Номер провадження: 11-кп/813/797/23
Справа № 482/248/16-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретарки судового засідання: ОСОБА_5 ,

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.07.2021 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, пенсіонера, не військовозобов`язаного, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

- обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000257 від 22.03.2015року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення та обставини, встановлені судом першої інстанції

Вироком Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.07.2021 року,ОСОБА_7 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України та йому призначено покарання у виді арешту строком на 5 місяців, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вирішено питання речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження та судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_7 , на користь ОСОБА_9 , відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 гривень.

Згідно оскаржуваного вироку, обвинувачений ОСОБА_7 21 березня 2015 року, близько 19 години 30 хвилин, у темний час доби, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись з увімкненим ближнім світлом фар головного освітлення, по сухій асфальтованій проїжджій частині по вулиці Леніна м. Нова Одеса Миколаївської області в напрямку м. Миколаїв з м. Вознесенськ, проїжджаючі ділянку вулиці Леніна, розташовану посередині кафе-бару «Орхідея» та магазину «Магнолія», наближаючись до пішохода ОСОБА_9 , яка вийшла поперек його транспортного засобу, з правого узбіччя, на проїжджу частину його смуги руху та рухалася у напрямку зустрічної смуги руху, грубо порушуючи вимоги п.п. 2.3 „б, 12.3 Правил дорожнього руху України, рухаючись у населеному пункті, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її зміні, маючи об`єктивну можливість завчасно бачити пішохода на шляху свого руху, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості керованого ним транспортного засобу, аж до його зупинки, хоча об`єктивно міг і зобов`язаний був це зробити, внаслідок чого передньою правою частиною свого автомобіля допустив контактування з пішоходом ОСОБА_9 .

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 , яка була з місця ДТП доставлена водієм ОСОБА_7 до Новоодеської ЦРЛ, отримала тілесні ушкодження у вигляді рани в області голови, струс головного мозку, закритого перелому лівої лонної кістки, правої сідничної кістки, розриву лонного зчленування, перелому поперечного відростка 5-го поперекового хребця справа, садна на тильній правій стороні кисті, саден в області лівого тазостегнового суглоба, гематоми м`яких тканин тазової області, що по ступеню тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Порушення п.п. 2.3 „б, 12.3 Правил дорожнього руху України обвинуваченим ОСОБА_7 знаходиться в безпосередньому причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч.1 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 зазначає, що вважає вирок незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність. Зокрема вказує, що суд вдався до вибіркового викладення досліджених доказів, залишивши поза увагою свій обов`язок аналізу всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинуваченого, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Суд ухилився від надання аналізу відповідності дійсності показам потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обставин ДТП та співставлення цих показів з іншими доказами. Так суд не надав оцінки показам свідка ОСОБА_11 який пояснив, що якщо ОСОБА_9 так і її співмешканець ОСОБА_10 знаходились у дуже п`яному стані, у зв`язку з цим суд мав за обов`язок надати критичну оцінку протоколам слідчого експерименту за участю вищевказаних свідків.

За результатами розгляду апеляційної скарги захисник просить вирок суду відносно ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_7 у зв`язку з недоведенням факту вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду просить повторно дослідити обставини, встановлені під час судового розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , дослідити протоколи огляду місця пригоди та автомобіля, протоколи слідчих експериментів, висновків експертних досліджень, відомостей оператора мобільного зв`язку та інших матеріалів кримінального провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_7 вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні апеляційного суду просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_9 в судове засідання апеляційного суду не з`явилась, причини неявки не повідомила, клопотань про відкладення судового розгляду не подавала, на підставі чого колегія суддів вирішила проводити апеляційний розгляд за її відсутності.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника щодо невинуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Так, встановивши вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд першої інстанції встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

Мотивуючи доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінального правопорушення, що йому інкримінується, суд першої інстанції послався на досліджені під час судового розгляду докази, а саме:

- показання потерпілої ОСОБА_9 , яка суду пояснила, що 21.03.2015 року близько 19 год 30 хв, в темний час, була напідпитку. Вживала слабоалкогольні напої. Вибігла з магазина „Магнолія, що розташований по вулиці Центральній (Леніна), 122 у м. Нова Одеса, за хлопцем - Садовіним, що був винен їй гроші, які не повертав та ще й ображав її. Вона побігла за ним через дорогу, а її співмешканець ОСОБА_10 , як вона вважає, побіг за нею. По тій стороні дороги стояв Квач Ваня, який почав на її крики наздоганяти ОСОБА_14 , а вона постояла на обочині та пішла спокійно назад. Щойно відійшла від бордюру, як побачила тускле світло фар, після чого прийшла до тями лише у лікарні та майже нічого не пам`ятає. Перед автомобілем вона опинилася передом збоку, була одягнена у чорну шкіряну куртку, джинси та взута у мокасини. Пізніше ОСОБА_15 розказав, що допомагав ОСОБА_7 доставити її у лікарню, а співмешканець ОСОБА_10 , який вже помер, казав їй, що там за кермом був ОСОБА_7 . Внаслідок ДТП отримала переломи та пошкодження хребта, тривалий час лікувалася. Медикаменти придбавала за призначенням лікарів, витрачаючи на це власні кошти. Незважаючи на тривалий час після ДТП і на даний час змушена терпіти біль у спині, як наслідок ДТП.

Також вказала, що чорна шкіряна куртка, в яку вона була одягнута під час ДТП, була на експертизі, а інші речі, окрім мокасинів, їй повернули. В лікарню її привезли у одному мокасині, а знайома потім казала, що інший її мокасин був знайдений на дорозі. Де саме, їй невідомо.

