Справа № 125/950/23
Провадження №11-кп/801/1338/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Барського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Джожуг Республіки Азербайджан, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, неодружений, непрацевлаштований, в силу приписів статті 89 Кримінального кодексу України є таким, що не має судимостей,

визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням - іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ухвалено обчислювати з моменту проголошення вироку суду.

Вирішено долю речових доказів.

в с т а н о в и в :

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що 3 квітня 2023 року близько 18:00 години на території домоволодіння АДРЕСА_1 у нього після розпивання алкогольних напоїв виник словесний конфлікт із знайомим ОСОБА_9 . Під час вказаного конфлікту в ОСОБА_7 , який в той час перебував в стані алкогольного сп`яніння, виник умисел, спрямований на протиправне заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_9 . Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 дістав з кишені своєї куртки розкладний ніж із металевим руків`ям та, взявши його у праву руку, підійшов до ОСОБА_9 . Далі ОСОБА_7 , стоячи обличчям до обличчя ОСОБА_9 , вказаним ножем почергово наніс низку ударів, а саме: один удар по обличчю справа, один удар в область лівого плеча, два удари в область спини зліва, один удар в ділянку попереку справа та один удар в область грудної клітки справа. Внаслідок дій ОСОБА_7 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на обличчі зліва; колото-різаної рани задньої поверхні лівого плеча в нижній третині; непроникаючі колото-різані рани на спині зліва, в ділянці попереку справа та грудній клітці справа, які, згідно з висновком експерта, за ознакою розладу здоров`я (тривалістю понад шість днів, але не більше три тижні/21 день) належать до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я. Крім того, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного пошкодження спинного мозку, синдром Броун-Секара, моно парез лівої ноги з порушенням функції ходи, які, згідно з висновком експерта, не були небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров`я (більше 21 дня) належать до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

В апеляційній скарзі прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 порушується питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та про ухвалення нового вироку, яким необхідно визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, строк відбування покарання рахувати з моменту затримання на виконання вироку суду, що набрав законної сили.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що судом в недостатній мірі враховано ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, внаслідок якого потерпілий отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим проходив довготривале лікування. ОСОБА_7 завдану потерпілому матеріальну та моральну шкоду не відшкодував, не вживав будь-яких заходів з метою примирення з потерпілим, під час надання показів у суді намагався покласти провину на самого потерпілого, хоча свою провину визнав. Судом не встановлено жодної обставини, яка б пом`якшувала обвинуваченому покарання. Також суд не врахував, що ОСОБА_7 двічі притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 125 КК України, та згідно досудової доповіді ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечив проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу частково.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, обґрунтований, базується на досліджених у судовому засіданні доказах, сукупності яких у вироку дана належна оцінка та учасниками судового розгляду не оспорюється.

Разом з тим, при призначенні покарання винному суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, не дотримався вимог ст. ст. 50, 65 КК України.

Згідно ст. 50 КК України рішення суду про призначення покарання,

з-поміж інших завдань, повинно досягти мети виправлення та запобігання

вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими

особами.

Вiдповiдно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне

правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатне для її

виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд,

призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого

кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують

та обтяжують покарання.

Виходячи з положень ст. 65 КК України, а також роз`яснень постанови

Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику суди повинні суворо додержуватись вимог даної норми закону стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатне для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії нетяжких злочинів, особу винного, який визнав свою вину, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра, має постійне місце проживання, згідно довідки-характеристики за місцем проживання компроментуючих матеріалів щодо нього немає, потерпілий не має до нього жодних претензій, також суд врахував обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та обставину, яка його обтяжує - вчинення злочину особою, яка перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Крім цього, суд також врахував досудову доповідь органу пробації про високий ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення та те, що виправлення його без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що призначаючи обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, суд першої інстанції не врахував того, що ОСОБА_7 вироком Барського районного суду Вінницької області від 19.02.2021 був засуджений за ч.1 ст. 125 КК України, а також відносно нього перебувало у провадженні Барського районного суду Вінницької області кримінальне провадження по обвинуваченню за ч.2 ст. 125 КК України, яке ухвалою від 15.11.2022 було закрито на підставі п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Однак, незважаючи на наявність кримінальних проваджень відносно нього за вчинення кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я та наявність судимості не попередило вчинення ОСОБА_7 нового кримінального правопорушення, яке відноситься до тієї ж сфери злочинів.

Крім того, суд першої інстанції, хоча врахував висновок органу пробації від 29.08.2023 щодо ОСОБА_7 , проте не надав йому належної оцінки.

Так, згідно висновку досудової доповіді, підготовленої Жмеринським районним сектором №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Вінницькій області від 29.08.2023, ризик вчинення ОСОБА_10 повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, оцінюється як високий та виправлення його без позбавлення або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства ( у тому числі окремих осіб).

На вказані обставини суд першої інстанції не звернув належної уваги, як і на те, що саме наведені вище факти свідчать про те, що ОСОБА_7 не надав критичної оцінки своїй злочинній поведінці, не усвідомив суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення та не бажає ставати на шлях виправлення.

Отже, звільняючи обвинуваченого ОСОБА_7 від відбування призначеного йому покарання з випробуванням, судом першої інстанції, на думку колегії суддів, неправильно застосовано закон про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, у виді 2 років обмеження волі.

На думку колегії суддів, саме покарання у виді обмеження волі, яке необхідно відбувати реально, відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, призначене покарання, на думку колегії суддів, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та узгоджуватиметься з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Барського районного суду Вінницької області від 19 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного йому покарання скасувати.

Визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та призначити йому покарання у виді 2 років обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту прибуття до установи відбування покарання і постановлення його на облік.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без зміни.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4