Справа № 570/2042/20
номер провадження 1-кп/570/35/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року м. Рівне

Рівненський районний суд Рівненської області в особі судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області кримінальне провадження щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. та прож. АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, розлученого, на утриманні 2 неповнолітнії дітей, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и в :

03 квітня 2020 року близько о 18 год. 00 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи в квартирі за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_2 , під час конфлікту, який виник раптово на ґрунті особистих неприязних відносин із ОСОБА_6 , умисно наніс останньому не менше п`яти ударів кулаками обох рук в ділянку голови та не менше одного удару ногою по тулубу, в результаті чого заподіяв останньому наступні тілесні ушкодження: тупу травму грудей у вигляді уламкового перелому акроміального кінця лівої ключиці, закритих уламкових переломів 1, 2, 3, 4 лівих ребер та просторового синця в ділянці лівого надпліччя на рівні переломів з крововиливом в підлягаючі м`які тканини, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довго тривалості, більше 21 дня, розладу здоров`я та не є небезпечними для життя; а також травму голови у вигляді: правобічної субдуральної гематоми (крововилив під тверду мозкову оболонку), обмежених вогнищевих крововиливів під м`яку мозкову оболонку - на рівні правої і лівої скроневих часток, правих тім`яної та потиличної часток, лівої лобної частки, а також в ділянці півкуль мозочка, чисельних зовнішніх ушкоджень на голові - рани у тім`яній ділянці голови, саден в лобній ділянці, синців на верхній повіці правого ока з поширенням на підочну та праву лобно-скроневу ділянки, синця із саднами на його фоні у лівій лобно-скроневій ділянці, синця та рани на лівій вушній раковині, синця в ділянці спинки носа, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які виникли прижиттєво і перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Нанесена ОСОБА_6 травма голови у вигляді чисельних зовнішніх ушкоджень, просторової правобічної субдуральної гематоми, крововиливів під м`яку мозкову оболонку та в речовину мозку, призвела до набряку-набухання та компресії головного мозку, та в подальшому до смерті останнього у квартирі за місцем проживання.

В судовому засіданні підсудний ОСОБА_5 свою вину у вчиненні зазначеного злочину не визнав повністю. В подальшому, повідомив про часткове визнання своєї винуватості. Пояснив, що в день події у вечірній час він разом із ОСОБА_7 прийшов до ОСОБА_6 додому, за вказаною адресою: АДРЕСА_2 . На той час він ( ОСОБА_5 ) вже випив приблизно 150 грамів горілки. Перебуваючи у вказаній квартирі ОСОБА_5 дав ОСОБА_6 40 гривень, щоб той купив горілки. ОСОБА_6 , взявши вказані гроші, пішов з квартири, а ОСОБА_5 та ОСОБА_7 залишалися там чекати. Коли ОСОБА_6 через декий час повернувся, дістав три стопки, розлив по 50 гамів горілки та сказав, що більше немає, через що виникла між ними сварка. В ході конфлікту ОСОБА_5 штовхнув долнею правої руки ОСОБА_6 в обличчя, відчого той похитнувся та впав на бік. Розумів, що від удару ОСОБА_6 може бути спричинена шкода, але свій удар вважає несильним. ОСОБА_7 , яка була в квартирі разом з ними, запитала в ОСОБА_6 чи у нього все добре, на що той відповів, що так - все добре. Після цього ОСОБА_7 забрала його ( ОСОБА_5 ) від ОСОБА_6 та вони разом із вийшли із квартири, а ОСОБА_6 залишився там. Не визнає, що саме від його дій загинула людина та зазначає, що умислу на вбивсто ОСОБА_6 у нього не було, наслідків, які настали він не бажав. При цьому, підсудний заявив, що загалом шкодує з приводу того, що сталося та про щире каяття у вчиненому.

Незважаючи на часткове визнання підсудним ОСОБА_5 вини у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України, його винуватість у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого повністю доводиться дослідженими у судовому розгляді доказами.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона була очевидцем події та в той день разом із ОСОБА_5 прийшли в квартиру, де проживав ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_5 дав ОСОБА_6 гроші, щоб той купив горілки. Останній сходив, та коли повернувся, дістав три стопки, розлив по 50 грамів горілки та сказав, що більше немає. Через це ОСОБА_8 розізлився та штовхнув ОСОБА_6 , від чого той впав. Після цього вона виштовхала ОСОБА_5 в коридор, повернулась у кімнату до ОСОБА_6 та запитала в нього чи все нормально, на що той відповів, що так. В цей час, ОСОБА_6 лежав на підлозі, на обличчі була кров, вона піднімала йому голову, після чого в неї на руці також залишилась кров. Після падіння ОСОБА_6 від дій ОСОБА_5 слідів на серванті чи підлозі не залишилось. Через день їй стало відомо, що ОСОБА_6 помер.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснила, що вона є власником квартири, в якій проживав ОСОБА_6 , очевидцем події вона не була. Про смерть ОСОБА_6 їй повідомив товариш останнього ОСОБА_10 . Коли прийшла до квартири побачила, що ОСОБА_6 лежав в кімнаті на підлозі, на правому боці. Чи була кров не пригадує, оскільки особливо не розглядала. Після чого повідомила про подію свого чоловіка і той викликав поліцію.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що коли він прийшов до квартири, де проживав його знайомий ОСОБА_6 двері в квартиру не були зачинені та він зайшов в середину квартири, де побачив, що на підлозі ОСОБА_6 лежав на боку, із рота у нього йшла кров, також кров була на підлозі. Після цього, повідомив сусідів, що знайшов мертвим ОСОБА_6 .

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що очевидцем події він не був. В той день загиблий ОСОБА_6 допомагав на будівництві орієнтовно з 12:00 до 15:00 години. Поїв, випив 100 гр. горілки та пішов додому. В подальшому ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_6 мертвий лежить у квартирі, а також сказав, що повідомив про це ОСОБА_9 , в квартирі якої жив останній.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_6 був її сусідом, який особливо ні з ким не підтримував спілкування. Очевидцем події не була, в день події шум чи інші звуки з квартири ОСОБА_6 вона не чула. В той день бачила ОСОБА_6 близько 17 год. біля будинку, та будь-яких ушкоджень чи слідів побиття на ньому не було. В подальшому була залучена як понята при огляді місця події.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що загиблий ОСОБА_6 був її сусідом. Повідомила, що очевидцем події не була. Бачила ОСОБА_6 за день до події. 04.04.2020 р. бачила, як ОСОБА_6 виносили із під`їзду та зрозуміла, що останній помер.

Із протоколу огляду місця події від 04 квітня 2020 року з ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 169-177) вбачається, що в ході проведення вказаних слідчих дій в квартирі АДРЕСА_3 був виявлений та оглянутий труп ОСОБА_6 , із множинними тілесними ушкодженнями, який лежав на підлозі у кімнаті біля ліжка, в горизонтальному положенні обличчям догори. На обличчі виявлені сліди підсохлої темнокоричневої речовини схожої на кров. З рота на праву щоку стікала бура речовина, пристінково в отворах носа наявнв підсохла буро-червона речовина. В правій тім`яній ділянці виявлена рана не визначеної форми, дном якої є непошкоджений апоневроз, волосся в ділянці рани зліпше за рахунок крові, на тильних поверхнях обох кістей виявлено сліди темно-червоної крові. В ході подальшого огляду поблизу голови трупа виявлено подушку з наволочкою на якій наявні плями бурого кольору схожі на кров. Окрім цього на ліжко-дивані біля кута правого бильця на тканині наявний просякнутий слід речовини бурого кольору. В подальшому наволочка та виріз тканини з ліжко-дівана були вилучені до Рівненського РВП, труп ОСОБА_6 доставлено в КП "РОБСМЕ".

Із протоколу огляду речей від 05 квітня 2020 року з ілюстративною таблицею (т. 1 а.с. 179-185) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії ОСОБА_5 надав для огляду взуття (кросівки) та одяг (штани, футболка, кофта, куртка, безрукавка), я ких він був взутий та одягнений в період з 02.04.2020 р. по 05.04.2020 р. Вказані речі були вилучені та опечатані в спецпакети для подальшого дослідження.

Щодо доводів захисників адвокатів, які раніше здійснювали захист обвинуваченого в судовому засіданні (т. 1 а.с. 187-189) про неправомірне отримання слідчим в обвинуваченого заяви від 05.04.2020 р. (т. 1 а.с. 178) про надання дозволу на здійснення огляду речей (взуття та одяг, вказані у згаданому протоколі т. 1 а.с. 179-185). Вказана письмова заява обвинуваченого не є самостійним доказом у кримінальній справі та сама собою не встанолює обставин, що входять до предмета доказування. У даному випадку не встановлено підстав для спростовання дійсності обставин події, встановлених при огляді зазначеного взуття та одягу обвинуваченого слідчим, та не встановлено, що такий доказ отримано незаконним шляхом. Крім того, згідно ухвали слідчого судді Рівненського районного суду Рівненської області від 07.04.2020 р. про арешт майна (т. 1 а.с. 186) не зазначено про невідповідність дій слідчого вимогам КПК під час вилучення в обвинуваченого вказаних речей. Вказана ухвала до апеляційного суду не оскаржена, заперечення проти такої ухвали слідчого суддв під час підготовчого судового засідання та надалі в суді не вказувались та не подавались.

Із протоколу проведення слідчого експерименту із участю свідка ОСОБА_7 від 06 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 198-201) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_7 на місці події показувала та пояснювала щодо обставин події. Зазначила, що 03 квітня 2020 року, близько о 18 год. 00 хв. за місце проживання ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відбулася суперечка та сутичка, через вживання алкоголю, під час якої ОСОБА_5 штовхнув ОСОБА_6 , від чого той упав, після чого ОСОБА_14 наніс йому удари ногою в тулуб, в голову не бив. Після огляду відео слідчого експерменту, встановлено що свідок ОСОБА_7 не бачила як ОСОБА_6 вдарився головою при падінні, проте голова останнього була в крові. Повідомила, що ОСОБА_14 наніс близько п`яти у дарів ОСОБА_6 , після чого вона намагалась їх розборонити та вигнала ОСОБА_14 з квартири.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , за участю якого проведено досліджений слідчий експеримент, своїми поясненнями фактично частково підтвердила вказані відомості та дані нею покази на місці події. Відмінність у поясненнях свідка щодо кількості та локалізації ударів у даному випадку свідок пояснила, те що з дня події минув значний проміжок часу та не всі деталі і подробиці події вона може на даний час чітко пригадати. Крім того, проведення слідчого експерименту відбувалося у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, а не лише виключно проголошення обвинуваченим пояснень з метою їх процесуального закріплення. Доводи захисників адвокатів, які раніше здійснювали захист обвинуваченого в судовому засіданні (т. 1 а.с. 205-207), про недопустимість, як доказу, даного протоколу, є непідтвердженими.

Із протоколу проведення слідчого експерименту із участю обвинуваченого від 28 травня 2020 року (т. 2 а.с. 243-250) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії, ОСОБА_14 на місці події показував та пояснював щодо обставин нанесення тілесних ушоджень ОСОБА_6 . Вказав, зокрема, що на місці події був він ( ОСОБА_5 ), ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , якому дав гроші та послав за горілкою. Після повернення ОСОБА_6 розлив по 50 грам та сказав, що більше немає. Через це виник конфлікт, в ході якого він ( ОСОБА_5 ) штовхнув (дав ляпаса по обличчю) ОСОБА_6 , від чого той впав на лівий бік, та почав вставати. ОСОБА_7 допомагала ОСОБА_6 підніматися, а його ( ОСОБА_5 ) виштовхала у коридор, при цьому говорила не чіпати потерпілого. Він ( ОСОБА_5 ) залишався у коридорі, ОСОБА_7 підійшла до ОСОБА_6 , запитала чи з ним все добре, на що той сказав, щоб вони йшли з квартири.

Допитантий в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 , за участю якого проведено досліджений слідчий експеримент, своїми поясненнями фактично підтвердив вказані відомості та дані ним покази на місці події. У даному випадку суд вказує про інкорпорування пояснень наданих обвинуваченим під час слідчої дії в поясненя, які він надавав у судовому засіданні. Крім того, проведення слідчого експерименту відбувалося у формі, що містить ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, а не лише виключно проголошення обвинуваченим пояснень з метою їх процесуального закріплення.

З протоколу огляду трупа ОСОБА_6 від 06 квітня 2020 року із фототаблицею (т. 1 а.с. 60-64) вбачається, що в ході проведення вказаної слідчої дії, при зовнішньому огляді трупа виявлено тілесні ушкодження: чисельні синці та садна в ділянці голови, синець в ділянці лівого передпліччя, садна на ліктях та рани на лобі, тощо.

З висновку судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 від 06 квітня 2020 року № 200 (т. 1 а.с. 241-252), яка не суперечить та доповнює вказаний огляд трупа, вбачається, що на тілі потерпілого виявлено травматичні зміни:

- травма голови у вигляді: правобічної субдуральної гематоми (крововилив під тверду мозкову оболонку), обмежених вогнищевих крововиливів під м`яку мозкову оболонку - на рівні правої і лівої скроневих часток, правих тім`яної та потиличної часток, лівої лобної частки, а також в ділянці півкуль мозочка; чисельних зовнішніх ушкоджень на голові - рани у тім`яній ділянці голови, саден в лобній ділянці, синця на верхній повіці правого ока з поширенням на підочну та праву лобно-скроневу ділянки, синця із саднами на його фоні у лівій лобно-скроневій ділянці, синця та рани на лівій вушній раковині, синця в ділянці спинки носа;

- тупа травма грудей у вигляді уламкового перелому акроміального кінця лівої ключиці, закритих уламкових переломів 1,2,3,4 лівих ребер та просторого синця в ділянці лівого надпліччя на рівні переломів з крововиливом в підлягаючі м`які тканини;

- садна по задніх поверхнях правого (1) та лівого (2) ліктьових суглобів, по задньо-внутрішній поверхні правого передпліччя (2); синець по передній поверхні лівого колінного суглобу.

Зазначені вище тілесні ушкодження виникли прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_6 в короткий проміжок часу, про що свідчить вираженість і забарвлення крововиливів, колір синців, стан поверхонь саден, відсутність ознак консолідації (зрощення) в краях переломів та загоєння рани, характер субдуральної гематоми, мікроскопічно встановлена вираженість реактивних змін в ушкодженнях тощо.

Встановлені особливості рани, види ушкоджень (переломи, синці, садна, крововиливи) та їх чисельність свідчать про неодноразовий травматичний вплив тупих предметів.

Морфологічні властивості зовнішніх тілесних ушкоджень в ділянці голови та встановлені особливості внутрішньо-черепних крововиливів (ізольовані, вогнищеві), в сукупності, свідчать про те, що травма голови у ОСОБА_6 є наслідком не менше ніж п`яти-шести досить виражених за силою травматичних впливів (ударів) тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею (без відображення її індивідуальних особливостей), що, загалом, властиво для нанесення ударів у вказані ділянки голови руками, ногами чи іншими тупими предметами.

Виходячи з особливостей та характеру переломів лівої ключиці та лівих ребер (прямі за механізмом виникнення, наявність локальних зовнішніх ушкоджень в їх проекції (синець в ділянці надпліччя), розташування на обмеженій ділянці та в одній площині), можна висловитись про те, що вони є наслідком не менш ніж одноразового локального впливу із значною силою тупого предмету (без відображення індивідуальних особливостей його травмуючої поверхні) та утворилась від деформації згину з місцем прикладання сили на рівні лівого надпліччя; загалом, такого характеру переломи могли бути наслідком удару в ділянку лівого надпліччя ногою чи іншим тупим предметом.

Локалізація та характер вищезазначених груп ушкоджень в ділянці голови та грудей, як окремо так і в своїй сукупності, не властиві для самопадіння чи падіння з прискоренням з висоти власного росту на площину.

У характері решти ушкоджень (садна рук, синець на лівому коліні) якісь індивідуальні особливості травмуючої поверхні тупих предметів, за якими можна було б провести їх ідентифікацію - не відобразились і, загалом, виходячи із їх розташування на виступаючих ділянках кінцівок та в проекції кісткових виступів, не виключена імовірність виникнення саме цих ушкоджень при падінні потерпілого з висоти власного росту (з прискоренням, без прискорення) на площину чи виступаючі предмети.

Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок отриманої травми голови у вигляді чисельних зовнішніх ушкоджень, просторої правобічної субдуральної гематоми, крововиливів під м`яку мозкову оболонку та в речовину мозку, яка призвела до набряку- набухання та компресії головного мозку, що і стало безпосередньою причиною смерті. Даний висновок про причину смерті підтверджується характером встановлених під час розтину трупа зовнішніх ушкоджень в ділянці голови та внутрішньо-черепних травматичних змін, виразними явищами компресії головного мозку, а також результатами мікроскопічного дослідження вилучених з трупа шматочків мозку (встановлено вогнищеві і розсіяні субарахноїдальні крововиливи в півкулях мозку та мозочку, вогнищеві і зливні внутрішньомозкові крововиливи в бокових шлуночках мозку та в стовбурі мозку, масивний та обширний крововиливи в м`яких тканинах голови, нерівномірне кровонаповнення судин та деякі ознаки порушення кровообігу в головному мозку, набряк та нерівномірно виражені дистрофічні і часткові склеротичні зміни головного мозку).

Спричинена ОСОБА_6 внаслідок неодноразового прикладання сили травма голови, за ознакою небезпеки для життя в момент спричинення (згідно п. 2.1.3. в), г) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», Наказ МОЗ України № 6 від 17.01.1995 р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень і перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Судячи із встановленого ступеня розвитку трупних явищ на час розтину (труп охолоджений рівномірно, трупне заклякання добре виражене в усіх зазвичай досліджуваних групах м`язів, трупні плями при натисканні на них пальцем - свого забарвлення не змінюють, ознаки гниття відсутні), смерть ОСОБА_6 настала приблизно за 48-72 годин до часу проведення розтину його трупа.

В даному випадку, виходячи із морфологічних властивостей зовнішніх ушкоджень, встановленої вираженості та характеру внутрішньо-черепних крововиливів (об`ємна гостра субдуральна гематома, яка представлена рідкою частиною крові та її пухкими згортками; вогнищевий характер субарахноїдальних крововиливів без виражених ознак забою речовини мозку), визначеної безпосередньої причини смерті (внаслідок набряку- набухання головного мозку з його компресією, для розвитку яких необхідний певний час) та даних судово-гістологічного дослідження вилучених з трупа шматочків мозку і тканин, де в крововиливах встановлені виражені реактивні зміни, можна говорити про те, що проміжок часу від моменту отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень (в тому числі і внутрішньо-черепної травми, яка зумовила смерть) до настання його смерті становить приблизно 12-24 годин і, за таких умов, імовірність залишитись людині живою при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги (зокрема, нейрохірургічної з трепанацією черепа та видаленням найбільш стискаючої мозок субдуральної гематоми) - не виключається.

Окрім вище зазначених ушкоджень, в ході експертизи у ОСОБА_6 було виявлено прояви перенесених в минулому крововиливів по базальних (нижніх) поверхнях обох лобних часток головного мозку та ознаки проведеного оперативного втручання на голові - лівобічної трепанації черепа. Характер та морфологічні особливості цих змін (повне зарощення трепанаційних отворів, формування гліально-мезенхімальної рубцевої тканини в місцях крововиливів) свідчать про їх виникнення в термін від багатьох місяців до багатьох років; в даному випадку, враховуючи відсутність ознак повторної травматизації в цих ділянках, зазначені рубцеві зміни в речовині мозку та зарощені кісткові дефекти не впливали на розвиток і клінічний перебіг виявлених у ОСОБА_6 внутрішньо-черепних травматичних змін, які стали причиною його смерті, і у причинно- наслідковому зв`язку з останньою не перебувають.

Відсутність відомостей медичного характеру щодо перенесених в минулому внутрішньо-черепних крововиливів (включно з даними оперативного втручання, результатами додаткових інструментальних досліджень тощо) не дозволяють піддати останні експертній оцінці з приводу механізму їх виникнення та ступеня тяжкості.

Судово-медичних даних, які б достовірно свідчили про можливу боротьбу чи самооборону, нанесення ударів самим потерпілим тощо, в ході проведення експертизи трупа ОСОБА_6 не отримано.

Спричинення такого характеру, як у ОСОБА_6 , травми голови може характеризуватись як втратою свідомості відразу після отримання травми (що унеможливлює здійснення активних дій), так і передуючими їй різного ступеня вираженості розладами свідомості та дещо відстроченою в часі її втратою, що характеризує так званий «світлий проміжок часу», коли людина почуває себе відносно задовільно і може виконувати певні активні рухи (ходити, пересуватись тощо), при цьому тривалість цього проміжку (в залежності від інтенсивності внутрішньо-черепної кровотечі та швидкості стиснення мозку) може становити від декількох хвилин до десятків хвилин і навіть годин.

При судово-токсикологічній експертизі в сечі та субдуральній гематомі з трупа ОСОБА_6 було знайдено етиловий спирт в концентраціях відповідно 0,36%о та 0,41 %о (проміллє), що свідчить про факт вживання ним алкогольних напоїв незадовго до травмування та настання смерті; разом з тим, відсутність етилового спирту в крові вказує на повне його виведення з кров`яного русла, тобто, на момент настання смерті ОСОБА_6 в стані алкогольного сп`яніння не перебував.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_15 підтвердив висновки зазначені в судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_6 від 06 квітня 2020 року № 200, в тому числі, зазначені в п. 8, зокрема, що виходячи із морфологічних властивостей зовнішніх ушкоджень, встановленої вираженості та характеру внутрішньо-черепних крововиливів, визначеної безпосередньої причини смерті та даних судово-гістологічного дослідження вилучених з трупа шматочків мозку і тканин, де в крововиливах встановлені виражені реактивні зміни, можна говорити про те, що проміжок часу від моменту отримання ОСОБА_6 тілесних ушкоджень до настання його смерті становить приблизно 12-24 години, і за таких умов, імовірність залишитись людині живою при наданні своєчасної кваліфікованої медичної допомоги (зокрема нейрохірургічної з трепанацією черепа та видалення найбільш стискаючої мозок субдуральної гематоми) - не виключається.

Із висновку судової біологічної експертизи від 29 квітня 2020 року № 2.2-73/20 (т. 1 а.с. 253-258) вбачається, що кров потерпілого ОСОБА_6 відноситься до групи А (ІІ) з ізогемаглютиніном анти-В системи АВ0; кров підозрюваного ОСОБА_5 відноситься до групи В (ІІІ) з ізогемаглютиніном анти-А системи АВ0.

Із висновку судової біологічної експертизи від 29 квітня 2020 року № 2.2-81/20 (т. 1 а.с. 267-271) вбачається, що на наданому на експертизу светрі, вилученому під час огляду трупа ОСОБА_6 , встановлена наявність крові людини. При дослідженні вищевказаної крові, встановлено, що походження виявленої крові від ОСОБА_6 не виключається, походження від обвинуваченого ОСОБА_5 - виключається.

Із висновку судової біологічної експертизи від 30 квітня 2020 року № 2.2-82/20 (т. а.с. 182-189) вбачається, що на наданих на експертизу наволочці (об`єкт №1) та вирізці з обшивки дивану (об`єкт №2), вилученому під час огляду місця події, встановлена наявність крові людини. При дослідженні вищевказаної крові, встановлено, що походження виявленої крові від ОСОБА_6 не виключається, походження від обвинуваченого ОСОБА_5 - виключається.

Із висновку судової біологічної експертизи від 04 травня 2020 року № 2.2-83/20 (т. 1 а.с.281-291) вбачається, що на наданих на експертизу футболці (об`єкти № 1-3), штанах (об`єкти № 4-5), кросівках (об`єкт № 6), вилучених у ОСОБА_5 та наданих для дослідження у спецпакетах, встановлена наявність крові людини. При дослідженні вищевказаної крові на об`єктах № 1-3, 6 (футболка, кросівки) встановлено, що походження виявленої крові від ОСОБА_6 не виключається, походження від обвинуваченого ОСОБА_5 - виключається. Наявність домішків крові в об`єктах № 4, 5, як потерпілого ОСОБА_6 так і обвинуваченого ОСОБА_5 не виключається.

Згідно висновку судової психолого-психіатричної експертизи № 61/20 від 28 квітня 2020 року (т. 1 а.с. 261-266), ОСОБА_5 на момент інкримінованого йому діяння психічним захворюванням, яке позбавляло би його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, не страждав, у тимчасово хворобливому стані, а також в стані фізіологічного афекту під час скоєння інкримінованого злочину він не перебував, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Обвинувачений ОСОБА_5 страждає на розлад особистості та поведінку у вигляді помірно виражених характерологічних змін за епі-типом внаслідок епілепсії, що не позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_5 не потребує, алкоголізмом та наркоманією не страждає.

Про дослідження інших доказів, щодо обставин справи сторони не зверталися, на їх дослідженні не наполягали. Тому, такі докази суд не досліджує, із урахуванням вимог статтей 22, 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), щодо змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, також диспозитивності.

При розгляді даної справи, суд забезпечив усім учасникам провадження належні умови для реалізації сторонами своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, зокрема були допитані всі заявлені свідки та вирішені заявлені клопотання. Будь-яких належних та допустимих доказів захисту на спростування доказів обвинувачення стороною захисту, під час судового розгляду суду не надано. Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі.

Оцінюючи подані сторонами кримінального провадження та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вина підсудного ОСОБА_5 в інкримінованому йому злочині повністю доведена. Дії підсудного ОСОБА_5 підпадають під ознаки злочину передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Показання ОСОБА_5 , а так само доводи захисників, які приймали раніше участь у справі, про відсутність у підсудного умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень потерпілому суд вважає реалізацією обвинуваченим права давати свої показання з огляду на обрану ним правову позицію захисту. При цьому, пояснення підсудного в частині, що він не бажав настання смерті потерпілого не виправдовують його, із урахуванням того, що особливістю цього вкаліфікованого виду умисного тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (перший - тяжкі тілесні ушкодження, і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Тож у даному випадку підстав для перекваліфікації дій підсудного на вбивство через необережність, про що зазначав заихисни, який приймав раніше участь у справі (т. 2 а.с. 209) не встановлено.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину та особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За місцем проживання підсудний ОСОБА_5 характеризується посередньо.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого не встановлено.

