ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
629/5614/21

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_4

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків кримінальне провадження, внесене 31 липня 2020 року до ЄРДР за №0000965, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2023 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст.189 КК України змінено запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 28 липня 2023 року без визначення розміру застави,-

УСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

В провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває на розгляді кримінальне провадження, внесене 31 липня 2020 року до ЄРДР за №0000965, за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.189 КК України.

Під час досудового розслідування щодо обвинуваченого ОСОБА_10 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року було змінено на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю.

Ухвалами Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 08 грудня 2022 року, 01 лютого 2023 року, 30 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_10 в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було продовжено дію запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_10 за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28 липня 2023 року без визначення розміру застави.

Цією ж ухвалою було відмовлено в задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_10 про зміну його запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2023 року, ухвалити нову ухвалу, якою обрати ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на незаконність та необґрунтованість прийнятого судом рішення, оскільки флеш носій, наданий до суду органами Національної поліції, де начебто ОСОБА_10 знаходився у м.Харкові у кафе, чим порушив обов`язок домашнього арешту не є оригіналом, а тому дата, яка вказана, як дата відеозйомки, не може вважатись правдивою та оригінальною.

Звертає увагу на те, що відеозапис не є чітким і впізнати особу не можливо. У судовому засіданні 30 травня 2023 року ОСОБА_10 пояснив, що на вищезазначеному відеоносіі не він.

Також зазначає, що відео, яке було надано до суду, є недопустимим доказом, оскільки отриманий без попереднього дозволу суду, чим порушені вимоги ст.87 КПК України.

Окрім цього зазначає, що у вказаний день, працівники поліції приїздили за адресою домашнього арешту ОСОБА_10 та бачили його вдома. Працівниками поліції у той же день був опитаний сусід по під`їзду, який пояснив, що у вказану дату ОСОБА_10 знаходився вдома та ремонтував водостік. Також, як свідок буда опитана дружина ОСОБА_17 , яка засвідчила, що ОСОБА_18 не покидав адресу за місцем домашнього арешту.

Водночас просить врахувати, що обвинувачений є молода особа, який добровільно з`являвся на усі судові засідання, відповідаючи повісткам, що свідчить про його бажання співпрацювати з правосуддям та відповідальне ставлення до вирішення виниклої ситуації, а також до умов виконання домашнього арешту.

Також зазначає, що суд необґрунтовано не взяв до уваги повідомлення № 222/811/818 від 30 травня 2023 року командира військової частини НОМЕР_1 -Н полковника ОСОБА_19 про те, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України, військова частина НОМЕР_1 -Н розглянула кандидатуру ОСОБА_10 до прийняття на військову службу.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор ОСОБА_5 в судовому засіданні висловив думку про доцільність зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки він порушив умови запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ризики, передбачені ст.177 КПК України, які були встановлені раніше, не зменшились, а продовжують існувати, що унеможливлює застосування обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу. А тому просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Представник потерпілого ОСОБА_6 в судовому засіданні просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити. Водночас зазначив, що усі докази неправомірної поведінки обвинуваченого є недопустимими, оскільки зібрані з порушенням процесуальної процедури, практики ВС та ЄСПЛ. Розгляд відбувся без виклику свідка та його допиту судом. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатись на них.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, представника потерпілого про законність та обґрунтованість ухвали суду, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне:

Мотиви суду

Відповідно до вимог ст.2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст.29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.9 Конституції України, ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства». У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи. ЄСПЛ підкреслив, що саме на національні судові органи покладається обов`язок дотримання розумності строків досудового тримання під вартою та встановлення існування вказаного суспільного інтересу з одночасним врахуванням принципу презумпції невинуватості.

Відповідно до вимог ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності зміни, скасування або продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

При розгляді апеляційних скарг колегія суддів перевіряє дотримання судом першої інстанції вимог ст.177, 183, 184, 197, 199 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Статтею 177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ч.1 ст.200 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 КПК, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в якому зазначає обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 дотримався вищезазначених вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Первомайського міськрайонного суду Харківської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.4 ст.189 КК України.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_10 за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.331 КПК України, було змінено запобіжний захід з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, до 28 липня 2023 року без визначення розміру застави.

В ході апеляційного розгляду встановлено, що при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування до останнього більш тяжкого запобіжного заходу у виді тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, що можуть перешкодити завершенню судового розгляду у разі перебування ОСОБА_10 під домашнім арештом, зокрема порушення останнім умов застосованого до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Як вбачається з наявних матеріалів, ухвалою Харківського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року було задоволено клопотання захисника та змінено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з визначенням місця проживання обвинуваченого та покладенням відповідних процесуальних обов`язків, в тому числі носіння електронного засобу контролю.

29 травня 2023 року прокурор звернувся до суду першої інстанції з клопотанням про зміну обвинуваченому ОСОБА_10 існуючого запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки обвинувачений, перебуваючи під домашнім арештом, порушив його умови, а саме 22 травня 2023 року до Лозівської окружної прокуратури надійшло повідомлення з Лозівського РВП ГУНП в Харківській області про те, що обвинувачений ОСОБА_10 21 квітня 2023 року порушив умови запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, залишив житло за вказаною адресою, яке йому згідно із ухвалою суду заборонено залишати цілодобово, виїхав у місто Харків, де близько трьох годин поспіль знаходився у закладі громадського харчування «Kofein», за адресою: проспект Науки, 18/9.

В обґрунтування клопотання прокурором було зазначено, що вказаний факт підтверджується матеріалами, доданими до згаданого повідомлення: рапортом від 11 травня 2023 року за № 3560, повідомленням адвоката - представника потерпілого ОСОБА_20 , відповіддю на адвокатський запит про надання записів з камер відеоспостереження, даними відеозаписів з камер відеоспостереження, що встановлені у зазначеному закладі харчування у період часу з 12 години 15 хв. по 15 годину 20 хв. 21 квітня 2023 року, письмовими поясненнями працівника закладу, який безпосередньо впізнав ОСОБА_10 за фотознімком, та вказав на останнього як на відвідувача, якого він обслуговував 21 квітня 2023 року, рапортом поліцейського, який проводив перевірку за матеріалами, зареєстрованими у ЖЄО - № 3560 від 11 травня 2023 року за зверненням представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 по факту порушення обвинуваченим умов цілодобового домашнього арешту.

Після перевірки та встановлення судом порушень обвинуваченим умов застосованого до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, ухвалою суду від 30 травня 2023 року було задоволено клопотання прокурора та змінено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Приймаючи таке рішення суд першої інстанції, врахував те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченим ОСОБА_10 вчинити спроби, зважаючи на тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі доведення його винуватості, переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, з огляду на встановлені порушення обвинуваченим умов домашнього арешту, тяжкість пред`явленого обвинувачення, продовжують існувати та не зменшились.

Враховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_10 , суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, та про необхідність застосування щодо останнього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ці висновки узгоджуються із практикою Європейського Суду з прав людини, який неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинуваченого ОСОБА_10 та саме запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на вище встановлені обставини неправомірної процесуальної поведінки останнього.

Отже, суд першої інстанції ретельно перевірив доводи прокурора про доцільність зміни запобіжного заходу з домашнього арешту на тримання під вартою й доводи сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_10 більш м`якого запобіжного заходу, та належно з`ясував всі обставини, які мають значення для вирішення цих питань.

Разом з цим, колегією суддів не встановлено переконливих відомостей про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою.

Апеляційний суд не вбачає підстав для застосування щодо ОСОБА_10 діючого раніше запобіжного заходу у виді домашнього арешту та погоджується з висновком суду першої інстанції, який зазначив, що у разі застосування щодо ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, він може вчинити спроби переховуватися від суду.

При цьому, застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява № 28969/04 від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Вирішуючи питання доцільності зміни запобіжного заходу у виді домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , суд в повній мірі обґрунтував своє рішення щодо необхідності застосування саме цього заходу забезпечення кримінального провадження, врахувавши при цьому й практику ЄСПЛ.

Разом з тим, посилання захисника на те, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки та добровільно з`являвся на усі судові засідання, не є підставою для змінення обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, не спростовує правильності прийнятого судом рішення, жодним чином не впливає на його висновки. Тим більш, зазначені обставини не завадили йому порушити покладенні на нього процесуальні обов`язки.

Доводи захисника про те, що відеозапис не є чітким і впізнати особу не можливо та на відеозапису не ОСОБА_10 , а інша особа, та взагалі інша дата зйомки, є необґрунтованими та спростовується наявними в матеріалах доказами, а саме: письмовими поясненнями працівника закладу, який впізнав ОСОБА_10 за фотознімком, та вказав на останнього, як на відвідувача, якого він обслуговував 21 квітня 2023 року в кафе, рапортом поліцейського, який проводив перевірку за матеріалами, зареєстрованими у ЖЄО - № 3560 від 11 травня 2023 року за зверненням представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 по факту порушення обвинуваченим умов цілодобового домашнього арешту.

Окрім цього, доводи захисників про те, що докази на підтвердження зміни обвинуваченому запобіжного заходу є недопустимими, так як зібрані з порушенням процесуальних процедур, не приймаються до уваги, оскільки відповідно до положень Інструкції про порядок виконання органами Національної поліції ухвал суду про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та зміну раніше обраного запобіжного заходу на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, затвердженої наказом МВС України №654 від 13 липня 2016 року, контроль за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, покладений на працівників органу Національної поліції, а на суд в даному випадку покладено обов`язок лише перевірити, що така перевірка мала місце, її повноту, об`єктивність, вагомість даних, які послугували підставою для зміни запобіжного заходу. Тобто, процесуальна процедура отримання доказів у даному випадку не тотожна тій, яка застосовується на досудовому розслідуванні щодо доведення підозри (обвинувачення) особи.

З цих підстав, не заслуговують на увагу доводи захисників на те, що відео, яке було надано до суду, є недопустимим доказом, так як отримано без вилучення та попереднього дозволу суду, оскільки вказаний відеозапис був отриманий відповідно до адвокатського запиту представником потерпілого адвокатом ОСОБА_6 , що також було підтверджено в суді апеляційної інстанції, а також на недопустимість показань свідка (працівника закладу), який не допитувався безпосередньо судом.

Безпідставним є й посилання захисника про необґрунтовану відмову суду у зміні обвинуваченому запобіжного заходу для направлення його на військову службу у лавах ЗСУ, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог ч.1 ст.616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії РФ та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 КК України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період. Тобто це питання вирішується за спеціальною процедурою та наявності відповідного клопотання прокурора, який є єдиним ініціатором вирішення цього питання.

Таким чином, висновки суду щодо відмови у зміні запобіжного заходу для проходження військової служби з огляду на зазначене також є цілком законними та обґрунтованими.

Поряд з цим судом обґрунтовано не визначений розмір застави, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні злочину в складі організованої групи, та відповідно до обвинувачення, навіть якщо хтось з них безпосередньо і не висловлював погроз потерпілому та не застосовував насильство, висновки суду щодо не визначення розміру застави в даному випадку є цілком законними та обґрунтованими.

За таких обставин, проаналізувавши доводи сторін, колегія судів приходить до висновку, що враховуючи тяжкість обвинувачення, специфіку і фактичні обставини вчинення злочину, наявна необхідність у застосуванні обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначеним строку у межах 60 днів. Також відсутні підстави, які б спростовували тих вагомих ризиків, які обґрунтовують подальше його тримання під вартою, а також те, що менш суворі запобіжні заходи не будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні і зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з під варти.

Враховуючи вищевикладене, ухвала суду є законною, обґрунтованою та вмотивованою, відповідає вимогам ст.370, 372 КПК України, практиці ЄСПЛ, а тому підстав для її скасування та обрання іншого виду запобіжного заходу ОСОБА_10 , про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Порушень судом вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування ухвали в даному провадженні не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 травня 2023 рокупро зміну обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу з домашнього арешту на запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів до 28 липня 2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3