ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3508/23 Справа № 199/6724/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000599, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Івано-Франківська, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному спричиненні легких тілесних ушкоджень,вчиненому за наступних обставин.

09 липня 2023 року приблизно о 14.45 год. ОСОБА_7 знаходився на зупинці громадського транспорту по вул. Дементьєва біля буд. 1а у м. Дніпрі, де спільно зі своєю дружиною ОСОБА_9 чекав маршрутне таксі. Поруч з ними на зупинці громадського транспорту стояла потерпіла ОСОБА_10 та її подруга ОСОБА_11 , які разом з ОСОБА_7 та його дружиною, дочекавшись маршрутне таксі, намагались у нього увійти. В той момент, коли ОСОБА_7 заходив у середину маршрутного таксі разом з дружиною, ОСОБА_9 зачепила своїм плечем потерпілу ОСОБА_10 , на що остання зробила зауваження дружині ОСОБА_7 . Дана подія обурила ОСОБА_7 та він розпочав словесну суперечку з потерпілою, внаслідок чого між ними стався конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник кримінально-протиправний умисел, направлений на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Так, ОСОБА_7 , реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , у цей же день приблизно о 14.50 год., перебуваючи на зупинці громадського транспорту по вул. Дементьєва біля буд. 1а у м. Дніпрі, знаходячись в безпосередній близькості до ОСОБА_10 , обличчям до останньої, своєю правою рукою не зігнутою в кулак штовхнув потерпілу в область лівого плечового суглобу, після чого наніс один удар своєю лівою ногою, взутою в кросівок, в область внутрішньої поверхні лівого стегна потерпілої, а потім схопив своєю правою рукою за волосся та сильно смикнув, в наслідок чого потерпіла, не втримавши рівновагу, впала на землю та сильно вдарилась передньою поверхнею правої гомілки.

Після даної події потерпіла ОСОБА_10 , піднявшись з землі, разом з подругою увійшла до маршрутного таксі, в якому також перебував ОСОБА_7 з дружиною, та викликала працівників поліції.

Внаслідок своїх дій ОСОБА_7 умисно спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді: двох синців на внутрішній поверхні лівого стегна в нижній третині та двох саден, вкритих буро-коричневою кіркою на рівні шкіри на передній поверхні правої гомілки в верхній третині, відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, замінити призначене йому вироком суду покарання у виді громадських робіт на строк 150 годин на покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що раніше до кримінальної відповідальності не притягався та має статус добропорядної людини, визнав свою провину у скоєному. Звертає увагу, що внаслідок його дій жодних негативних наслідків для фізичного та ментального здоров`я потерпілої не настало. Вважає, що вироком суду на нього покладено надмірний тягар. Зазначає, що відсутні обставини, що обтяжують покарання, та наявні обставини, що пом`якшують покарання, а саме визнання вини та відсутність судимостей.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили її задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без зміни.

Потерпіла ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_12 у судове засідання не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, надали клопотання про розгляд провадження у їх відсутність.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винуватого, обставин, що впливають на покарання.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Ятрідіс проти Греції» та «Щокін проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 більш м`якого покарання апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставинами, що помякшують покарання, відсутність судимостей у ОСОБА_7 та претензій до нього з боку потерпілої про відшкодування шкоди, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується задовільно, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 у виді громадських робіт в межах санкції ч. 1 ст. 125 КК України.

При цьому, судом першої інстанції було проаналізовано поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки суспільно-небезпечного діяння.

Доводи обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягався та має статус добропорядної людини, визнав свою провину у скоєному, а також посилання про наявність обставин, що пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, вже були враховані судом першої інстанції під час призначення покарання.

Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к та від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к).

З огляду на фактичні обставини кримінального провадження, положення кримінального закону, мету покарання призначене судом ОСОБА_7 покарання за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Підстав для призначення ОСОБА_7 більш мякого покарання з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі останнього, апеляційний суд не вбачає.

З огляду на це наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 доводи про те, що призначене йому покарання не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не впливають на відповідність призначеного покарання і не містять достатніх даних для пом`якшення призначеного ОСОБА_7 покарання, про що наполягав в своїй апеляційній скарзі останній.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, які були б підставами для скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4