Справа № 405/6639/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого: ОСОБА_1 ,

при секретарі: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

обвинуваченого: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633 від 18.06.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця м.Кропивницький, українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину ІНФОРМАЦІЯ_2 , такого, що проходить військову службу на посаді стрільця 2 взводу в/ч НОМЕР_1 у військовому званні «старший солдат», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України

встановив:

11.03.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 70 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків частини та призначено на посаду радіотелефоніста - лінійного наглядача відділення зв`язку взводу управління 1-ої мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 у військовому званні «солдат».

Згідно з положеннями п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 11.03.2022, тобто з моменту зарахуванні ОСОБА_5 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби за мобілізацією.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Відповідно до ст. ст. 11, 13 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-ХІV, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статут) Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» від 24.03.1999 №551-XIV, військовослужбовці зобов`язані свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України. Військової присяги, віддано служити українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати і виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати і утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; додержуватися вимог безпеки, утримуватися від шкідливих для здоров`я звичок.

Згідно з ст. 1 Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» (надалі - Закон), аналоги наркотичних засобів і психотропних речовин - заборонені до обігу на території України речовини синтетичні чи природні, не включені до «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року № 770 (далі - Переліку), хімічна структура та властивості яких подібні до хімічної структури та властивостей наркотичних засобів і психотропних речовин, психоактивну дію яких вони відтворюють.

Також, відповідно до ст. 13 Закону на території України забороняється обіг аналогів наркотичних засобів і психотропних речовин, за винятком їх використання в цілях, передбачених статтями 19 та 20 цього Закону.

Згідно з вимогами ст. ст. 25-28 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» придбання, виготовлення, зберігання та перевезення фізичними особами наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів у будь-яких кількостях в цілях, не передбачених зазначеним Законом, забороняється.

Так, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на незаконне придбання, та зберігання психотропних речовин без мети збуту, в порушення вимог Закону України "Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України "Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними №62/95-ВР від 15.02.1995, 17.06.2023 року близько о 19.35 год. незаконно придбав шляхом віднайдення в кущах по вулиці В`ячеслава Чорновола в місті Кропивницькому два полімерних прозорих пакета в яких знаходилась психотропна речовина - PVP, обіг якої заборонено, загальною масою - 0,65 грама, яку залишив зберігати при собі для власного вживання без мети збуту.

Надалі, реалізуючи свій умисел, діючи умисно та цілеспрямовано 17.06.2023 ОСОБА_5 з придбаною психотропною речовиною перебував за адресою: м. Кропивницький, вул. В`ячеслава Чорновола, 2 В, де в порушення вимог Закону України Про наркотичні засоби, психотропні речовини І прекурсори №60/95-ВР від 15.02.1995 та Закону України Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживання ними №62/95 ВР від 15.02.1995 року, зберігав без мети збуту при собі в відворотах лівому та правому шортів раніше придбану ним психотропну) речовину - PVP, обіг якої заборонено, загальною масою - 0,65 грама, до моменту викриття та вилучення співробітниками поліції, а саме до 21 год. 10 хв. 17.06.2023.

Дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_5 заявив клопотання, в якому просив застосувати до ОСОБА_5 положення ч.4 ст.309 КК України та закрити кримінальне провадження за обвинуваченням за ч.1 ст.309 КК України у зв`язку з тим, що останній добровільно пройшов курс лікування від наркоманії.

ОСОБА_5 вказав, що вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.1 ст.309 КК України визнає повністю, щиро розкаявся. Вказав, що сам звернувся до лікувального закладу з метою позбутися наркотичної залежності. Надав свою згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України та закриття провадження у даній справі в цій частині .

Прокурор в судовому засіданні не заперечив проти звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст.309 КК України та закриття кримінального провадження відносно останнього на підставі ч.4 ст.309 КК України.

Заслухавши клопотання захисника, враховуючи думку обвинуваченого, прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо кримінального провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом, зокрема, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 добровільно звернувся до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» та добровільно з 14.09.2023 по 05.10.2023 у відділенні №4 для пацієнтів з розладами психіки і поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин пройшов курс лікування.