- показання свідка ОСОБА_12 , який суду показав, що ввечері, коли саме, він вже не пам`ятає, чи то навесні, чи восени, десь з п`ять років тому, стояв на зупинці громадського транспорту в напрямку з м. Вознесенськ до м. Миколаїв по вул. Леніна, перейменовану наразі на вул. Центральна, біля магазину „Орхідея у м. Нова Одеса. Позаду почув крики. Чоловік перебігав дорогу на його сторону, а за ним бігла наглядно знайома жінка ОСОБА_16 , яка працювала продавчинею у магазині, та кричала. Перебігали неподалік пішохідного переходу, але не по ньому. Він почав наздоганяти чоловіка, що тікав, та наздогнав його приблизно через 20 метрів від дороги. Вони трохи поштовхалися та він повернувся назад. Коли вибіг з провулку, побачив світло фар автомобіля, що стояв на місці. Від моменту, коли він побіг за хлопцем та повернувся, пройшло зовсім обмаль часу. На дорозі лежала та жінка ОСОБА_16 , а біля неї стояв її співмешканець ОСОБА_10 у шоковому стані та нічим не допомагав. Він сам допоміг чоловіку погрузити потерпілу в машину, щоб відвезти її в лікарню. Ознаки життя жінка подала лише в машині та від неї тхнуло алкоголем. В лікарню вони їхали в машині крупного за статурою чоловіка, схожого на обвинуваченого, який і кермував автомобілем. Інших людей, окрім ОСОБА_10 він не бачив. Він запитав у того чоловіка чи показати йому дорогу в лікарню, на що водій відповів, що дорогу знає, але попросив поїхати з ним. До Новоодеської лікарні від місця ДТП було недалеко, приблизно метрів 600. Їхали вони швидко. По дорозі водій по мобільному телефону сказав: „Мама, я збив людину. Більше він нічого не казав. З лікарні той чоловік поїхав, а він ще лишився в лікарні, залишив свої контакти працівникам міліції. За спливом часу він подробиць вже не пам`ятає, але з ним на той час проводився слідчий експеримент, під час якого він усе пам`ятав, детально показував та розповідав, в тому числі вказував місце на проїжджій частині, де лежала потерпіла та стояв автомобіль після ДТП. За його участю робилися заміри. Потерпіла лежала на проїжджій частині ближче до напрямку руху у м. Миколаїв. Після ДТП, на місце якої він приїхав на телефонний дзвінок ДАІ, він усе показував та розказував міліції. Чи було щось на дорозі, він не роздивлявся. Автомобіль, який збив потерпілу, теж там був, але зовсім в іншому місці, в кармані дороги. Людей на місці події було дуже багато;

- показання свідка ОСОБА_17 , який суду показав, що о порі року, коли рано темніє, десь з п`ять років тому, події у зв`язку із чим він вже погано пам`ятає, з ОСОБА_18 мав бути в барі на святкуванні хрестин. ОСОБА_19 хтось зателефонував та повідомив, що його матір збив автомобіль. Вони поїхали разом у лікарню. ОСОБА_20 повідомив, що його маму збив ОСОБА_21 . Коли заїжджали до лікарні, звідти виїжджав автомобіль ОСОБА_21 . З лікарні, де вони допомагали лікарям робити рентген матері ОСОБА_19 , вони поїхали на місце ДТП та по дорозі побачили машину ОСОБА_21 , біля якої стояв і ОСОБА_22 , і ОСОБА_23 , і тітка ОСОБА_24 . ОСОБА_25 на емоціях кинувся битися до ОСОБА_26 та цьому завадив його син ОСОБА_27 . Потім вони поїхали на місце ДТП, звернувши з вулиці направо, а чорний автомобіль ОСОБА_21 звернув вліво. На місці ДТП потім був автомобіль ОСОБА_21 з ОСОБА_28 та тіткою ОСОБА_29 . Він особисто був присутній при замірах, які проводилися працівниками міліції. Чи знаходили щось на дорозі, він не пам`ятає, але підписував якісь креслення та заміри;

- показання свідка ОСОБА_30 , який суду показав, що декілька років тому перебував в барі „Чорний кіт на святкуванні хрестин. За сплином часу події пам`ятає погано та очевидцем ДТП не був. Але був присутній біля магазину „Орхідея, де збили матір ОСОБА_31 . Там був ОСОБА_32 , в якому сиділи ОСОБА_33 та її матір. Він допомагав робити рулеткою заміри, перевіряв чи їх правильно записують. Чи зупинявся він на перехресті вулиці Центральна з вулицею, яка веде до лікарні, не пам`ятає. Чи щось знаходили працівники міліції на дорозі, не пам`ятає. Підписував якісь схеми;

- показання свідка ОСОБА_11 , який показав суду, що близько 6 років тому, під час його перебування в магазині, посварився з продавчинею ОСОБА_34 , якій заборгував за товар гроші. ОСОБА_35 була нетвереза, виводила його за руку з магазину до свого чоловіка ОСОБА_36 , який стояв поряд з магазином, щоб той з ним розібрався з приводу боргів. Він вирвався та побіг через дорогу у провулок, додому. ОСОБА_9 побігла за ним через дорогу, але наздогнав його якийсь хлопець, з яким вони дуже недовго, якісь секунди, штовхалися, а потім він побіг далі. Коли біг через дорогу, то бачив, що ніхто, в тому числі і ОСОБА_37 дорогу не переходив, магазин „Магнолія добре освітлював проїжджу частину, світла фар на дорозі не бачив. Подій ДТП він не бачив та з цього приводу нічого суду повідомити не може.

Також, суд мотивував вину ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину наступними письмовими доказами у кримінальному провадженні, а саме:

- даними витягу з кримінального провадження №0000257 підтверджується, що 22.03.2015 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за матеріалами правоохоронних органів рапорту оперуповноваженого СКР Новоодеського РВ УМВС України в Миколаївській області, який надійшов 21.03.2015 р. о 19 год 50 хв, про те, що в м. Нова Одеса по вул.. Леніна невідомий на автомобілі Mitsubishi Lanser здійснив наїзд на пішохода мешканку м. Нова Одеса ОСОБА_9 та зник з місця ДТП, та 22.03.2015 р. в Єдиному реєстрі досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0000257 за даним фактом визначено правову кваліфікацію за ч.1 ст. 286 КК України.

Згідно з даними повідомлення про початок досудового розслідування від 22.03.2015 р. 22.03.2015 р. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000257 за ч.1 ст. 286 КК України.

- даними протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.03.2015 р., із фото-таблицями та схемою до нього, протоколу додаткового огляду місця події від 22.03.2015 р. з фото таблицями до нього підтверджується, що місце дорожньо-транспортної пригоди знаходиться на автодорозі у м. Нова Одеса, вул.. Леніна, біля будинку №133. Регулювання руху на даній ділянці дороги здійснюється дорожньою розміткою. ДТП сталася у темний час доби за наявності освітлення з магазину „Магнолія та з вікон будинків. На автомобілі «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в наявності пошкодження: розбита права частина лобового скла, деформована права передня частина капоту, розбита права передня частина бамперу, пошкоджено праве бокове дзеркало заднього виду, відсутній передній державний знак, подряпини на правому та лівому боці заднього бамперу. Також підтверджується, що після пригоди до огляду транспортного засобу, він переміщувався. В районі ДТП виявлено на протилежній смузі руху сліди гальмування, що відображені на схемі позначкою 4, автомобіль Mitsubishi Lanser 1.5 , відстань від заднього колеса якого до розподільчої смуги руху 7,8 м, від правого колеса до розподільчої смуги руху 7,4 м., а також 2 плями речовини бурого кольору на асфальті на вул. Леніна, навпроти будинку № 133.

- даними протоколу огляду транспортного засобу від 24.07.2015 р., проведеного в присутності його власника ОСОБА_38 , підтверджується, що окрім зовнішніх пошкоджень автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксованих під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.03.2015 р., всередині вказаного автомобіля, який на момент огляду перебуває на спец майданчику у м. Миколаєві, окрім 53000 грн., належних власнику автомобіля ОСОБА_39 , на передній панелі управління справа виявлено уламки лобового скла, на місці цього осипу виявлено сліди бруду, на передньому пасажирському сидінні пошкоджень не має, але виявлено частини осипу лобового скла та резиновий килимок, який знаходиться на ньому.

При цьому будь-яких документів, паперів, які, як стверджує обвинувачений ОСОБА_7 , малися на передньому пасажирському сидінні, у зв`язку із чим він і сидів на задньому пасажирському сидінні, в ході огляду транспортного засобу не зафіксовано.

- висновком судово-медичного експерта № 459 від 27.04.2015 р. підтверджується, що у ОСОБА_9 малися тілесні ушкодження у вигляді рани в області голови, струсу головного мозку, закритого перелому лівої лонної кістки, правої сідничної кістки, розриву лонного зчленування, перелому поперечного відростка 5-го поперекового хребця справа, садна на тильній правій стороні кисті, саден в області лівого тазостегнового суглоба, які утворилися внаслідок дії тупих твердих предметів, не виключено при ДТП, незадовго до надходження до лікарні, які за ступенем тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я. Утворення вказаних тілесних ушкоджень при падінні тіла на площину з положення стоячи виключено.

- даними протоколу огляду шкіряної куртки, джинсів та светру від 13.07.2015 р., в які була вдягнута потерпіла ОСОБА_9 21.03.2015 р. під час ДТП, наданого потерпілою, як речових доказів у кримінальному провадженні (постанова про визнання речовими доказами від 13.07.2015 р.) підтверджується наявність на чорній шкіряній куртці, джинсах пошкоджень численних подряпин, на джемпері плям речовини бурого кольору.

- висновком судово-медичної експертизи речових доказів №125 від 31.07.2015 р. з фототаблицею до нього, підтверджується, що встановлені на одягу пошкодження могли утворитися в результаті первинного контакту виступаючих частин транспортного засобу частиною крила або переднього краю капоту праворуч з передньою (передньо-боковою) поверхнею людини на рівні кісток тазового кільця. Пошкодження на передній поверхні правої половини брюк у вигляді складчастого загладжування тканини і пошкодження в середній треті передньої поверхні правої і лівої половинки брюк у вигляді потертостей спресовування тканини брюк з накладенням в області ушкоджень якоїсь речовини світло-сірого відтінку кольору, схожого на лакофарбове покриття, могли утворитися в другій фазі взаємодії одягу людини виступаючими частинами транспортного засобу, а саме падіння людини на капот передньою поверхнею тіла з подальшим тертям (ковзанням) по його поверхні. Інші ушкодження на брюках на задній поверхні зліва у вигляді потертостей з накладенням речовини, схожої на ґрунт, потертості в області рукава куртки могли утворитися в результаті наступної фази взаємодії з дорожнім покриттям.

