Справа №295/46/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.01.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря - ОСОБА_2 ,

слідчого - ОСОБА_3 , прокурора - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , одруженого, військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 , раніше несудимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, винесене в кримінальному провадженні № 0000006 від 01.01.2024, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з указаним клопотанням, посилаючись на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.01.2024 близько 07-45 год. водій ОСОБА_5 у порушення вимог пункту 2.1. а) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та в порушення вимог пункту 2.9. а) ПДР України, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно-справним автомобілем Kia Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухався ним по проїзній частині вулиці Перемоги зі сторони проспекту Незалежності в напрямку вулиці Лесі Українки в м. Житомирі. Рухаючись у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин зазначеним транспортним засобом по проїзній частині вказаної вулиці, в умовах достатньої видимості, водій ОСОБА_5 у порушення вимог пунктів 2.1. а), 2.3. б), 2.9.а), 12.3., 18.1. ПДР України, проїжджаючи перехрестя вулиць Перемоги та проспекту Незалежності в м. Житомирі, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташовується поблизу будинку № 11 по майдану Визволення та позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР України «Пішохідний перехід» і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 ПДР України, на якому перебувала пішохід ОСОБА_7 , проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не враховував дорожню обстановку та не вжив заходів для зменшення швидкості руху керованого ним транспортного засобу, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, для якого була створена небезпека, внаслідок чого передньою частиною керованого ним автомобіля марки Kia Sorento, реєстраційний номер НОМЕР_2 , допустив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка перетинала проїзну частину вул. Перемоги в межах пішохідного переходу з ліва на право відносно руху автомобіля, та не зупинив транспортний засіб, не залишився на місці пригоди, не вжив заходів для надання медичної допомоги потерпілому та не повідомив про дорожню-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національно поліції. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці події

За змістом клопотання, водій ОСОБА_5 порушив вимоги п. п. 2.1. а), 2.3. б), 12.3, 18.1 Правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, що знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. Після вчинення вказаної дорожньо-транспортної пригоди, поставивши пішохода ОСОБА_7 в небезпечний для життя стан, водій ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своєї бездіяльності, залишив без допомоги пішохода ОСОБА_7 , яка внаслідок отриманих тілесних ушкоджень перебувала в небезпечному для життя стані й була позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження, та на керованому ним транспортному засобі з місця пригоди зник, залишивши потерпілу на проїзній частині вулиці Перемоги без допомоги, при цьому маючи реальну можливість надати їй допомогу. Необережні дії ОСОБА_5 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілій ОСОБА_7 , органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України. Умисні дії ОСОБА_5 , які виразились у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебувала у небезпечному для житті стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, особою, яка мала змогу надати допомогу та сама поставила потерпілу в небезпечний для життя стан, органом досудового розслідування кваліфіковано як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, а також наявністю ризиків передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник заперечували проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вказавши на визнання підорюваним своєї вини та його бажанні відшкодувати потерпілим завдану шкоду. Захисник пояснила, що внаслідок участі ОСОБА_5 у бойових діях він зазнав тілесних ушкоджень, має погане самопочуття та потребує лікування, з 2022 року проживає в м. Житомирі разом зі своєю дружиною в орендованій ними квартирі.

Заслухавши слідчого, прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що в задоволенні клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно відмовити та слід застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст. 177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

За положеннями п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Органом досудового розслідування 01.01.2024 о 08-10 год. фактично ОСОБА_5 затримано в порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135 КК України, що підтверджується матеріалами кримінального провадження, зокрема: рапортом інспектора-чергового Житомирського РУП ГУ НП в Житомирській області від 01.01.2024, протоколом огляду місця ДТП від 01.01.2024; протоколом огляду місця події від 01.01.2024, протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 від 01.01.2024, протоколом слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_11 від 01.01.2024, висновком експерта № 3 від 01.01.2024, протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 01.01.2024, протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 01.01.2024.

Згідно приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, варто зауважити, що існують усталені правові позиції ЄСПЛ, згідно з якими сама лише тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може виправдовувати застосування найбільш суворого запобіжного заходу.

Враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , одне з яких відноситься до тяжких злочинів та за нього передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років та, зважаючи на його молодий вік та на наявність у нього міцних соціальних зв`язків, оскільки перебуває в шлюбі з ОСОБА_12 , має місце проживання в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_2 згідно договору оренди квартири від 10.01.2022, укладеному між його дружиною та ОСОБА_13 , є військовослужбовцем, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, під час розгляду клопотання не заперечував свою причетність до вчинення кримінальних правопорушень, слідчий суддя дійшов до висновку про необхідність застосування відносно підозрюваного в межах строку досудового розслідування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання в місті Житомирі для забезпечення його належної процесуальної поведінки, що є достатнім для запобігання ризику переховування від органів досудового розслідування з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає у забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосований до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчинені злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 цілодобово до 29 лютого 2024 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 такі обов`язки:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

2) не відлучатися за межі населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі ухилення або невиконання покладених на нього даною ухвалою обов`язків, до нього буде застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру мінімальної заробітної плати до 2 розмірів мінімальної заробітної плати.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області та для контролю до Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

Строк дії ухвали - до 29 лютого 2024 року включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали - о 16-30 год. 04.01.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1