Дата документу 18.09.2023 Справа № 314/2667/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 314/2667/22 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/1011/23 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції через підсистему відеоконференцзв`язку,

розглянула 18 вересня 2023 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воронцовка Павлівського району Воронезької області російської федерації, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

28.09.2022 року о 16 годині 00 хвилин ОСОБА_8 , маючи умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, який неодноразово продовжено по теперішній час, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, перебував по вул. Софіївській в м. Вільнянськ Запорізького району Запорізької області, де в цей час повз проходила потерпіла ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, ОСОБА_8 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, завів розмову з ОСОБА_9 , тим самим відволікаючи її увагу, після чого, шляхом ривку, відкрито заволодів жіночою сумкою потерпілої, виготовленої зі шкірозамінника коричневого кольору, вартістю, згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 2621 від 13.10.2022 року, 50,00 грн., в якій знаходились грошові кошти на загальну суму 738,20 грн., паспорт громадянина України та пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_9 , 2 пластикові картки АТ КБ "ПРИВАТБАНК" для виплат та універсальна, оформлені на ім`я ОСОБА_9 , після чого втік з місця події.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми діями спричинив потерпілій матеріальну шкоду на загальну суму 788,20 грн.

Вироком Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року:

ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання, а саме з 29.09.2022 року.

До набрання вироком законної сили продовжено відносно обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.09.2022 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з оскаржуваним вироком, вважає його надто суворим. Просить не позбавляти його волі та застосувати до нього м`яке покарання, оскільки 7 років позбавлення волі для нього майже довічний строк.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що йому 61 рік, він чотири рази перехворів на туберкульоз, страждає на гіпертонію, має трьох дітей (один з яких є неповнолітнім). Просить застосувати до нього ст. 66 КК України та не позбавляти його волі, оскільки бажає бути біля дружини та сина, який має інвалідність та переніс дві операції. Зазначає, що не хотів скоювати злочин, на нього вплинула війна. Коли його затримали, він сам віддав сумку, яку викрав у потерпілої, при цьому, він навіть в ній нічого не шукав. Суд не взяв до уваги, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий, не вживає спиртні напої та наркотики, працював на заводі, звільнився, щоб оформити пенсію. Зазначає, що він був на волі 16 років та за цей час не було жодного приводу до поліції.

Позиції учасників судового провадження

Захисник в судовому засідання висловила позицію на підтримку апеляційної скарги свого підзахисного.

Прокурор в судовому засіданні заперечувала проти доводів та вимог апеляційної скарги обвинуваченого, посилаючись на її необґрунтованість. Вказала, що суд призначив ОСОБА_8 мінімальне покарання, визначене санкцією статті.

Обвинувачений ОСОБА_8 був належним чином повідомлений про дату, час і місце апеляційного розгляду через адміністрацію ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». Заяв чи клопотань від обвинуваченого про участь в судовому засіданні на адресу апеляційного суду не надходило. Враховуючи дані обставини та з урахуванням відсутності питань, які б погіршували правове становище обвинуваченого, враховуючи присутність в судовому засіданні захисника, яка не заперечувала проти розгляду апеляційної скарги сторони захисту за відсутності обвинуваченого, апеляційний суд відповідно до положень ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України проводить апеляційний розгляд без участі обвинуваченого ОСОБА_8 .

У судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце апеляційного розгляду, не з`явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Враховуючи дані обставини та відповідно до положень ч. 4 ст. 405 КПК України апеляційний суд проводить апеляційний розгляд без участі потерпілої ОСОБА_9 .

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України та загальної засади змагальності кримінального провадження, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та кваліфікація дій обвинуваченого не оспорюються, отже, з урахуванням ч. 1 ст.404 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Вирішуючи по суті апеляційні доводи щодо суворості призначеного ОСОБА_8 покарання, колегія суддів виходить з міркувань визначеної ст. 50 КК України мети покарання, а саме виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Покарання, як про це зазначено в положеннях ст. 65 КК України, призначається з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин призначається покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції, на виконання вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, скоєне ОСОБА_8 кримінальне правопорушення згідно ст. 12 КК України, класифіковано як тяжкий злочин.

У якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , місцевий суд врахував активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, місцевий суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Також суд першої інстанції взяв до уваги, що обвинувачений має постійне місце проживання та стійкі соціальні зв`язки, одружений, має малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є особою з інвалідністю з дитинства (а.п. 61, 64-73), на обліку у спеціалізованих медичних закладах обвинувачений не перебуває (а.п. 138), є не судимою особою.

З огляду на сукупність оцінених судом обставин щодо скоєного злочину та особи ОСОБА_8 , призначене місцевим судом покарання вочевидь не можна вважати невідповідним ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок суворості, що вказує на безпідставність доводів обвинуваченого.

Оцінюючи наведені в апеляційній скарзі доводи щодо мотивів зменшення ОСОБА_8 строку призначеного покарання, яке є мінімальним, визначеним санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, колегія суддів відмічає відсутність виключних та переконливих підстав для пом`якшення покарання шляхом застосування положень ст. 69 КК України та подальшого звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, інших вагомих обставин, ніж ті, які вже були враховані місцевим судом, обвинувачений на користь заявленої вимоги в своїй апеляційній скарзі не наводить.

Твердження обвинуваченого, що він не хотів скоювати злочин, а також те, що на нього вплинула війна, з урахуванням репутації ОСОБА_8 щодо попередніх неодноразових притягнень до кримінальної відповідальності (а.п. 134-136), не можна віднести на користь вагомих обставин, які є переконливими для висновку про можливість зменшення покарання шляхом застосування положень ст.ст. 69, 75 КК України.

Стосовно відсутності спричинення потерпілій матеріальної шкоди, то судова колегія відмічає повернення потерпілій викраденого обвинуваченим відкритим шляхом майна саме завдяки діям працівників поліції, отже віднести вказану обставину на користь дій ОСОБА_8 щодо усунення наслідків скоєного не можна.

З приводу віку обвинуваченого та наявності у ОСОБА_8 дітей, у тому числі малолітнього сина-інваліда, колегія суддів зазначає, що вказані обставини були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, визначеному санкцією статті, а тому відсутні підстави для їх повторного врахування на користь призначення ОСОБА_8 більш м`якого покарання, зокрема не пов`язаного з позбавленням волі.

Щодо посилання обвинуваченого в апеляційній скарзі на наявність у нього захворювань, колегія суддів зауважує на відсутності в матеріалах кримінального провадження документальних підтверджуючих даних.

Доводи обвинуваченого про те, що він не вживає спиртні напої та наркотики, працював на заводі, звільнився для оформлення пенсії, а також те, що за 16 років перебування на волі у нього не було жодного приводу до поліції, не можна віднести на користь вагомих обставин, які є переконливими для висновку про можливість зменшення покарання.

Отже, обставин, які б можна було віднести на користь призначення ОСОБА_8 покарання, не пов`язаного із позбавленням волі, апеляційною інстанцією не встановлено, що обумовлює визнання доводів обвинуваченого як неспроможних.

Враховуючи наведене, на переконання колегії суддів, покарання, призначене ОСОБА_8 , відповідає принципам співмірності та індивідуалізації, призначене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав.

З урахуванням викладених обставин, колегія суддів не знаходить підстав для зміни вироку з мотивів, наведених у апеляційній скарзі обвинуваченого, що обумовлює її відхилення, а вирок суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Вільнянського районного суду Запорізької області від 26 квітня 2023 року відносно ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення, а засудженою особою, яка утримується під вартою, в той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4