- комісійними висновками судово-медичних експертів №67-к від 08.06.2015 р., №96-К від 21.08.2015 р. (додатковим), проведеним з урахуванням в тому числі і даних медико-криміналістичного дослідження одежі, підтверджується, що у ОСОБА_9 на час надходження до стаціонару 21.03.2015 р. малися тілесні ушкодження у вигляді рани в області голови, струсу головного мозку, закритого перелому лівої лонної кістки, правої сідничної кістки, розриву лонного зчленування, перелому поперечного відростка 5-го поперекового хребця справа, садна на тильній правій стороні кисті, саден в області лівого тазостегнового суглоба, гематоми м`яких тканин тазової області.

Локалізація та характер ушкоджень, переважання внутрішніх ушкоджень над зовнішніми є ознаками, що характерні для ДТП за участю автомобіля та пішохода при фронтальному зіткненні, тобто тілесні ушкодження пішоходу при первісному контактуванні були спричинені виступаючими передніми частинами автомобіля.

Локалізація та характер ушкоджень свідчить про те, що в момент первісного контактування пішохід міг бути звернутий переднє-лівою поверхнею тіла до передньої частини транспортного засобу. В момент первісного контактування виник перелом лівої лонної кістки та розрив лівого лонного зчленування. В подальшому відбулося закидування тіла на капот автомобіля з утворенням пошкоджень у виді струсу головного мозку і рани в області голови. Після чого відбулося відкидання тіла, падіння і удар о дорожнє покриття та інерційне просунення тіла по ньому, що викликало ушкодження у виді перелому правої сідничної кістки та саден в області кінцівок.

Дані тілесні ушкодження за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я.

Вказаний механогенез травми свідчить про те, що при первинному контактуванні травмувальна сила діяла в напрямку спереду-назад і дещо зліва-направо. Судово-медичних даних, що дозволили б достовірно вказати про динамічне чи статичне положення пішохода в момент ДТП - немає.

- висновком експерта судової автотехнічної експертизи №2/48 від 09.04.2015, ілюстративною таблицею до нього підтверджується, що на момент ДТП ходова частина, рульове керування, робоча гальмівна система автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», д.н. НОМЕР_1 , знаходилися у працездатному стані та не мали невідповідностей вимогам ПДР України і ДСТУ 3649:2010 щодо технічного стану транспортних засобів, які могли б виникнути до ДТП та вплинути на його рух. На момент ДТП фари головного освітлення та передні покажчики поворотів вказаного автомобіля перебували у працездатному стані.

- висновком експерта судової транспортно-трасологічної експертизи № 4/30 від 08.04.2015 р., ілюстративною таблицею до нього підтверджується, що автомобіль «Mitsubishi Lanser 1.5», д.н. НОМЕР_1 , ймовірніше за все контактував з тілом пішохода правою частино. Переднього бамперу в районі правої передньої фари. Надати остаточний та обґрунтований висновок, де саме відносно меж проїзної частини стався наїзд на пішохода, не є можливим із-за відсутності сукупності достатньої кількості ознак, за якими можна визначити місце наїзду.

Згідно до мотивувальної частини цього висновку, встановити місце наїзду лише на підставі даних про розташування ТЗ і потерпілого після пригоди можливо тільки у деяких випадках, у сукупності з іншими даними про обставини пригоди.

- висновком експерта судової автотехнічної експертизи по дослідженню механізму та обставин ДТП № 807 від 20.08.2015 р. підтверджується, що оскільки ДТП мала місце в темний час доби, то водію автомобіля Митсубиши під час вибору швидкості руху необхідно було керуватися в своїх діях вимогами, викладеними у п. 12.2 ПДР, а саме: в темний час доби та в умовах недостатньої видимості швидкість руху має бути такою, щоб водій мав можливість зупинити транспортний засіб в межах видимості дороги. Швидкість руху автомобіля Митсубиши, обрана водієм 60 км/год, не перевищувала швидкість, допустиму при умовах видимості, а дії водія автомобіля Митсубиши в частині обрання швидкості відповідали вимогам п.12.2 ПДР.

За умов, викладених у постанові про призначення експертизи, водію автомобіля Митсубиши, з моменту виникнення небезпеки для руху об`єктивного виявлення пішохода, що виходив на проїжджу частину і рухався в напрямку смуги руху автомобіля в своїх діях необхідно було керуватися вимогами, викладеними в п.12.3 ПДР, а саме: у випадку виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яке водій об`єктивно спроможний виявити, він має негайно прийняти міри до зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

За умов, викладених у постанові про призначення експертизи, водій автомобіля Митсубиши мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування, т.я. відстань, яку мав водій для зупинки автомобіля була більше величини зупиночного шляху автомобіля в умовах місця ДТП. За таких умов, дії водія автомобіля Митсубиши не відповідали п.12.3 ПДР і його дії з технічної точки зору знаходяться у причинному наслідку з ДТП, яка сталася.

При цьому, мотивувальною частиною вказаного висновку підтверджено, що для виконання вказаної експертизи було враховано дані як щодо ширини проїзної частини 12,0 м, дорожньої розмітки 1.3, 1.5 та розділу 34 ПДР України, напрямок руху автомобіля Митсубиши, напрямок руху пішохода, момент виникнення небезпеки для водія автомобіля Митсубиши, встановленої видимості елементів проїзної частини, яка служить для обрання безпечної швидкості з робочого місця водія, відповідно до даних отриманих в ході проведення слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_40 та потерплою ОСОБА_9 84 м/83,9 м та бокового інтервалу автомобіля відповідно до даних, отриманих в ході проведення слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_40 та потерплою ОСОБА_9 - 2.8/2,75 м від осей правих коліс до правого краю проїзної частини відповідно, а також і перевірена конкретна видимість пішохода, який рухається по смузі руху транспортного засобу відповідно до даних, отриманих в ході проведення слідчих експериментів зі свідком ОСОБА_40 та потерплою ОСОБА_9 , на відстані 83 м від транспортного засобу (за 5 с до моменту наїзду), а також факту спричинення удару в передню ліву частину тіла (в область таза), з послідуючим падінням постраждалої на дорожнє покриття і утворенням в результаті цього перелому сідалищної кістки справа.

