Дата документу 07.12.2023Справа № 645/899/22
Провадження № 1-кп/554/1212/2023
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Полтаві кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001511 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта вища, не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України,

в с т а н о в и в :

Викладення фактичних обставин справи, встановлених судом

Згідно обвинувального акта ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення за таких обставин.

01 липня 2011 року відповідно до наказу № 20-к ОСОБА_5 призначено на посаду директора ТОВ НВП «Водомер» (код ЄДРПОУ 2454162), юридична адреса: м. Харків, вул. Багратіона 6.

Згідно з наказом № 27 К від 16 грудня 2013 року, виданого директором ТОВ НВП «Водомер» ОСОБА_5 , ОСОБА_6 прийнято на роботу у ТОВ НВІ «Водомер» на посаду монтажника приладів та апаратури.

16 червня 2017 року ОСОБА_7 посадовими особами Московського РВК м. Харкова повідомлено про те, що 19 червня 2017 року останній призивається на військову службу за призовом осіб офіцерського складу відповідно до ч. 5 ст. 11 та ч. 7 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». В цей же день, ОСОБА_7 , перебуваючи у службовому кабінеті начальника виробництва та по сумісництву засновника ТОВ НВП «Водомер» ОСОБА_8 , передав останньому повістку про свій призов до ЗСУ та довідку, відповідно до якої працівник, призваний на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, має гарантії та пільги, визначені чинним законодавством, в тому числі збереження за працівником місця роботи та посади на час проходження військової служби.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Згідно вимог ч. 2 ст. 119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 119 КЗпП України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, ОСОБА_5 , займаючи посаду директора ТОВ НВП «Водомер», будучи службовою особою, здійснюючи організаційно-розпорядчі та керівні функції відповідно до функціональних обов`язків ТОВ НВП «Водомер», 16 червня 2017 року підписав наказ № 8-К від 16 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 з посади монтажника приладів та апаратури, на підставі п. 3 статті 36 КЗпП України, у зв`язку з призовом на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/7814/17 від 08 травня 2018 року визнано, що звільнення ОСОБА_7 відбулось з порушенням норм чинного законодавства України, у роботодавця були відсутні правові підстави для звільнення позивача, у зв`язку з чим, наказ директора ТОВ НВП «Водомер» від 16 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 з займаної посади с незаконним та підлягає скасуванню з поновленням ОСОБА_7 на роботі. Рішення в частині поновлення ОСОБА_7 на роботі підлягає до негайного виконання.

Проте, ОСОБА_5 , в один із днів червня 2018 року, займаючи посаду директора ТОВ НВП «Водомер», будучи службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції, діючи умисно, грубо порушуючи ст. 18 ЦПК України, ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», вимоги ст. 129-1 Конституції України, маючи намір не виконувати рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/7814/17 від 08 травня 2018 року, з яким був ознайомлений 06 червня 2018 року, та рішення Апеляційного суду Житомирської області від 05 вересня 2018 року, з яким був ознайомлений 14 вересня 2018 року, ухилився від їх виконання.

Таким чином, після передачі виконавчого листа № 295/7814/17 від 24 липня 2018 року до органів державної виконавчої служби та початку примусового виконання рішення суду, а саме 21 листопада 2018 року, ОСОБА_5 вчинив бездіяльність, яка полягала у невиконанні рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/7814/17 від 08 травня 2018 року в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_7 .

Судова палата у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України в постанові по справі 6-435цс15 від 01 липня 2015 року сформулювала правову позицію щодо процедури і строку виконання роботодавцем рішення про поновлення працівника на роботі.

Суд зазначив, що відповідно до ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, підлягає негайному виконанню.

Суд роз`яснив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей здійснення і підлягає виконанню не з часу набрання ним законної сили, що передбачено для переважної більшості судових рішень, а негайно з часу його оголошення в судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист життєво важливих прав та інтересів громадян і держави.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства, а тому, з огляду на принцип загальнообов`язковості судових рішень судові рішення, які відповідно до закону підлягають негайному виконанню, є обов`язковими для виконання, зокрема, посадовими особами, від яких залежить реалізація прав особи, підтверджених судовим рішенням.

Суд зауважив, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Суд дійшов до висновку, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення працівника на роботі і цей обов`язок полягає в тому, що у роботодавця обов`язок видати наказ про поновлення працівника на роботі виникає відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде дане рішення суду оскаржуватися.

Суд вказав, що виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою-підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_5 , займаючи посаду директора ТОВ НВП «Водомер», здійснюючи організаційно-розпорядчі та керівні функції товариства відповідно до функціональних обов`язків ТОВ НВП «Водомер», будучи службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та керівні функції підприємства, вчинив бездіяльність, яка полягала у невиконанні рішення Богунського районного суду м. Житомира у справі № 295/7814/17 від 08 травня 2018 року в частині негайного поновлення на роботі ОСОБА_7 , отриманого ТОВ НВП «Водомер» 06 червня 2018 року, а саме - не скасував наказ ТОВ НВП «Водомер» від 16 червня 2017 року про звільнення ОСОБА_7 та не видав відповідного наказу про поновлення ОСОБА_7 у займаній посаді монтажника приладів та апаратури автоматичного контролю, регулювання та управління.

Кваліфікація дій обвинуваченого органом досудового розслідування

Органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 2 ст. 382 КК України, як умисне невиконання рішення суду, що набрало законної сили, вчинене службовою особою.

Позиції сторін

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_4 , заявив клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, і закрити кримінальне провадження з цієї підстави.

Прокурор Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника.

Мотиви суду

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч. 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження за обвинувальним актом сторона кримінального провадження звертається до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання та, у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав і відсутності заперечень з боку обвинуваченого, закрити кримінальне провадження, звільнивши особу від кримінальної відповідальності. Відповідне рішення судом приймається у формі ухвали.

Відповідно до вимог ч. ч. 1 і 2 ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення (злочину) і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

Ця норма кримінального закону є імперативною, тобто підлягає обов`язковому застосуванню судом за наявності встановлених законом умов.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Санкцією ч. 2 ст. 382 КК України передбачено покарання у виді штрафу від семисот п`ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, яке за своїм змістом згідно положень ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Судом встановлено, що інкримінований ОСОБА_5 нетяжкий злочин був скоєний 21 листопада 2018 року, тобто з дня його вчинення минуло понад п`ять років. Перебіг передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України п`ятирічного строку давності не переривався і не зупинявся, а відтак, на цей час, строк давності притягнення особи до кримінальної відповідальності закінчився, у зв?язку з чим останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч. 1 ст. 49 КК України.

Відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав останнього, що є недопустимим.

За правилами ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Висновок суду про відповідність клопотання вимогам закону

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що викладені обставини справи в їх сукупності вказують на наявність достатніх як матеріально-правових, так і процесуально-правових підстав для задоволення клопотання захисника обвинуваченого та вважає за необхідне звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, у зв`язку з закінчення строків давності, визначених ч. 1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження № 0001511 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Вирішення цивільного позову

Цивільний позов по матеріалах кримінального провадження не заявлений.

Мотиви інших рішень

Процесуальних витрат та речових доказів по матеріалах кримінального провадження немає.

Керуючись ст. ст. 284, 288 і 372 КПК України, ст. 49 КК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_4 , - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, на підставі ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0001511 від 24 червня 2017року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України, стосовно ОСОБА_5 - закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, у зв`язку із звільненням його від кримінальної відповідальності.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду через районний суд протягом семи днів з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_9