н/п 1-кп/490/555/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000531 від 06.12.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Юр`ївка Братського району Миколаївської області, є громадянином України, має середню освіту, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей 2011 та 2014 року народження, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 у період з 01.09.2011 року по 30.11.2023 року умисно ухилявся від сплати аліментів, встановлених виконавчим листом Центрального районного суду м.Миколаєва від 15.01.2009 року №14-1276/09, яким зобов`язано стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 18.12.2008 року і до повноліття ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання трьох дітей - дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , до їх повноліття. 15.01.2009 року судове рішення набрало законної сили.

Статтею 21 Конституції України передбачено, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Статтею 51 (частина 3) Конституції України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних можливостей, а також поважати достоїнства дитини, готувати її до самостійного життя й праці.

Частиною 3 ст.182 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ч.1 ст.185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог ст.ст.188-190 Сімейного кодексу України, ОСОБА_3 не було звільнено від сплати аліментів на утримання дітей.

ОСОБА_3 , знаючи про необхідність сплати аліментів, будучи належним чином ознайомлений із даним судовим рішенням про стягнення з нього аліментів, ігноруючи дане судове рішення та ухиляючись від його виконання, порушуючи вищевказані норми чинного законодавства, діючи умисно, злісно ухилився від свого батьківського обов`язку щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, не сплачував коштів встановлених рішенням суду на їх утримання без вагомих на це причин, а утвореного боргу по аліментах не погашав, на повідомлення державного виконавця про необхідність сплати аліментів не реагував. ОСОБА_3 , будучи фізично здоровим, без поважних причин офіційно не працював, заходів щодо свого працевлаштування на постійну чи тимчасову роботу не вживав, з приводу постановки на облік до місцевого центру зайнятості не звертався. Окрім того, іншу (не грошову) допомогу на утримання дітей (наприклад, продукти харчування) не надавав, участі у вихованні дітей не приймав.

Так, станом на 01.12.2023 року, внаслідок злісного ухилення від сплати аліментів у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) за період часу з 01.09.2011 року по 30.11.2023 року ОСОБА_3 не здійснив жодних виплат, що спричинило заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання неповнолітніх дітей за вказаний період - 580 315 гривень, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідного платежу.

Відповідно до письмової заяви, складеної у присутності захисника - адвоката ОСОБА_9 , обвинувачений не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України, та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпіла ОСОБА_8 також надала заяву, в якій зазначено, що вона згодна із встановленими під час досудового розслідування обставинами, ознайомлена з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України, та не заперечує проти розгляду обвинувального акту у спрощеному провадженні, тобто без її виклику та без проведення судового розгляду.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Заява обвинуваченого щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому йому обвинуваченні не викликає сумнівів у її добровільності.

З урахуванням наведеного, вивчивши матеріали кримінального провадження, надані органом досудового розслідування, керуючись законом та оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч.1 ст.164 КК України, як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченому, суд, відповідно до ст.ст.65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має утриманні трьох малолітніх дітей - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , офіційно не працює, за даними Комунального некомерційного підприємства "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради на лікуванні в КНП "МОЦПЗ" МОР не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання у виді громадських робіт в межах санкції ч.1 ст.164 КК України.

Саме таке покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для можливого виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд вважає, що призначення ОСОБА_3 більш суворого покарання, а саме у виді арешту та обмеження волі, передбаченого санкцією ч.1 ст.164 КК України, буде явно несправедливим через суворість.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, та призначити йому покарання у виді 120 /ста двадцяти/ годин громадських робіт.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1