Провадження №1-в/127/389/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

здійснивши розгляд у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_7 на сьогоднішній день відбув 18 років призначеного йому покарання, а подальше тримання його в місцях позбавлення волі є таким, що порушує Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод. Звертає увагу суду на зміни у законодавстві, відповідно до яких положення статей 81 та 82 Кримінального кодексу України ( далі КК) можуть бути застосовані до засуджених, які відбувають покарання у виді довічного позбавлення волі.

Засуджений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні клопотання підтримали та просили його задовольнити.

Прокурор вважав, що підстави для задоволення клопотання відсутні, оскільки ОСОБА_7 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та зараз відбуває покарання за вчинення особливо тяжкого злочину. За час відбування покарання засуджений зарекомендував себе посередньо. Крім того, наголосив на тому, що рішенням комісії установи ОСОБА_7 було відмовлено в представленні на заміну покарання більш м`яким у зв`язку з відсутністю правових підстав.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали особової справи, суд дійшов до такого висновку.

З матеріалів особової справи випливає, що ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Луганської області від 29.10.2008 за пунктами 6, 10 частини другої статті 115, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 152, частиною другою статті 153 КК до довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Верховного суду України від 03.03.2009 зазначений вирок змінений в частині виключення кваліфікуючої ознаки дій засудженого, в решті вироку суду залишений без змін.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Зі змісту пункту 1 частини другої статті 539 КПК випливає, що у разі необхідності вирішення питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відповідне клопотання (подання) подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання.

Конституційний Суд України своїм рішенням № 6-(ІІ)/2021 від 16.09.2021 визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), частину першу статті 81, частину першу статті 82 КК в тім, що вони унеможливлюють їх застосування до осіб, яких засуджено до відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

06.11.2022 набрали чинності Закони України № 2689-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» та № 2690-ІХ від 18.10.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо удосконалення окремих положень досудового розслідування в умовах воєнного стану».

Зазначеними Законами були внесені зміни до КК, КПК та КВК, зокрема, щодо гуманізації окремих норм кримінального законодавства стосовно застосування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Так, Законом № 2690-ІХ внесені зміни до положень статті 82 КК, якими визначено можливість заміни особі, яка відбуває покарання у виді довічного позбавлення волі, невідбутої частини покарання більш м`яким (позбавлення волі строком від 15 до 20 років) після відбування нею не менше 15 років призначеного судом покарання.

Відповідно до частини першої статті 82 КК невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Частиною п`ятою статті 82 КК визначено, що покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

При цьому частиною третьою статті 82 КК регламентовано, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

Зі змісту роз`яснень, наданих у пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» убачається, що заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можлива лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. При цьому головною умовою прийняття такого рішення є доведеність при заміні невідбутої частини покарання більш м`яким - того, що засуджений став на шлях виправлення (частина третя статті 82 КК).

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_7 фактично відбув понад 16 років позбавлення волі.

З матеріалів особової справи засудженого випливає, що ОСОБА_7 за час відбування покарання зарекомендував себе посередньо. Крім того, з особової справи випливає, що засуджений за період відбування покарання неодноразово порушував установлений порядок відбування покарання, за що на останнього були накладенні дисциплінарні стягнення. ОСОБА_7 не бере активну участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу та інших заходах соціально-виховного характеру.

Згідно з висновком щодо ступеню виправлення засудженого ОСОБА_7 отримав 41 бал, що свідчить про те, що останній не став на шлях виправлення. З урахуванням зазначеного висновку комісія установи 14.03.2023відмовила ОСОБА_7 у можливості представлення його до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, як засудженому, що не став на шлях виправлення.

Будь-яких відомостей, які б свідчили про суттєву зміну поведінки засудженого ОСОБА_7 після прийняття рішення про відмову йому в представленні до заміни покарання, які стали підставою для звернення до суду з клопотанням про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк, суду надані не були.

Приписами частини другої статті 50 КК регламентовано, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що засуджений ОСОБА_7 не довів, що став на шлях виправлення, а тому суд дійшов до переконання, що правові підстави для задоволення його клопотання відсутні.

З огляду на викладене, суд вважає, що у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 371, 539 КПК, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну йому покарання у виді довічного позбавлення волі покаранням на певний строк відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою в той же строк з дня вручення копії ухвали.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: