Провадження № 1-кс/686/8983/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_1 , слідчого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Добова Старосинявського району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, інваліда 2 групи, учасника бойових дій, раніше не судимого,

у кримінальному провадженні № 0003714,

встановив:

22.10.2023 року старший слідчий ВРЗЗС СВ Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим із прокурором Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_1 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, посилаючись на те, що існують передбачені ст.177 КПК України ризики : переховування від органів досудового розслідування та суду ; незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

В обґрунтування поданого клопотання слідчий також зазначив, що « досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2023 року, близько 15 год. 15 хв., ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, поруч із готельно-ресторанним комплексом « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований по вул. Житецького, 1/1, в місті Хмельницький Хмельницької області, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, прийняв рішення вчинити дії, спрямовані на умисне пошкодження чужого майна, а саме автомобіля марки «Renault» моделі «Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом його підпалу, для чого заздалегідь підготував каністру, всередині якої знаходилась легкозаймиста речовина.

Тоді ж, ОСОБА_5 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді реальної небезпеки для життя і здоров`я людей, які знаходяться на території вищевказаного ГРК «Південна брама», що по вул. Житецького, 1/1, в місті Хмельницький Хмельницької області, утримуючи в руках заздалегідь підготовлену каністру, в середині з легкозаймистою речовиною, підійшов до припаркованого транспортного засобу марки «Renault» моделі «Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , пересвідчившись, що за його протиправними діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, маючи прямий умисел на пошкодження вищевказаного майна, розпочав поливати автомобіль з бокової та передньої частини вищевказаною речовиною.

В подальшому, ОСОБА_5 , впевнившись у тому, що горюча речовина потрапила на вищевказане авто, за допомогою належної йому запальнички, умисно підпалив дану рідину, після чого, покинув місце вчинення кримінального правопорушення.

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_5 пошкоджено автомобіль марки «Renault» моделі «Clio», д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , а також інші транспортні засоби, що були припарковані поряд, а саме: авто марки «Ford» моделі «Edge», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_7 , та автомобіль марки «Subaru» моделі «Outback», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 .

Вказаними протиправними діями ОСОБА_5 завдав потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майнової шкоди на суму, що встановлюється.

За таких обставин, ОСОБА_5 підозрюється в умисному пошкодженні чужого майна, вчиненому шляхом підпалу, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченому ч. 2 ст. 194 КК України.

20 жовтня 2023 року ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України за вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

21 жовтня 2023 року, відповідно до ст.ст.42, 276, 277, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, задля уникнення ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та з метою забезпечення виконанням підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки, менш суворі запобіжні заходи, не достатні для запобігання вищевказаним ризикам.»

Заслухавши пояснення прокурора та слідчого, які клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні, підозрюваного та його захисника, які заперечили щодо задоволення клопотання слідчого, просили застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, дослідивши надані матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження №0003714, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Із наданих матеріалів вбачається, що Хмельницьким районним управлінням поліції ГУНП в Хмельницькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0003714 від 20.10.2023 р., за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

20.10.2023 р. ОСОБА_5 був затриманий, в порядку ст. 208 КПК України, фактичний час затримання - 15 год. 35 хв. 20.10.2023 р.

21.10.2023 р. ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.194 КК України.

Дана підозра є обґрунтованою, адже на її підтвердження представлено: протоколи прийняття заяв про кримінальне правопорушення від 20.10.2023 р.; протоколи оглядів місця події від 20.10.2023 р.; акт про пожежу від 20.10.2023 р.; протоколи допитів потерпілих: ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_9 від 20.10.2023 р.; протоколи допитів свідків: ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 від 20.10.2023 р. та ОСОБА_15 від 21.10.2023 р.; протокол проведення слідчого експерименту від 21.10.2023 р.; фіскальний чек від 20.10.2023 р.; протокол затримання ОСОБА_5 від 20.10.2023 р.; протокол огляду документа від 21.10.2023 р. та інші матеріали кримінального провадження.

Таким чином, станом на момент розгляду клопотання беззаперечних доказів того, що ОСОБА_5 не причетний до вчинення кримінального правопорушення, не встановлено.

Санкція ч.2 ст. 194 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 10 років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, даний злочин класифікується як тяжкий.

З наданих матеріалів убачається, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, а тому, зважаючи на покарання, яке загрожує ОСОБА_5 , у випадку визнання його винуватим, співставляючи можливі негативні для нього наслідки у вигляді засудження до покарання у виді позбавлення волі, слідчий суддя вважає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є достатньо високим.

Слідство знаходиться на початковій стадії, на даний час свідки та потерпілі судом не допитані, а тому існує ризик незаконно впливу на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні. При оцінці наявності зазначеного ризику, слідчим суддею врахована встановлена КПК України процедура отримання свідчень від осіб, які є свідками, потерпілими у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту цих осіб слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.1 та ч.2 ст.23, ст.224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому прокурору або посилатися на них (ч.4 ст.95 КПК України). Отже ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження під час збирання доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту отримання показань судом від цих осіб.

Разом з тим, враховуючи, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, вважаю недоведеним існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення на даний час, тобто після викриття його дій та затримання працівниками правоохоронного органу.

За таких обставин по справі приходжу до висновку про наявність визначених ст.177 КПК України ризиків: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконного впливу на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Беззаперечних даних, які б виключали вказані ризики, слідчим суддею на даний час не встановлено.

Аналізуючи особу підозрюваного слідчий суддя враховує, що ОСОБА_5 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, родину, також, він є пенсіонером, учасником бойових бій та інвалідом 2 групи. Однак, ці обставини не є достатніми підставами для відмови у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або для застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім того, вказані обставини не були стримуючими від вчинення дій, що стали підставою для підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину.

Враховуючи наведені ризики, усі, визначені ст. 178 КПК України обставини в їх сукупності, приходжу до висновку, що відносно підозрюваного ОСОБА_5 слід застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, адже лише такий найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та буде достатнім стримуючим засобом для запобігання ризикам, доведеним стороною обвинувачення.

Слідчий суддя вважає обґрунтованою і доведеною ту обставину, що застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання та особистої поруки, не забезпечить попередження вищезазначених ризиків і належну процесуальну поведінку підозрюваного, оскільки, не встановлено тих стримуючих чинників, які б були у повному обсязі здатні мінімізувати ймовірність вчинення підозрюваним дій, спрямованих на ухилення від можливого покарання, незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні. Так, особисте зобов`язання не підлягає до застосування з огляду на тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, та наявність реальних сумнівів того, що ОСОБА_5 виконуватиме покладені на нього обов`язки. Особиста порука не підлягає застосуванню, оскільки будь-яких клопотань від осіб, яких би слідчий суддя міг вважати такими, що заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, до слідчого судді не надходило. Застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту, навіть з покладенням обов`язку носіння електронного засобу контролю, не унеможливить запобіганню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_5 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів, та зможе впливати на свідків, потерпілих, зокрема, й за допомогою телефонного зв`язку.

Завдання кримінального провадження виправдовують вжиття таких обмежувальних заходів та такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, з метою уникнення вищевказаних ризиків.

За наведених обставин, слідчим суддею відхиляються, зазначені стороною захисту аргументи про те, що ОСОБА_5 немає намірів ухилятися від органу досудового розслідування та суду, впливати на свідків та потерпілих, а також щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та можливості застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, й у вигляді домашнього арешту.

Також, може слугувати підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого посилання захисника на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_5 , оскільки доказів неможливості утримання підозрюваного під вартою, стороною захисту не надано.

Окрім того, існує Порядок взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту (далі Порядок), затверджений спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України від 10 лютого 2012 року № 239/5/104 визначає взаємодію закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту.

Згідно п. 2.3. Порядку медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності, керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Відповідно до п.п. 2.6., 2.7 Порядку особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

Враховуючи вищевказані положення, особи, які перебувають під вартою та є хворими, отримують медичну допомогу в амбулаторних умовах в медичних частинах та в спеціально визначених закладах охорони здоров`я. Тому, будь-яких перешкод для проходження лікування ОСОБА_5 , у разі наявності такої потреби, під час перебування його під вартою, не встановлено, тому й відсутні дані, які б перешкоджали триманню підозрюваного ОСОБА_5 під вартою.

Строк тримання під вартою слід визначити в межах строку досудового розслідування та в межах строку визначеного ст.197 КПК України, а саме до 17.12.2023 року включно.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684 гривні.

Визначаючи на підставі ч.3 ст.183 КПК України розмір застави, вважаю, що застава в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80520 грн., буде достатньою для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України.

В разі внесення застави в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80520 грн., підозрюваний ОСОБА_5 буде зобов`язаний прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього будуть покладені наступні обов`язки: не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання; утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання відповідному органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, (в разі їх наявності).

Слідчим суддею відхиляються, як неспроможні, наведені ОСОБА_5 аргументи про те, що у його родини відсутня можливість внести відносно ОСОБА_5 заставу, оскільки стороною захисту будь-яких доказів вказаній обставині слідчому судді не представлено, до того ж, наведена обставина спростовується показами самого підозрюваного, який в судовому засіданні повідомив, що він отримує пенсійні виплати в розмірі близько 12000 грн., а також, отримують дохід і його близькі родичі. Тому, застава у вигляді 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка визначена у ближче до мінімального розміру, з передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, на думку слідчого судді, не є завідомо непомірною для ОСОБА_5 , крім того, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні. На даний час відсутні належні правові підстави для визначення застави, як альтернативи запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у меншому розмірі, ніж визначений слідчим суддею розмір.

Керуючись ст.ст. 110, 177, 178, 183, 196, 197 КПК України,

постановив:

Клопотання слідчого задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.194 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк до 17 грудня 2023 року включно.

Визначити заставу в розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80520 грн., в разі внесення якої, покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , зобов`язання прибувати до слідчого, прокурора, суду за кожною вимогою, а також на нього слід покласти наступні обов`язки:

- не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, суд про зміну свого місця проживання;

- утриматись від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання відповідному органу державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, (в разі їх наявності).

У разі невиконання даних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Ухвала діє до 17 грудня 2023 року включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя