Справа № 183/142/24
№ 1-кп/183/1243/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 0001299 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська (нині м. Дніпро), громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 16 травня 2022 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки;

а також стосовно якого 13 грудня 2023 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська постановлено вирок, згідно з яким ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

01 жовтня 2023 року приблизно о 08 годині 10 хвилин ОСОБА_4 перебував у приміщенні торгівельної зали магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого вул. Гетьманська, 32 м.Новомосковська Дніпропетровської області, де побачив на торгівельних поличках різні текстильні товари, що належить потерпілій ФОП « ОСОБА_5 ».

В цей час у ОСОБА_4 виник прямий злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, яке перебувало у приміщенні вищевказаного магазину, вчинене в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій прямий злочинний умисел, 01 жовтня 2023 року приблизно о 08 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні вказаного магазину, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, підійшов до торгівельних полиць з текстильним товаром та взявши правою рукою з полиці постільну білизну «сірі сота» евро розміру, з наступним комплектом підковдра 200*200 см.; простирадло 220*240 см.; наволочки 70*70 см., 2 шт., тканина сатин, сховав її до свого пакету та направився на вихід з магазину.

Після чого ОСОБА_4 з викраденим майном покинув приміщення зазначеного магазину та не розплатившись за товар, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, спричинивши матеріальну шкоду потерпілій ФОП « ОСОБА_6 » на суму 884 гривні 70 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки.

В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.

Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_4 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.

Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.

Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.

Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав в судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 4 ст. 185 КК України.

При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.

Крім того, суд бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, а також те, що завдана шкода потерпілій відшкодована шляхом повернення викраденого майна. Суд також враховує і думку потерпілої, яка викладена нею у своїй заяві про те, що остання не наполягає на призначенні ОСОБА_4 суворого покарання.

Разом із тим, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став і знову вчинив нове аналогічне кримінальне правопорушення. До того ж, вчинене ним кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального правопорушення та обставин його вчинення, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення ОСОБА_4 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, але на рівні мінімальної межі санкції ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.

Крім того, судом встановлено, що до постановлення вироку Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023 обвинувачений ОСОБА_4 винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку, і за яке він засуджується за цим вироком. Тому, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_4 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за цим вироком з покаранням, призначеним ОСОБА_4 за вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13.12.2023.

Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк з випробуванням буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З цих же підстав суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_4 покарання в межах найбільшої санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта, які підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави, у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком з покаранням, призначеним вироком Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2023 року, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років три місяці.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня його фактичного затримання.

Речові докази:

- комплект постільної білизни сірі соти евро розміру, з наступним комплектом підковдра 200*200 см.; простирадло 220*240 см.; наволочки 70*70 см., 2 шт., тканина сатин, які передано на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_5 залишити за належністю потерпілій;

- добровільно наданий 26.12.2023 DVD R диск з відеозаписами за 01.10.2023 з камер відеоспостереження, розташованих в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно, після його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1