Будучи допитаним у судовому засіданні експерт ОСОБА_41 вказав суду, що даний висновок містить однозначні відповіді на поставлені питання та виконаний на підставі достатніх для цього даних. Під час виконання вказаного експертного дослідження потреби в уточненні будь-яких даних або їх додатковій перевірці не виникало.

- даними результату токсикологічного дослідження №1379 від 23.03.2015 р. обласного наркологічного диспансеру крові ОСОБА_7 , що відібрана 22.03.2015 р. о 08 год 30 хв, етанол не виявлений.

- даними протоколу слідчого експерименту від 15.05.2015 р. за участю свідка ОСОБА_10 , який на момент розгляду кримінального провадження помер, з фототаблицею та схемою до нього, підтверджується, що він був очевидцем ДТП, внаслідок якого 21.03.2015 р. постраждала його співмешканка ОСОБА_9 , разом з якою він зупинився на правому узбіччі вул. Леніна, смузі руху в напрямку м. Миколаєва.

ОСОБА_9 почала першою переходити вільну від транспортних засобів проїжджу частину вул. Леніна у м. Нова Одеса. Втомившись від бігу за хлопцем, ОСОБА_9 рухалася повільно. Зненацька на смузі руху у напрямку м. Миколаєва з м. Вознесенська, зліва від ОСОБА_9 зявився автомобіль Митсубиси Лансер, р.н. НОМЕР_1 , який рухався на великій швидкості з ввімкненим ближнім світлом фар. Він крикнув ОСОБА_9 про автомобіль та вона в останню секунду повернулася до автомобіля правим боком. Все сталося дуже швидко. Відбулося зіткнення, автомобіль контактував передньою правою частиною з правою стороною тіла ОСОБА_9 . Від зіткнення потерпіла впала на смугу руху, по якій йшла. Автомобіль зупинився, з водійського місця вийшов місцевий мешканець ОСОБА_7 , якого він добре знає. Одразу після наїзду на ОСОБА_9 , до місця пригоди підійшов ОСОБА_12 . ОСОБА_21 почав кричати, що треба погрузити ОСОБА_9 , яка лежала без свідомості, в автомобіль.

ОСОБА_7 разом із ОСОБА_12 поклали ОСОБА_9 на заднє сидіння автомобіля Митсубиши Лансер, ОСОБА_7 сів за кермо, ОСОБА_12 на переднє пасажирське сидіння та вони швидко поїхали в напрямку м. Миколаєва. Він побіг до кафе-бару «Магнолія» попрохати продавчиню ОСОБА_42 зателефонувати до лікарні, дізнатися про ОСОБА_9 . ОСОБА_42 зателефіонувала та повідомила, що ОСОБА_9 жива та перебуває у Новоодеській ЦРЛ.

В ході слідчого експерименту ОСОБА_10 підтвердив відповідність погодних умов, подібного автомобіля Митсубиши Лансер, пішохода статиста його тілобудови, темного одягу тим, що були при ДТП 21.03.2015 р.

Згідно з повідомленими ОСОБА_10 обставинами ДТП місце наїзду на пішохода ОСОБА_9 знаходиться на відстані 3,1 м до бордюрного каменю, який позначає правий край проїзної частини смуги руху з м. Вознесеньска у напрямку м. Миколаєва. На відстані 18,0 м до електроопори №75, розташованому на правому узбіччі 1,7 м до бордюрного каменю цієї смуги руху.

Боковий інтервал від осі переднього та заднього правих коліс автомобіля до правого краю проїзної частини становить 2,8 м.

Екстреного гальмування та маневру об`їзду до та під час наїзду на пішохода ОСОБА_9 водій ОСОБА_7 не застосовував.

За визначенням швидкості руху автомобиля Митсубиши Лансер та видимістю в напрямку його руху ОСОБА_10 , той рухався зі швидкістю 90-100 км/год та видимість елементів проїзної частини при включеному ближньому світлі фар становила 84 м.

Встановлено швидкість руху пішохода ОСОБА_9 10 метровий відрізок за 15 сек.

- даними протоколу слідчого експерименту від 08.07.2015 р. за участю потерпілої ОСОБА_9 , з фототаблицею та схемою до нього, місце наїзду на неї знаходиться на відстані 3,15 м до бордюрного каменю, який позначає правий край проїзної частини смуги руху з м. Вознесеньска у напрямку м. Миколаєва, та на відстані 18,17 м до електроопори №75, розташованому на правому узбіччі 1,7 м до бордюрного каменю цієї смуги руху.

Боковий інтервал від осі переднього та заднього правих коліс автомобіля до правого краю проїзної частини становить 2,75 м.

Екстреного гальмування та маневру об`їзду її водій автомобіля не застосовував.

За визначенням швидкості руху автомобілю Митсубиши Лансер та видимістю в напрямку його руху ОСОБА_9 встановити швидкість руху автомобіля не змогла, вказавши на те, що вона була більшою за 60 км/год, видимість елементів проїзної частини при включеному ближньому світлі фар становила 83,9 м.

Встановлено швидкість руху пішохода ОСОБА_9 10 метровий відрізок за 14,5 сек.

