Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2023 року м. Рівне

Колегія суддів Рівненського апеляційного суду у складі :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0004131 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року стосовно

ОСОБА_5 , котрий народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Рівне, де проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК),

в с т а н о в и л а :

Вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року ОСОБА_5 визнано винним та засуджено за ч.2 ст. 121 КК на 9 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 18.03.2019 по 29.07.2019 та з 02.08.2019 по 14.06.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Обрано ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів та взято його під варту у залі суду.

Судом ухвалено стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілої ОСОБА_8 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 15900 грн. матеріальної шкоди, а також на користь потерпілої ОСОБА_9 100 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Також вироком вирішено питання стосовно речових доказів у кримінальному провадженні.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за те, що він 17.06.2016 в період часу з 20.00 год 30 хв до 21 год 30 хв, знаходячись y квартирі АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час словесного конфлікту із цивільною дружиною ОСОБА_10 , який виник на побутовому ґрунті під час розпиття спиртних напоїв, умисно наніс останній не менше семи ударів кулаками обох рук по голові, чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді лінійного перелому правої тім`яної кістки з поширенням через праву скроневу кістку на основу черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, від яких остання померла на місці вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить вказаний вирок скасувати та визнати ОСОБА_5 невинуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК.

На обґрунтування цих вимог зазначив, що матеріали кримінального провадження не містять доказів, які б свідчили про причетність його підзахисного до вчинення цього злочину. Зокрема, вказав, що згідно з показаннями ОСОБА_5 17.06.2016 близько 19 год. потерпіла прийшла в стані алкогольного сп`яніння, чи були у неї тілесні ушкодження він не бачив, з нею не спілкувався, вона пішла в іншу кімнату спати. Посеред ночі вийшовши на кухню, побачив потерпілу, яка лежала на підлозі, була бліда, викликав швидку допомогу, по приїзду якої лікарі констатували смерть. В той день алкогольних чи наркотичних речовин не вживав. Також зазначав, що ОСОБА_10 перед цією подією падала на кам`яних сходах біля під`їзду та в селі у своєї матері, скаржилась на головні болі. Окрім того, обвинувачений вказував на те, що в ході досудового розслідування на нього чинився тиск зі сторони співробітників поліції.

Крім того, захисник покликався на те, що жодний з допитаних судом свідків та потерпілі, не були очевидцями нанесення обвинуваченим ОСОБА_5 потерпілій тілесних ушкоджень, а показання допитаного судом слідчого ОСОБА_11 , який проводив досудове розслідування, свідчать про те, що ОСОБА_5 було залучено захисника вже після проведення слідчих дій.

На переконання захисника, наявність у під`їзді крові потерпілої, свідчить про те, що у день смерті вона прийшла в квартиру вже з тілесними ушкодженнями.

Також на думку апелянта, слід визнати недопустимими доказами заяву про вчинений злочин від 18.06.2016, пояснення ОСОБА_5 від 18.06.2016, протоколи допиту підозрюваного, оскільки викладені у них обставини не відповідають свідченням обвинуваченого, наданим у судовому засіданні, та судом не було дотримано безпосередності дослідження доказів. Вважає недопустимим доказом і протокол слідчого експерименту, оскільки він проведений під психологічним тиском, без добровільної згоди власника квартири та без залучення захисника, хоча ОСОБА_5 просив про його залучення. При цьому, судом не були допитані поняті через неможливість встановлення їх місця знаходження, а статист, який залучався до проведення цієї слідчої дії, є працівником поліції, а тому є зацікавленою особою. Вважає, що судом не було перевірено дотримання процесуальних гарантій при проведенні слідчого експерименту, однак цей доказ було покладено в основу обвинувачення.

На переконання захисника, наявність постанови про закриття кримінального провадження за фактом ймовірного тиску на підозрюваного, не є доказом не застосування до ОСОБА_5 працівниками правоохоронних органів незаконних методів слідства, а копія цієї постанови не була вручена обвинуваченому.

Також захисник вважає недопустимими доказами ряд документів, зокрема: протокол огляду місця події від 18.06.2016, який не містить підпису ОСОБА_5 як уповноваженого представника власника квартири, відсутні відомості про кількість аркушів та додатків до нього, дата та місце його складання, ким він оформлений;

висновок експерта №333 (СМЕ трупа), адже матеріали провадження не містять жодного документа, який би підтвердив коли та яким чином постанова про призначення експертизи, труп потерпілої та матеріали провадження потрапили до експерта, який при допиті не зміг пояснити яким чином перед проведенням експертизи він встановив, що тіло належить саме ОСОБА_10 ;

постанова про призначення додаткової СМЕ від 18.06.2016, оскільки слідчим було доручено провести додаткову СМЕ, хоча основа ще не була проведена, та долучено документи, яких ще не існувало (висновок експерта від 01.08.2016, допит та слідчий експеримент від 31.08.2016), у разі, якщо дата цієї постанови була технічною опискою, то вона не була виправлена офіційним чином;

висновок експерта №546/333 (додаткова СМЕ трупа), оскільки вона була проведена на підставі постанови слідчого від 18.06.2016, а в її основу було покладено протокол слідчого експерименту.

Апелянт вважає безпідставним визнання обставиною, що обтяжує покарання, вчинення злочину ОСОБА_5 у стані алкогольного сп`яніння, адже показання свідка ОСОБА_12 не підтверджують цього, оскільки він пояснював, що прибувши до квартири, там був алкогольний запах, від потерпілої пахло алкоголем. При цьому, освідування обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння не проводилось.

При цьому, захисник заявив клопотання про повторне дослідження доказів, які він просив визнати недопустимими.

Заслухавши суддю-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника-адвоката ОСОБА_6 , які просили задовольнити їх апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, думку прокурора ОСОБА_4 про законність оскаржуваного вироку та безпідставність апеляційних вимог сторони захисту, перевіривши матеріали кримінального провадження та частково дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно приписів ч.1 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, теорія кримінального права визначає, що об`єктивну сторону злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, утворюють: 1) діяння (дія або бездіяльність); 2) наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого і 3) причинний зв`язок між зазначеними діянням і наслідками. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим або непрямим умислом.При цьому, ставлення винного до смерті потерпілого є необережним.

Колегія суддів вважає правильним та таким, що ґрунтується на обставинах кримінального провадження, встановлених судом першої інстанції, висновок місцевого суду про наявність в діях ОСОБА_5 складу злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, - умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої ОСОБА_10 .

Зокрема, відповідно до протоколу огляду місця події - квартири АДРЕСА_2 , від 18.06.2016 з фототаблицею, у вказаному житлі було виявлено труп ОСОБА_10 з численними тілесними ушкодженнями. Суд першої інстанції дав належну оцінку цьому доказу, з якою погоджується і колегія суддів, а тому підстав для визнання його недопустимим не вбачає.

Згідно даних висновку експерта № 333 від 01.08.2016 за результатами судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_10 , було встановлено такі травматичні зміни: черепно-мозкова травма у вигляді лінійного перелому правої тім`яної кістки з поширенням через праву скроневу кістку на основу черепа, просторих крововиливів в речовину головного мозку та під його оболонки, рани в проекції лівого тім`яного горба, синця в проекції правого тім`яного горба, саден в лівій лобній ділянці на межі росту волосся, в лівій лобній ділянці в 0,5 см вище брівної дуги, в правій лобній ділянці, на фоні верхнього краю синця на нижній повіці лівого ока, синця на переніссі та нижній повіці лівого ока та крововиливу язика;синці та садна шиї, чисельні синці та садна верхніх кінцівок, садна спини, чисельні синці та садна в ділянці колін. Усі зазначені вище ушкодження спричинені прижиттєво, незадовго до настання смерті ОСОБА_10 . При цьому, морфологічні властивості тілесних ушкоджень виявлених на тілі ОСОБА_10 , а саме їх чисельність, розміри, локалізація на різних поверхнях та частинах тіла, свідчать про багаторазові травматичні впливи тупих предметів з обмеженою контактуючою поверхнею, що загалом властиво для побиття - нанесення численних ударів у зазначені ділянки тіла руками (в тому числі кулаком), ногами тощо, з силою достатньою для спричинення даних ушкоджень.

Виявлена у ОСОБА_10 травма голови, з огляду на вид ушкоджень (синці, садна, крововиливи), властивості рани (нерівні краї, між якими наявні тканинні перетинки та результати медико-криміналістичної експертизи ( висновок експерта № 122/123-мк від 27.06.2016 )) характер травмування оболонок і речовини мозку, виникла внаслідок багаторазових (не менше семи) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею, кожен з яких осилював дію попереднього, призводив до настання чи відновлення внутрішньо-черепної кровотечі, травматизації головного мозку та створював реальну небезпеку для життя. Смерть ОСОБА_10 настала від отриманої черепно-мозкової травми з переломом кісток черепа, крововиливами під мозкові оболонки та в речовину головного мозку, котра ускладнилась набряком-набуханням та стисненням останнього, а проміжок часу від моменту отримання черепно-мозкової травми до настання її смерті вимірюється декількома годинами і, в середньому може становити від 1-2 годин до 4-6 годин.

При цьому, встановлений характер черепно-мозкової травми у ОСОБА_10 , від якої настала її смерть, загалом, виключає можливість її виникнення при самопадінні чи падінні з прискоренням на тверду поверхню чи виступаючі предмети.

Вказаний висновок судово-медичної експертизи доповнено даними висновку експерта № 546/333 від 07.10.2016 - встановлений механізм виникнення травми у ОСОБА_10 , яка стала причиною її смерті (виникла внаслідок багаторазових (не менше 7) травматичних впливів тупих предметів з обмеженою поверхнею, не виключено - від нанесення ударів руками), загалом узгоджується з наведеними у вивчених матеріалах кримінального провадження № 0004131 обставинами її травмування, а саме - нанесення потерпілій неодноразових ударів руками по голові, на що, зокрема вказує у своїх показах підозрюваний ОСОБА_5 (у протоколі проведення слідчого експерименту від 31.08.2016 з підозрюваним ОСОБА_5 ).

Під час допиту місцевим судом вказані висновки судово-медичних експертиз були підтверджені експертом ОСОБА_13 , який зазначив, що між заподіяною потерпілій внаслідок побиття травмою голови та настанням її смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок, та категорично вказав, що встановлений характер черепно-мозкової травми у ОСОБА_10 виключає можливість її виникнення при самопадінні чи падіння з прискоренням на тверду поверхню чи виступаючі предмети.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо визнання висновків вказаних судово-медичних експертиз недопустимими доказами з підстав, зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає такими, що не грунтуються на даних, встановлених у ході розгляду цього провадження.

Зокрема, місцевим судом було допитано як свідка слідчого ОСОБА_11 , що проводив досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, та який пояснив, що у постанові про призначення експертизи, тобто додаткової судово-медичної експертизи з урахуванням показань ОСОБА_5 , наданих при допиті 31.08.2016 та під час слідчого експерименту від 31.08.2016, ним помилково було вказано невірну дату, яку в подальшому виправлено.

Також апеляційним судом було допитано начальника КЗ «Обласне бюро судово-медичної експертизи» Рівненської обласної ради ОСОБА_14 , який, зокрема, пояснив, що постанови, на підставі яких виконуються експертизи, надходять у канцелярію бюро та реєструються у журналі вхідної кореспонденції, після чого передаються виконавцю, тобто експерту. Вказав, що такі журнали, згідно з номенклатурою, зберігаються в архіві бюро 3 роки, а потім знищуються. На думку начальника бюро, слідчим було допущено описку у даті винесення постанови про призначення додаткової судово-медичної експертизи. На запит апеляційного суду, ОСОБА_14 надав із архіву бюро копію даної постанови, де наявний вхідний штамп бюро від 23.09.2016.

Окрім того, начальником бюро було роз`яснено порядок надходження трупів на експертизу. Так, слідчо-оперативною групою, у складі якої є судово-медичний експерт, проводиться огляд місця події, за результатами якого складається відповідний протокол, а потім повідомляють спец комбінат, який займається перевезенням тіл з місця події до бюро судово-медичної експертизи, де черговий експерт або санітар, приймають тіло, реєструють його у журналі реєстрації трупів, фіксується його номер, дата поступлення, прізвище, ім`я, по батькові, ким цей труп скеровано та з якої адреси, а також відомості щодо наявності одягу та особистих речей. Тобто, у слідчого відсутня потреба окремо скеровувати тіло на експертизу, оскільки слідчим просто виноситься постанова про призначення судово-медичної експертизи трупа, по надходженню якої експерт приступає до проведення експертизи. При цьому, начальник бюро наголосив на тому, що коли експерт приступає до проведення відповідної експертизи, йому однозначно вже відоме прізвище, ім`я, по батькові особи трупа, та обставини, зазначені у постанові слідчого.

