Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/3428/21
Провадження № 1-кп/935/85/23
У Х В А Л А

Іменем України

28 листопада 2023 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коростишів Житомирської області, кримінальне провадження № 0000326 від 03.12.2021, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які утримуються в ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

встановив:

У провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває вказане кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , яке обґрунтовано тим, що метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, продовжити вчинення кримінального правопорушення, тобто ризикам, передбаченим п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_7 у судовому засіданні заперечували щодо заявленого прокурором клопотання, захисник зазначила, що клопотання є необґрунтованим, наведені прокурором ризики є припущеннями, обвинувачений не має на меті переховуватись від суду, оскільки він має постійне місце проживання та реєстрації, просила обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечували щодо заявленого прокурором клопотання, ОСОБА_4 зазначив, що клопотання є необґрунтованим, всі клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_4 є шаблонними, ґрунтуються на припущеннях, захисник вважає, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому, не є підставою для продовження строку тримання під вартою, обвинувачений ОСОБА_4 має стійкі соціальні зв`язки, має п`ятеро дітей.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України суд першої інстанції зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Цією ж нормою на суд покладено такий самий обов`язок, а саме повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, у разі якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У зв`язку із цим, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , є особливо тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна, тобто існує реальний ризик переховування ОСОБА_5 та ОСОБА_4 від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча є не самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у випадку визнання їх винуватими, не є ризиком, передбаченим ст. 177 КПК України, однак, "є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів", про що зазначено у справі «Ілійков проти Болгарії» Європейським судом з прав людини, що відповідає нормам національного законодавства, зокрема п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України.

Захисниками ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не доведено можливість застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, який, на переконання суду, не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинувачених.

Також, за час застосування до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою вказані ризики не зменшились, судовий розгляд в межах кримінального провадження не завершено, допит обвинувачених не здійснено, а тому вказані обставини виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою.

При цьому суд не робить передчасних висновків щодо вини обвинувачених, однак, вважає, що пред`явлене обвинувачення останнім обґрунтовано зібраними доказами, які підлягатимуть оцінці під час судового розгляду. Питання встановлення поза розумним сумнівом винуватості або невинуватості обвинувачених суд буде вирішувати у нарадчій кімнаті згідно вимог ст. 368 КПК України.

Враховуючи продовження існування ризиків, визначених ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти цим ризикам шляхом застосування менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а також враховуючи особи обвинувачених, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 197 КПК України не може перевищувати шістдесяти днів.

На підставі викладеного, керуючись ст. 177, 178, 315 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 26 січня 2024 року включно.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк тримання під вартою на шістдесят днів, тобто по 26 січня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Коростишівський районний суд Житомирської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1