- відповідно до даних протоколу слідчого експерименту від 08.07.2015 р. за участю свідка ОСОБА_12 з фототаблицею та схемою до нього, місце наїзду на потерпілу ОСОБА_9 , знаходиться на відстані 0,7 м до бордюрного каменю смуги руху з м. Вознесеньска у напрямку м. Миколаєва, та на відстані 19,7 м до електричної опори №75, що є приблизним.

Боковий інтервал від осі переднього та заднього правих коліс автомобіля до правого краю проїзної частини становить 2,6 м., 15,7 м від осі заднього правого колеса до електричної опори №75.

Також вказав, що місце, де лежала потерпіла та стояв автомобіль становить 4м.

Так, під час судового розгляду вказаного кримінального провадження, суд 1-ої інстанції прийшов до висновку, що вина ОСОБА_7 в скоєнні кримінального правопорушення при обставинах, визнаних судом встановленими, та наведених у вироку, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів та кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості.

Як в суді 1-ої інстанції так і в апеляційному суді, обвинувачений ОСОБА_7 свою вину не визнав в повному обсязі, просив кримінальне провадження, за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України закрити. Під час допиту в суді 1-ої інстанції пояснив, що автомобілем «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав його сину ОСОБА_39 , на якому він і приїхав додому до сестри ОСОБА_28 21.03.2015 р. в вечірній час, під час наїзду на потерпілу ОСОБА_9 не керував, а перебував на задньому пасажирському сидінні. Автомобілем керувала його сестра ОСОБА_23 . Вказав, що сестра вийшла до нього та сіла за кермо, а він сів на заднє сидіння, оскільки переднє пасажирське сидіння було зайнято паперами та сісти туди він змоги не мав. Вони виїхали до с. Троїцьке для огляду земельної ділянки. Оглянувши землю, поїхали додому у м. Нова Одеса, тобто в напрямку м. Миколаєва, по вул. Центральній (Леніна). Раптом автомобіль зупинився та його сестра сказала, що збила людину, після чого вони разом вийшли з автомобіля. Вважаючи, що потерпіла не могла отримати значні тілесні ушкодження під час ДТП, на чому розумівся, оскільки тривалий час працював начальником ДАЇ, а його сестра сильно нервувала з приводу наїзду на пішохода, вказав їй йти з місця події, погрузив потерпілу, від якої йшов запах спиртного, до автомобіля за допомогою якогось перехожого та повіз її у лікарню на цьому ж автомобілі, залишивши місце пригоди, оскільки вважав, що так буде швидше, ніж викликати швидку допомогу на місце ДТП.

При цьому зателефонував матері, повідомивши, що збив людину, а оскільки та здивувалася, вказавши, що за кермом була ОСОБА_28 , відповів їй, що так треба. Після того, як привіз потерпілу до Новоодеської ЦРЛ, дізнався від лікарів, що травми потерпілої є серйозними. Повертаючись з лікарні, по дорозі зустрівся з родичами, які приїхали йому назустріч на іншому, належному сестрі ОСОБА_28 автомобілі. Цим автомобілем керував його син ОСОБА_27 . Біля них зупинився автомобіль з декількома молодими чоловіками, які влаштували скандал з приводу того, що він збив жінку. Це був син потерпілої з кумами. Він пересів у автомобіль, належний сестрі, та поїхав на ньому додому разом із своїм сином ОСОБА_27 . Поїхав потім та здав кров у лікарні на вміст алкоголю в крові. В автомобіль Митсубіши Лансер, на якому збили людину, пересіла його сестра ОСОБА_23 та поїхала разом з їх матір`ю на місце ДТП.

Вказав, що не пам`ятає в який момент повідомив матері, де перебуває його сестра ОСОБА_28 , про обставини ДТП повідомити не може, оскільки з заднього сидіння тих подій не бачив, у зв`язку із чим під час слідчого експерименту про умови руху автомобіля нічого не вказував, але зазначив, що потерпіла лежала на землі біля заднього колеса автомобіля. У автомобіля після ДТП було пошкоджено лобове скло, фара та не було переднього номерного знаку.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про те, що суд у вироку:

- вдався до вибіркового викладення досліджених доказів, залишивши поза увагою свій обов`язок аналізу всіх фактичних даних, які містяться в показаннях свідків, потерпілої, обвинуваченого, у висновку експерта та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення;

- ухилився від надання аналізу відповідності дійсності показам потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо обставин ДТП та співставлення цих показів з іншими доказами;

апеляційний суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема, показаннями, наданими в суді свідками, експертом у співвідношенні із письмовими доказами.

За клопотанням сторони захисту судом 1-ої інстанції було допитано свідків захисту: ОСОБА_13 , ОСОБА_38 та ОСОБА_43 .

При цьому, апеляційний суд вважає правильною критичну оцінку місцевого суду, надану показанням свідків захисту ОСОБА_44 , ОСОБА_45 , які очевидцями ДТП не були, а також ОСОБА_13 , які суперечать показанням свідка ОСОБА_12 , даним, повідомленими очевидцем ДТП ОСОБА_10 під час проведення за його участю слідчого експерименту, які судом визнані достовірними, а також іншим дослідженими у судовому засіданні доказами, якими також спростовуються твердження обвинуваченого ОСОБА_7 щодо не керування ним транспортним засобом в момент наїзду на потерпілу ОСОБА_9 , у зв`язку із чим суд вважав їх недостовірними та такими, що надані з метою виправдання їх близького родича обвинуваченого ОСОБА_7 .

Враховуючи встановлену судом недостовірність показань свідка ОСОБА_13 , суд 1-ої інстанції обґрунтовано не прийняв дані проведеного з нею слідчого експерименту 15.01.2016 р. в якості допустимого доказу, що виключає їх з числа належних та допустимих доказів та призводить до неможливості використання судом в якості доказу і відповідних судових експертиз, проведених з урахуванням даних, отриманих в ході проведення вказаного слідчого експерименту, в тому числі і висновку експерта судової авто-технічної експертизи № 09-1-52 від 05.02.2016 р., проведеного на підставі даних, повідомлених ОСОБА_13 в ході слідчого експерименту 15.01.2016 р., яким встановлено, що в дорожній ситуації обставини, які встановлені при проведенні слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 15.06.2016 р., водій автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», р.н. НОМЕР_1 , не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода шляхом застосування екстреного гальмування з моменту виявлення пішохода, який рухається в бік смуги руху транспортного засобу, при швидкості руху транспортного засобу, обраній водієм (50…60 км/год). Також у вказаному висновку зазначено, що оскільки не представилось можливим встановити чи відповідала швидкість руху автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», р.н. НОМЕР_1 , на момент пригоди значенням швидкості руху транспортного засобу допустимим за умовами видимості в місці пригоди, так як при проведенні слідчого експерименту за участю ОСОБА_13 не була визначена загальна видимість елементів проїзної частини дороги по напрямку руху транспортного засобу, а також оскільки при проведенні слідчого експерименту не був встановлений темп руху пішохода з моменту початку руху в напрямку смуги руху транспортного засобу до моменту наїзду, в даному випадку не представляється можливим встановити чи мав водій технічну можливість запобігти наїзду на пішохода при русі транспортного засобу зі швидкістю, допустимою за умовами видимості.

При цьому, всі доводи апеляційної скарги сторони захисту зводяться до незгоди із встановленими судом 1-ої інстанції фактичними обставинами та наявністю в діях обвинуваченого складу інкримінованого злочину.

Апеляційний суд враховує, що захисник ОСОБА_46 , зазначаючи в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосуванням закону про кримінальну відповідальність та заявляючи вимоги про постановлення виправдовувального вироку стосовно ОСОБА_7 у зв`язку з недоведенням факту того, що саме він керував автомобілем, просить повторно дослідити обставини, встановлені під час судового розгляду шляхом допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , дослідити протоколи огляду місця пригоди та автомобіля, протоколи слідчих експериментів, висновків експертних досліджень, відомостей оператора мобільного зв`язку та інших матеріалів кримінального провадження.

Натомість, колегія суддів враховує, що заявляючи клопотання про повторне дослідження доказів та допит свідків, захисник не зазначив, на якій підставі необхідно надати їм іншу оцінку або визнати їх недопустимими, у зв`язку з чим апеляційний суд проведений в межах доводів поданої ним апеляційної скарги.

Також, апеляційний суд враховує що судом 1-ої інстанції ретельно перевірена версія захисту ОСОБА_7 про т, що він не керував автомобілем, а знаходився на задньому пасажирському сидінні та їй надана наступна оцінка.

Так, твердження ОСОБА_7 про те, що під час ДТП- наїзду на пішохода ОСОБА_9 21.03.2015 р. він автомобілем марки «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не керував, а перебував у ньому в якості пасажира на задньому пасажирському сидінні, спростовуються як вищенаведеними доказами, так і даними протоколу огляду транспортного засобу від 24.07.2015 р., проведеного в присутності його власника ОСОБА_38 , яким підтверджується, що окрім зовнішніх пошкоджень автомобіля «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , зафіксованих під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 21.03.2015 р., всередині вказаного автомобіля, який на момент огляду перебуває на спец майданчику у м. Миколаєві, окрім 53000 грн., належних власнику автомобіля ОСОБА_39 , на передній панелі управління справа виявлено уламки лобового скла, на місці цього осипу виявлено сліди бруду, на передньому пасажирському сидінні пошкоджень не має, але виявлено частини осипу лобового скла та резиновий килимок, який знаходиться на ньому.

При цьому будь-яких документів, паперів, які, як стверджував суду обвинувачений ОСОБА_7 малися на передньому пасажирському сидінні, у зв`язку із чим він і сидів на задньому пасажирському сидінні, в ході огляду транспортного засобу не зафіксовано.

Виявлений осип лобового скла на передньому пасажирському сидінні та відсутність на ньому будь-яких документів та паперів спростовує твердження обвинуваченого щодо їх наявності під час руху транспортного засобу в момент ДТП.

Наявність у автомобілі «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який зберігався на момент огляду на спец майданчику у м. Миколаєві, грошових коштів в сумі 53000 грн, на переконання суду виключає можливість прибирання з переднього пасажирського сидіння після ДТП документів, паперів.

Також суд визнав неспроможними і твердження обвинуваченого про те, що підставою для нібито намагання взяти на себе винуватість у наїзді на пішохода 21.03.2015 р. є те, що він вважав, що потерпіла не могла отримати значні тілесні ушкодження під час ДТП, на чому розумівся, оскільки тривалий час працював начальником ДАЇ, а його сестра сильно нервувала з приводу наїзду на пішохода, оскільки такі його твердження спростовуються його ж власними поясненнями про те, що з місця пригоди, не викликавши ані працівників правоохоронного органу, ані бригаду швидкої медичної допомоги, він поїхав саме з метою як найшвидше доставити потерпілу до лікарні, яка знаходиться на незначній відстані від місця ДТП, для надання їй невідкладної швидкої допомоги, що виключає достовірність тверджень обвинуваченого щодо припускання можливості, що потерпіла могла отримати внаслідок ДТП лише незначні ушкодження.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які полягали у переміщенні керованого ним транспортного засобу з місця ДТП, зникнення з місця події, неповідомлення ним правоохоронного органу та виклику швидкої медичної допомоги до місця ДТП, заперечення його причетності до ДТП, суд розцінив саме як намагання приховати обставини вчинення ДТП та його причетність до вказаної події з метою уникнення як кримінальної, так і цивільної відповідальності за вчинення ним злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Погоджуючись з висновком суду 1-ої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями ПДР та відповідними наслідками.

Відповідно до встановлених судами фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_7 перебувають у причинному зв`язку з настанням ДТП та заподіяними тілесними ушкодженнями.

Твердження ОСОБА_7 щодо непричетності до ДТП обґрунтовано судом першої інстанції визнані такими, що не відповідають матеріалам кримінального провадження.

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Всі перелічені вище письмові докази, у співвідношенні з показаннями потерпілої, свідків та матеріалами справи мають доказове значення у цьому провадженні.

Так, частиною 2 ст. 17 КПК передбачено, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання апеляційного суду, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_7 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, суд 1-ої інстанції обґрунтовано висновку про те, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Відповідно до висновків Верховного Суду, зазначених у постанові від 10.09.2020 у справі №555/2057/18, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване кримінальне правопорушення було вчинене і обвинувачений є винним у його чиненні.

Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не надав оцінки показам свідка ОСОБА_11 який пояснив, що якщо ОСОБА_9 так і її співмешканець ОСОБА_10 знаходились у дуже п`яному стані, у зв`язку з цим суд мав за обов`язок надати критичну оцінку протоколам слідчого експерименту за участю вищевказаних свідків, оскільки показання свідків викладені у вироку, ним надана відповідна оцінка у сукупності із дослідженими доказами.

Таким чином, оцінуючи в сукупності досліджені в ході судового розгляду докази, версія обвинуваченого ОСОБА_7 щодо недоведення факту вчинення кримінального правопорушення, суперечать матеріалам справи, висновкам експертиз та показанням свідків.

Вищенаведеними доказами винуватість ОСОБА_7 доведено поза розумним сумнівом, оскільки обвинувачений, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mitsubishi Lanser 1.5», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у темний час доби, грубо порушив вимоги п.п. 2.3 „б, 12.3 ПДР України, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , що спричинило їй тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Таким чином, у вироку суду в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 , які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень статті 94 КПК.

Судом встановлено, та з такими висновками погоджується апеляційний суд, щодо позиції ОСОБА_7 та його захисника, обраної під час допиту стосовно відсутності в діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, суд вважав її необґрунтованою, оскільки всі вони зводяться до заперечень стороною захисту обставин ДТП.

Всі сумніви щодо доказів та їх змісту були перевірені під час судового розгляду та з приводу цього наведено відповідні мотиви у рішенні.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Наведені захисниками обставини не відносяться до тих, які б підлягали до безумовного скасування судового рішення, а тому колегією суддів визнаються необґрунтованими. Суперечностей у доказах колегією суддів не встановлено, а тому додаткових досліджень не потребувалося.

Зважаючи на те, що клопотання від обвинуваченого та його захисника про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України до суду не надходило, сторона захисту наполягала на розгляді кримінального провадження судом з метою виправдування обвинуваченого, який вини своєї у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, не визнав, суд на підставі ч.1 ст. 49, ч.5 ст. 74 КК України звільнив ОСОБА_7 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, що відповідає положенням КК України.

Апеляційний суд, погоджуючись із позицією суду 1-ої інстанції щодо часткового задоволення цивільного позову потерпілої про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди враховує наступне:

- рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» зазначено, що страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення (заява №60750/00, ECHR, 2004, п.62);

- частиною першою ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

У п. 9, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. До збитків, ч.2 п.1 вказаної статті відносить витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. 4.1.

При визначенні розміру моральної шкоди, необхідно враховувати велику кількість різноманітних факторів. Частина з них передбачена в ст. 23 ЦК України, а саме: характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Обов`язковими вимогами при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Враховуючи глибину, ступінь та тривалість страждань потерпілої ОСОБА_9 , пов`язаних із тривалим лікуванням отриманих тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я, обмеження задоволення життєвих потреб, виходячи з засад розумності та справедливості, в частині відшкодування моральної шкоди, завданої злочинними діями обвинуваченого, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що сума в розмірі 50000 грн. є необхідною для компенсації моральних страждань потерпілої, у зв`язку із чим саме в такому розмірі вона підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої.

При цьому, суд прийшов до висновку, що цивільний позов потерпілої в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь матеріальної шкоди задоволенню не підлягає, враховуючи, що саме такий розмір витрат потерпілої та факт призначення ліків, назва яких вказана у чеках, наданих потерпілою до суду, не підтверджується призначенням їй вказаних лікарських засобів лікарями, доказів чого суду не надано.

Разом з тим, ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, апеляційний суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки 1-ої інстанції дослідив обставини справи в повному обсязі, обґрунтування у вироку основані на досліджених матеріалах кримінального провадження, тому підстави для зміни або скасування вироку з цих підстав відсутні.

Апеляційний суд вважає, що у цьому кримінальному провадженні дотримано вимог статей 10, 22 КПК, створено необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в поданні доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всі клопотання учасників процесу розглянуті відповідно до вимог закону.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду 1-ої інстанції, суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів ретельно перевіривши всі доводи апеляційної скарги сторони захисту, вважає їх такими, що не підлягають задоволенню з підстав, викладених вище, а вирок суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 24, 370, 404, 405, 407, 409, 532 КПК України, апеляційнийсуд,

ухвалив

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новоодеського районного суду Миколаївської області від 12.07.2021 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000257 від 22.03.2015року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4