Водночас колегія суддів зауважує, що під час апеляційного розгляду захисник вказав, що вони не оспорюють результатів вказаних експертиз.

Також не знайшли свого підтвердження і доводи сторони захисту щодо визнання недопустимим доказом протоколу слідчого експерименту, який проведено з участю ОСОБА_5 31.08.2016.

Так, на виконання вказівок Верховного Суду, апеляційним судом була допитана свідок ОСОБА_15 , яка була понятою при проведенні слідчого експерименту з обвинуваченим, пояснила, що в ході цієї слідчої дії все було спокійно, тиску з боку працівників поліції на ОСОБА_5 не помітила. Обвинувачений не просив надання йому захисника та підтвердила наявність свого підпису на протоколі про проведення цього слідчого експеримент.

Водночас апеляційний суд позбавлений можливості допитати іншого понятого, вказаного у протоколі цієї слідчої дії, оскільки відповідно до актового запису про смерть №756 ОСОБА_16 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Разом з тим, місцевим судом був допитаний як свідок ОСОБА_17 , який був статистом під час проведення слідчого експерименту з участю обвинуваченого ОСОБА_5 .

Так ОСОБА_17 пояснив, що обвинувачений добровільно розказував та показував на ньому як він наносив тілесні ушкодження ОСОБА_10 , будь-якого фізичного чи психологічного тиску на нього не чинилось.

При цьому, вказаний свідок перед допитом був повідомлений місцевим судом про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань.

Колегія суддів зауважує, що вимога визнати недопустимими ряд доказів (заяву про вчинений злочин від 18.06.2016, пояснення ОСОБА_5 від 18.06.2016, протоколи допиту підозрюваного), оскільки викладені у них обставини не відповідають свідченням обвинуваченого, наданим у судовому засіданні, позбавлена підстав з огляду на таке.

Позасудові показання обвинуваченого ОСОБА_5 , зафіксовані у вказаних вище процесуальних документах не мали суттєвого значення для встановлення самого факту вчинення злочину.

Під час судового розгляду ОСОБА_5 повідомив версію подій, яка виключала його причетність до нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, що спричинили її смерть. Суд першої інстанції не вважав ці показання обвинуваченого вартими довіри, пославшись на його показання надані на досудовому розслідуванні, зокрема, у його заяві про вчинений злочин, поясненнях і протоколі допиту як підозрюваного.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до частини 4 статті 96 КПК свідок може бути допитаний щодо попередніх показань, які не узгоджуються із його показаннями. Таким чином, КПК допускає використання позасудових показань для з`ясування достовірності свідчень, наданих у судовому засіданні. Хоча частина 4 статті 96 КПК стосується з`ясування достовірності показань свідка, такий же підхід має застосовуватися і до показань обвинуваченої особи, якщо її позасудові показання використовуються не на доведення винуватості, а для з`ясування інших обставин, зокрема, достовірності судових показань.

Аналіз вироку свідчить про те, саме в контексті вирішення питання про достовірність показань, які обвинувачений давав під час судового розгляду, суд першої інстанції послався на його твердження під час досудового розслідування.

Таким чином, апеляційний суд не вважає, що показання ОСОБА_5 мали вирішальне значення для встановлення обставин справи, включаючи вирішення питання про те, хто саме вчинив цей злочин. Виходячи з цих міркувань, колегія суддів не вважає, що посилання у вироку на позасудові показання обвинуваченого під час досудового розслідування є істотним порушенням кримінального процесуального закону та не вбачає передбачених ст.ст. 87, 88 КПК підстав для визнання їх недопустимими доказами.

Окрім того, за фактом застосування насильства працівниками правоохоронних органів до ОСОБА_5 ТУ ДБР, розташованого у м.Хмельницький, було проведено досудове розслідування кримінального провадження №0000073, за результатами якого вказане кримінальне провадження було закрите на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК.

Колегія суддів, оцінивши вказані обставини, вважає що протокол за результати проведеного 31.08.2016 слідчого експерименту з участю ОСОБА_5 є належним та допустимим доказом, та в ході цієї слідчої дії не було порушено його право на захист, адже кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується (підозрювався) не відноситься до категорії злочинів, де участь захисник є обов`язковою.

Також колегія суддів приймає до уваги показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які зазначали, що ОСОБА_10 (їх мати та дочка, відповідно) неодноразово жалілась на те, що її співмешканець - ОСОБА_5 наносив їй тілесні ушкодження. При цьому, матір потерпілої вказала, що перед даною подією ОСОБА_10 приїжджала до неї та скаржилась на болі в ногах, але інших скарг на здоров`я не було.

Крім того, показання допитаних місцевим судом свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 підтверджують факт постійного зловживання ОСОБА_5 та ОСОБА_10 алкогольними напоями, на ґрунті чого у них виникли конфлікти, було чутно крики з їх квартири, а ОСОБА_20 повідомив, що будучи дільничним інспектором, неодноразово виїздив на виклики з приводу насильства в сім`ї за адресою місця проживання обвинуваченого, в ході яких встановлювалось, що ОСОБА_5 б`є потерпілу, на обличчі та тілі якої були помітні синці.

Отже, ні в ході розгляду місцевим судом, ні під час апеляційного розгляду цього кримінального провадження, не підтвердилась версія сторони захисту, що тілесні ушкодження були отримані ОСОБА_10 від само падіння зі сходів, а тому колегія суддів розцінює її як намагання обвинуваченого уникнути кримінальної відповідальності за інкримінований йому тяжкий злочин.

Також, на переконання колегії суддів, місцевим судом обґрунтовано було визнано обставиною, яка обтяжує покарання, вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння. Зокрема, допитаний місцевим судом свідок ОСОБА_12 , який здійснив виїзд 17.06.2016 на виклик швидкої медичної допомоги про смерть жінки у квартирі АДРЕСА_2 , пояснював, що двері квартири йому відкрив ОСОБА_5 , від якого був запах алкоголю.

В сукупності з іншими обставинами цього провадження, показання даного свідка підтверджують наявність вказаної обтяжуючої покарання обставини. У ході апеляційного розгляду доказів протилежного встановлено не було.

При цьому, колегія суддів зауважує, що не проведення освідування обвинуваченого, не виключає встановлення судом факту перебування особи в момент вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, шляхом дослідження всієї сукупності доказів. Саме така правова позиція викладена у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.12.2021 (справа № 672/1402/17).

Стосовно інших доводів сторони захисту щодо наявності інших порушень, то колегія суддів зауважує, що це було предметом ретельної перевірки місцевим судом та не знайшло свого підтвердження у ході розгляду цього провадження.

Водночас колегія суддів зазначає, що згідно прецедентної практики Європейського суду з прав людини не вимагається від суду давати детальні відповіді на кожен з аргументів сторін провадження. Зокрема, у справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 р., пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

У іншому рішенні, зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Отже висновок місцевого суду про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК, ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК, яким судом дана правильна юридична оцінка, висновки суду, викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Згідно вимог ст. 65 КК суд призначає покарання у межах санкції частини статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, з урахуванням ступені тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція ч.2 ст. 121 КК передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд першої інстанції правомірно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК є умисним тяжким злочином, суспільну небезпеку вчиненого злочину, його негативний наслідок - настання смерті потерпілої, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, за наявності вказаної вище обтяжуючої покарання обставини, та дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем роботи характеризується позитивно та негативно - за місцем проживання, дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення обвинуваченого можливе лише в умовах позбавлення волі в межах санкції, передбаченої ч.2 ст.121 КК, що відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого і є необхідним й достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Як визнала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 серпня 2018 року (справа №663/537/17), якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно) і щодо неї продовжували застосовуватися заходи попереднього ув`язнення після 21 червня 2017 року, тобто після набрання чинності Законом № 2046-VIII, то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК в редакції Закону № 838-VIII (цим Законом було визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, в якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. В такому разі Закон № 838-VIII має переживаючу (ультраактивну) дію.

Оскільки ОСОБА_5 вчинив дане кримінальне правопорушення 17.06.2016, то строк його попереднього ув`язнення у цьому кримінальному провадженні зарахуванню у строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Місцевим судом правильно враховано вказану правову позицію.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції, ухвалюючи вказаний вирок, дотримався вимог кримінального процесуального закону та закону про кримінальну відповідальність, з належною повнотою дослідив усі обставини кримінального провадження, давши їм належну правову оцінку, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог сторони захисту та скасування законного, обґрунтованого та вмотивованого вироку не вбачається.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Вирок Рівненського міського суду Рівненської області від 13 березня 2023 року стосовно ОСОБА_5 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_5 - в той самий строк з дня отримання копії цієї ухвали.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3