Відповідно до положень кримінального закону, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України є обов`язком, а не правом суду.

Звернення до лікувального закладу визнається добровільним, якщо особа за своєю волею звертається до лікувального закладу із заявою про хворобу на наркоманію і бажанням лікуватися від цієї хвороби.

Будь-яких інших умов звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України кримінальним законом не встановлено.

При цьому, відповідно до положень ст. 22 КПК України, спростування наданих винним матеріалів (наприклад, довідки з лікувального закладу, лікарняного листка тощо), доведення того, що особа звернулася до лікувального закладу вимушено, щоб ухилитись у такій спосіб від кримінальної відповідальності, покладається насамперед на обвинувача (якщо клопотання подано винним під час судового розгляду) чи особу, у провадженні якої перебуває кримінальна справа (якщо клопотання подано під час досудового розслідування цієї справи). За відсутності означених доводів, з`ясувавши наявність необхідних умов, суд зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Згідно з ч.4 ст. 309 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002р. № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів» із змінами і доповненнями, винна особа, яка добровільно звернулася до лікувального закладу і розпочала курс лікування від наркоманії, на підставі ч. 4 ст. 309 КК України звільняється від кримінальної відповідальності за дії, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України.

Оскільки, обвинувачений добровільно виявив бажання вилікуватися і для цього звернувся до відповідного закладу, клопотання захисника підлягає задоволенню та ОСОБА_5 необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 309 КК України і закрити кримінальне провадження в цій частині відносно нього на підставі ч.4 ст. 309 КК України.

Відповідно до п.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Згідно з ч.1 ст.126 КПК України суд розглядає питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 червня 2020 року у справі №598/1781/17 дійшла висновку, що кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість вирішення питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на правову допомогу, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен розглянути питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті. Очевидно, що, звільняючи особу від кримінальної відповідальності, суд або суддя має вирішити питання про скасування чи зміну запобіжного заходу, речові докази, розподіл процесуальних витрат тощо. Таким чином, ВП ВС вважає, що це питання може бути розглянуте і під час постановлення ухвали суду.

Нормами КПК встановлено, що, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат (п. 13 ч. 1 ст. 368, ч. 4 ст. 374 КПК).

Оскільки ст. 126 КПК визначено, що означене питання може бути розглянуто і під час постановлення ухвали суду, ВП ВС робить висновок, що у випадку наявних судових витрат або заявлення учасниками кримінального провадження клопотання про компенсацію процесуальних витрат суд, ухвалюючи остаточне рішення за результатами розгляду кримінального провадження (вирок або ухвалу), виносить рішення по питанню щодо розподілу процесуальних витрат.

Вказаний висновок колегії суддів узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Великою Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі №462/6473/16-ц де зазначено, що процесуальні витрати, понесені, зокрема, у кримінальному провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову до обвинуваченого. Такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими главою 8 КПК України.

Отже, кримінальний процесуальний закон не обмежує можливість розгляду питання розподілу процесуальних витрат, зокрема витрат на залучення експертів, виключно обвинувальним вироком.

Суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

З огляду на викладене враховуючи те, що кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 закрито, а також вимоги ст.126 КПК та позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 17.06.2020 (справа № 598/1781/17, провадження № 13-47кс20), суд вважає що витрати за проведення експертизи в сумі 1434 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_5 на користь держави.

Керуючись ст. 44, ч. 4 ст. 309 КК України, ст.ст.284, 334 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ч.4 ст.309 КК України задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 309 КК України на підставі ч. 4 ст. 309 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000633 від 18.06.2023, закрити.

Речовий доказ:

фрагмент скляної трубки, на якій містяться нашарування особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, масою 0,65 гр., яку упаковано до спецпакету №5458150, що переданий на зберігання до камери схову речових доказів Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області, - знищити;

диск формату DVD-R - залишити зберігати при матеріалах кримінального провадження, що знаходяться в Кропивницькій спеціалізованій прокуратурі у сфері оборони Південного регіону.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати в сумі 1434 (одна тисяча чотириста тридцять чотири) грн.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя

Ленінського районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_6