Житомирський апеляційний суд
Справа №285/6815/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника- адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_10 на ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.11.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою накладено арешт на майно, вилучене 13.11.2023 в ході проведення обшуку, зокрема: земельні ділянки з кадастровими номерами: 182186804:04:002:0007, площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0,9 га, які належать на праві власності ОСОБА_11 ; 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям, які було вилучено на земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:002:0007 та 821786804:04:002:0008, які належать ОСОБА_8 , позбавивши власника та будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право можливості відчуження, розпорядження та користування вказаним майном, зазначених прав на нього.

В своїй апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_10 просить скасувати вище зазначену ухвалу слідчого судді, як незаконну. При цьому, зазначає, що з долучених до клопотання матеріалів не вбачається, що вказане майно є предметом злочину і знаходиться у володінні незаконно. Зазначає, що до ЄРДР не вносились відомості, що була заподіяна істотна шкода та таких даних щодо розміру шкоди у провадженні немає. Вважає, арешт на тимчасово вилучене майно, яке належить ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , як приватним підприємцям, накладено не обґрунтовано, оскільки тимчасово вилучене майно - 182186804:04:002:0007, площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0.9 га, які належать на праві власності ОСОБА_11 ; 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям, які було вилучено на земельних ділянках з кадастровими номерами: 182186804:04:002:0007 та :04:002:0008 та які належать ОСОБА_8 , використовувалося у господарській діяльності законно. Так, ФОП ОСОБА_13 має необхідні КВЕД для випалювання дерев`яного вугілля 20.14 Виробництво інших основних органічних хімічних речовин, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. В свою чергу, земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0008 належить ОСОБА_11 на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 08.01.2021, надалі земельна ділянка з кадастровим номером :04:002:0008 площею 1, 000 га розподілена на дві окремі земельні ділянки площею 0,9000 га та площею 0,1000 га, що підтверджується заявою про розподіл земельної ділянки від 06.03.2021. На даний час, ОСОБА_11 розпочала процедуру по зміні цільового призначення земельної ділянки площею 0.1000 га, кадастровий номер :04:002:0007. Зазначає, що рішенням Ємільчинської селищної ради Ємільчинського району Житомирської області від 16.04.2021 №456 надано дозвіл на розробку детального плану територій земельної ділянки площею 0.1000 га (кадастровий номер :04:002:0007) в межах села с. Лебідь Ємільчинської селищної ради для зміни цільового призначення даної земельної ділянки із зЖбЖ «Для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03)» на землі «для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівельної та іншої промисловості (код КВЦПЗ - 11.02)». Крім того, ФОП ОСОБА_14 має дозвіл №-58 на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами Житомирської обласної державної адміністрації від 13.02.2017. Тому, ФОП ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_15 здійснюють свою діяльність законно керуючись чинними актами законодавства та маючи всі необхідні дозволи на її здійснення. Звертає увагу, що арешт майна ФОП ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_15 перешкоджає здійснювати законну господарську діяльність підприємцям, унеможливлює сплату податків, які так необхідні для нашої економіки на сьогодні, заробітної плати працівникам. Крім того кримінальне провадження кваліфікується за ч.1 ст.367 КК України, та відповідно жодного відношення до скаржників, які не є посадовими особами органів місцевого самоврядування, не має.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката ОСОБА_10 , який просив апеляційну скаргу задовольнити, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених, ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу №1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п.1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п.2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004 року).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.94, ст.132, ст.173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатись в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст.131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. У відповідності до п.1 ч.3 ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведене, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно із п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Відповідно до ч.3 зазначеної статті, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому, підстави для накладення арешту з іншою метою, окрім тих, що закріплені в ч.2 ст.170 КПК України, чинний кримінальний процесуальний кодекс України не передбачає.

Частиною 2 ст.173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, відповідно до вимог ч.2 ст.173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна і можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні.

Крім того, згідно з нормами Глав 10 та 17 КПК України, правові підстави, з яких слідчим вноситься клопотання про накладення арешту та, відповідно, накладається арешт слідчим суддею, мають співвідноситися з обставинами кримінального провадження.

Як встановлено судом апеляційної інстанції за результатами перевірки матеріалів провадження, ці вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею не дотримано.

У відповідності до матеріалів судового провадження №285/6815/23, в провадженні СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000034 від 27.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Згідно клопотання прокурора, внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків щодо здійснення контролю за використанням та охороною земель службовими особами органів місцевого самоврядування Звягельського району допущено системні факти використання земель сільськогосподарського призначення не за цільовим призначенням при здійсненні господарської діяльності з випалювання деревного вугілля, що призводить до суттєвого забруднення відповідних земель та спричиняє тяжкі наслідки у вигляді їх псування та порушення структури ґрунту. Зокрема встановлено, що ФОП ОСОБА_11 здійснює господарську діяльність з випалювання деревного вугілляв с. Либідь, Ємільчинської ТГ. Для здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_11 використовує власні земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства з кадастровими номерами :04:002:0007 площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0,9 га. Вказані земельні ділянки ОСОБА_11 використовує для розміщення устаткування (печей піролізного типу), готової продукції та відходів виробництва. Таким чином, використовуючи вказані земельні ділянки не за цільовим призначенням та забруднюючи їх, ОСОБА_11 здійснює безгосподарське використання земель, що призводить до порушення структури ґрунту.

13 листопада 2023 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:002:0007 та :04:002:0008, які розташовані за межами с. Либідь Звягельського району Житомирської області. В ході обшуку виявлено та вилучено 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям.

Вилучені 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям належать ОСОБА_8 .

Земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0007 площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0,9 га. на праві власності належать ОСОБА_11 РНОКПП НОМЕР_1 .

13.11.2023 вилучені в ході проведення обшуку на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:002:0007 та :04:002:0008 печі піролізного типу та мішки з деревним вугіллям визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Крім того, земельні ділянки з кадастровими номерами :04:002:0007 та :04:002:0008 також визнані речовим доказом у кримінальному провадженні.

14.11.2023 прокурор Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду з відповідним клопотанням про арешт майна у вище зазначеному кримінальному провадженні. За результатами розгляду вище зазначеного клопотання прокурора, слідчим суддею постановлена оскаржувана ухвала.

Як встановлено апеляційним судом за результатами апеляційної перевірки матеріалів провадження, клопотання про арешт вищезазначеного майна не відповідає вимогам ст.171 КПК України, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Так, формально посилаючись у клопотанні, про наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, для накладення арешту, слідчий, а в подальшому прокурор повинні були зібрати і надати слідчому судді достатні на цьому етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.

Між тим, жодних доказів того, що вилучене майно є носіями відомостей та інформації, яка стосується обставин саме кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України, в матеріалах провадження не міститься. Не приведені такі докази і в клопотанні прокурора, що свідчить про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування.

Так, з аналізу змісту матеріалів, долучених до клопотання прокурора вбачається, що до зазначеного процесуального документа, окрім витягу з ЄРДР про реєстрацію кримінального провадження №0000034 від 27.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України; постанови про визнання предметів речовими доказами та передачу їх на зберігання від 13.11.2023; протоколу обшуку від 13.11.2023 на земельних ділянках з кадастровими номерами :04:002:0007 та :04:002:0008, які розташовані за межами с. Либідь Звягельського району Житомирської області, в ході якого виявлено та вилучено 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям, не долучено жодного доказу на його підтвердження.

Апеляційний суд зважає на те, що кримінальне провадження №0000034 від 27.10.2023 порушено за саме ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України. Разом з цим, в клопотанні прокурора про арешт майна взагалі відсутнє будь-яке зазначення про докази, які б підтверджували об`єктивну та суб`єктивну сторони кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.367 КК України, а кваліфікація зазначеного кримінального правопорушення за встановленими органом досудового розслідування фактичними обставинами справи на момент подачі клопотання про арешт майна та розгляд його слідчим суддею, була явно необґрунтованою та непідтвердженою, на що слідчий суддя також увагу не звернув. З наданого витягу ЄРДР, не зрозуміло, яке відношення ФОП ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_15 та їх майно мають до обставин з приводу яких порушено кримінальне провадження за ч.1 ст.367 КК України.

В судовому засіданні апеляційного суду прокурором також не було надано доказів на підтвердження обґрунтованості накладення арешту на майно, не надано будь-яких доказів щодо факту вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що стороною обвинувачення не доведено правову підставу та мету для накладення арешту на майно, передбачені п.1 ч.2 ст.170 КПК України, як і не доведено, що потреби досудового розслідування в конкретному вищевказаному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб - ФОП ОСОБА_14 та ФОП ОСОБА_15 , про який йдеться в клопотанні.

В свою чергу, розглядаючи клопотання про арешт майна слідчий суддя мав би ретельно перевірити чи слідчий та прокурор, зібрали вагомі докази, які дають право на втручання у права відповідного власника володіти своїм майном, а саме арештовувати майно з метою забезпечення кримінального провадження. Однак, пославшись в ухвалі на необхідність задоволення клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя у судовому рішенні, окрім наведення змісту процесуальних норм КПК України не зазначив, яких висновків він дійшов за результатами розгляду клопотання і не навів мотиви на обґрунтування такого рішення.

За встановлених обставин, з урахуванням доводів та доказів сторони захисту, доводи клопотання слідчого свідчать про безпідставність вказаних тверджень органу досудового розслідування. На думку апеляційного суду, неефективність досудового розслідування не може бути визнано підставою, яка обґрунтовує необхідність в арешті майна, за встановлених обставин. Заходи забезпечення кримінального провадження (зокрема у вигляді накладення арешту на майно) не можуть передувати встановленню факту події кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що відповідно до ст.132 КПК України, прокурором не надано достатніх і належних доказів тих обставин, на які орган досудового розслідування вказує у клопотанні про арешт майна в цій частині, а слідчий суддя, відповідно до положень ст.94 КПК України, належним чином не оцінив їх з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття рішення.

Жодні твердження апеляційної скарги прокурором в судовому засіданні апеляційного суду не спростовані.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 знайшли підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

При цьому, згідно ч.3 ст.173 КПК України, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі вилучене майно..

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_10 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 17.11.2023, якою накладено арешт на майно, вилучене 13.11.2023 в ході проведення обшуку, зокрема: земельні ділянки з кадастровими номерами: 182186804:04:002:0007, площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0,9 га, які належать на праві власності ОСОБА_11 ; 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям, які було вилучено на земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:002:0007 та 821786804:04:002:0008 та які належать ОСОБА_8 , позбавивши власника та будь-яких осіб, які відповідно до чинного законодавства мають право можливості відчуження, розпорядження та користування і казаним майном, зазначених прав на нього, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання прокурора Звягельської окружної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, яке вилучене 13.11.2023 в ході проведення обшуку, а саме - земельні ділянки з кадастровими номерами: 182186804:04:002:0007, площею 0,1 га та :04:002:0008 площею 0,9 га, які належать на праві власності ОСОБА_11 ; 15 печей піролізного типу та 2600 мішків з деревним вугіллям, які було вилучено на земельних ділянках з кадастровими номерами: :04:002:0007 та 821786804:04:002:0008, які належать ОСОБА_8 , - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :