Провадження № 1-кп/204/431/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000627, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровськ, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, утриманців не маючого, не одруженого, раніше судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У Красногвардійському районному суді м. Дніпропетровська перебуває вищевказане кримінальне провадження.

Прокурор подала до суду клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_5 .

Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених ч. 1,5 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від семи до десяти років. З метою уникнення від відповідальності, усвідомлюючи невідворотність покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, враховуючи те, що офіційного місця роботи, міцних соціальних зв`язків ОСОБА_5 не має, останній може переховуватися від суду. Обвинувачений раніше неодноразово судимий, не має офіційних джерел доходів, а злочин, в якому він обвинувачується вчинявся ним з корисливих мотивів, тобто вчинений злочин є способом забезпечення обвинуваченим свого побуту та життєвих потреб. Менш м`які запобіжні заходи не здатні забезпечити запобіганню вищевказаним ризикам, оскільки є достатньо підстав вважати, що без постійного нагляду ОСОБА_5 спробує уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від суду та продовжити свою злочинну діяльність.

Прокурор в судовому засіданні підтримала вищезазначене клопотання та просила його задовольнити.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вислухавши позиції учасників процесу, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу (його продовження) враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан підозрюваного; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа.

Згідно з вимогами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований, не одружений, утриманців не має, раніше неодноразово судимий, у тому числі за вчинення злочинів проти власності. Вказане дає підстави вважати, що у випадку не продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній може перешкоджати кримінальному провадженню та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення. Враховуючи введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою переховування від суду та уникнення кримінальної відповідальності у разі визнання винуватим судом, обвинувачений може переховуватися від суду, у тому числі шляхом виїзду за межі області та України.

Застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом, відтак суд зазначає, що альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати його належну поведінку. При цьому, врахування тяжкості злочину, при оцінці ризиків, має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Обговорюючи питання уникнення наявних ризиків у даному кримінальному провадженні шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, то у світлі факторів пов`язаних з особою обвинуваченого, майновим станом, відсутністю соціальних зв`язків, суд вважає застосування більш м`якого запобіжного заходу недостатнім для запобігання вказаним ризикам. Судом також враховано, що з плином часу, раніше встановлені ризики поступово зменшуються, але продовжують існувати та виправдовують тримання обвинуваченого під вартою. При цьому, застосований до ОСОБА_5 запобіжний захід не виходить за межі розумного строку тривалості, відповідає чинним підставам, меті його застосування та кореспондується із суспільним інтересом.

Щодо клопотання захисника про зміну обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт. Суд зазначає, що письмові матеріали справи на момент розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, не містять переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не наведені. Відтак суд дійшов висновку про неможливість зміни ОСОБА_5 обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, отже у задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт слід відмовити. При цьому, клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який є не обґрунтованим, підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу не наведені.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на викладене, враховуючи обставини кримінального провадження, суд доходить висновку, що згідно ст. 197 КПК України, дію обраного запобіжного заходу слід продовжити на 60 днів без визначення застави.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 23 лютого 2024 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 27.12.2023 року.

Суддя ОСОБА_1