризується негативно, не працювала, вела жебрацький спосіб життя, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, кримінальні правопорушення вчинила у період іспитового строку. Обставинами, що обтяжують покарання суд визнав рецидив кримінальних правопорушень та вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав часткове визнання винуватості.

Отже, ухвалюючи вирок, суд першої інстанції з дотриманням вимог, передбачених ст. ст. 50, 65 КК України, призначив покарання, яке відповідає ступеню тяжкості та особі обвинуваченої, а отже є необхідним й достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченою, так і іншими особами.

Разом з тим, при призначенні обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не застосував закон про кримінальну відповідальність, який підлягав застосуванню, а саме не застосував ч.3 ст. 68 КК України, положення якої регламентують правила призначення покарання за незакінчене кримінальне правопорушення, що відповідно до вимог ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку.

За приписами ч.3 ст. 68 КК України за вчинення замаху на кримінальне правопорушення строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Так, санкція ч.4 ст. 186 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а отже, кримінальне покарання ОСОБА_7 за вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану не може перевищити двох третин від максимального строку найбільш суворого виду покарання, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, тобто має бути не більше 6-ти років 8-ми місяців позбавлення волі.

Разом з тим, з оскаржуваного вироку вбачається, що суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі строком на 7 років.

З урахуванням того, що відповідно до вимог ч.3 ст. 68 КК України строк покарання за вчинення замаху на кримінальне правопорушення не може перевищувати двох третин максимального строку покарання, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги прокурора та необхідність зміни вироку в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та з урахуванням положень ч.3 ст. 68 КК України, зменшення обвинуваченій ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст. 15 ч.4 ст. 186 КК України до 6-ти років 8-ми місяців позбавлення волі.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування вироку стосовно ОСОБА_7 в частині визнання її винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125 та ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186 КК України та закриття в цій частині кримінального провадження на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з недоведенням вчинення ОСОБА_7 вказаних злочинів, а також пом"якшення покарання призначеного за ч.2 ст. 345 КК України до 1 року позбавлення волі, про що ставиться питання в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_6 , а апеляційну скаргу прокурора вважає задовольнити частково та змінити вирок в частині призначеного ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України.

Процесуальних порушень, як під час досудового слідства, так і під час розгляду провадження в суді першої інстанції, які б давали підстави сумніватися в правильності прийнятого судом рішення, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст. ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Солом`янської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 10 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125; ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 186; ч.2 ст. 345 КК України - змінити в частині призначеного покарання за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України та із застосуванням положень ч. 3 ст. 68 КК України призначити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років 8 місяців.

На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених покарань за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186; ч. 2 ст. 125 та ч. 2 ст. 345 КК України визначити ОСОБА_19 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 1 місяць.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного ОСОБА_7 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Солом"янського районного суду м. Києва від 02.02.2022 року та визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці.

В решті вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3