У даному випадку відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про щире каяття підсудного, про що останній зазанчав у суді. Щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через її щирий осуд, визнання вини та готовність підлягати кримінальній відповідальності. Визнання вини під тиском зібраних у справі доказів не свідчить про щире каяття винного у вчиненні злочину.

Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково, своїми поясненнями намагається применшити ступінь своєї вини для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім (див. також пост. ВС від 18.09.2019 у спр. № 166/1065/18, від 27.11.2019 у спр. № 629/847/15-к, від 20.08.2020 спр. № 750/1503/19, від 07.10.2020, спр. № 347/1360/17).

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого в обвинувальному акті не вказано. Однак, із урахуванням пояснень обвинуваченого про вживання ним незадовго до події алкогольних напоїв (близко 150 грамів горілки) та безпосередньо перед подією (ще 50 грамів горілки), а також і пояснень свідка ОСОБА_7 щодо цієї обставини та відповідних відомостей із протоколів слідчих експериментів, вбачається наявність такої обставини, як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Норми кримінального процесуального законодавства не передбачають необхідності доведення факту перебування особи у стані алкогольного сп`яніння якимось певним видом доказів. Зазначені обставини підлягають доказуванню й оцінці, виходячи із положень ст.ст. 84, 92, 94 КПК, шляхом дослідження і оцінки всієї сукупності доказів (див. постанова ККС ВС від 01.12.2021 р. у справі № 672/1402/17).

Враховуючи наведені обставини справи, в т.ч. характер дій обвинуваченого при вчиненні злочину, кількість нанесених ударів, ушкодження до яких призвели дії підсудного та настання невиправних наслідків, у вигдляді смерті людини, беручи до уваги тяжкість вчиненого злочину, та дані про особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, стан його здоров`я, в т.ч. відомості із експертизи (т. 1 а.с. 261-266), те, що не перебуває на обліку у лікаря психіатра, перебуває на обліку у лікаря нарколога, працездатний, розлучений, має 2 неповнолітніх дітей, батьків пенсіонерів, враховуючи відсутність пом`якшуючих та зазначене щодо обтяжуючої покарання обставин, із урахуванням аргументів прокурора, міркувань захисника, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе тільки в умовах ізоляції від суспільства, а тому слід обрати йому покарання, передбачене санкцією статті, за якою він притягується до відповідальності у виді позбавлення волі, в межах відповідного строку, визначених санкцією вказаної статті КК.

Покарання у виді позбавлення волі полягає в ізоляції засудженого та поміщенні його на певний строк до кримінально-виконавчої установи закритого типу. При прийнятті такого рішення, суд враховує, що підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК при призначенні покарання підсудному - не встановлено.

Саме таке покарання, на думку суду, є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення підсудним нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК. Зазначається, що справедливість покарання визначається з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Щодо запобіжного заходу. Враховуючи, що ОСОБА_5 вчинено тяжкий злочин, обраний судом вид покарання, достатність підстав вважати, що ОСОБА_5 зможе ухилитися від виконання процесуальних рішень суду (ризик переховування), суд вважає за необхідне обрати підсудному запобіжний захід у вигляді взяття під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та його належну поведінку.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів вирішується судом у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 368-370, 373-374 КПК України, суд

з а с у д и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з 02 жовтня 2023 року.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - негайно. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - до вступу вироку в законну силу, але не більше ніж на 60 діб (30 листопада 2023 року).

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави витрати на проведення судових експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 12 тис. 590 грн. 90 коп.

Речові докази: - зв`язку з одним ключем та двома медальйонами з металу жовтого кольору - повернути ОСОБА_9 ;

- диски із відеозаписами - зберігати при матеріалах кримінального провадження;

- інші речові докази - знищити.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський районний суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення, згідно ст. 395 КПК України.

Суддя ОСОБА_1