Справа № 201/1215/23
Провадження № 1-кп/201/491/2023
УХВАЛА

про призначення судового розгляду

21 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000533 від 14.09.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

захисник ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою від 02.02.2023 року призначене підготовче судове засідання.

Представник потерпілого Дніпровської міської ради у жодне із призначених і проведених підготовчих судових засідань не з`явився, судом були вжиті всі заходи для своєчасного повідомлення його про час та місце розгляду справи. Так, судом направлялись судові повістки рекомендованими листами з повідомленнями, які вручені, а також SMS-повідомлення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання, шляхом застосування національного законодавства. Суд приймає рішення щодо дотримання вимог Конвенції, переконавшись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходи, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Каракуця проти України" Європейський суд прийшов до висновку про те, що права скаржників на справедливий розгляд справи не були порушені у зв`язку з тим, що вони не проявляли належної зацікавленості у результатах розгляду їх справи протягом тривалого строку, не звертаючись до суду за інформацією щодо стану розгляду їх скарги, незважаючи на те, що суд не повідомив їх про винесене рішення, що й унеможливило їх звернення зі скаргою у встановлені законом строки. Неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Аналіз викладених вище обставин неявки представника потерпілого в судове засідання, що його було належно повідомлено про розгляд даної справи, дає підстави стверджувати про неналежне здійснення своїх процесуальних прав і виконання процесуальних обов`язків, що виразилися у відсутності інтересу до кримінального провадження.

Приймаючи до уваги вищевикладене, зважаючи на те, що судом вичерпано усі можливі засоби для належного повідомлення представника потерпілого про дату, час і місце розгляду справи, враховуючи строк перебування справи у суді, суд визнає причини неявки представника потерпілого у підготовчі судові засідання неповажними та вважає за можливе провести підготовче судове засідання за його відсутності.

У підготовчому судовому засіданні:

Прокурор просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_5 просив обвинувальний акт повернути прокурору.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтримав думку свого захисника.

Мотиви та обґрунтування суду

Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, а також клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, суд приходить до наступного висновку.

З частини третьої статті 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) випливає, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення: 1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу; 2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 4-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу; 3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу; 4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження; 5) призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру; 6) доручити представнику персоналу органу пробації скласти досудову доповідь.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для повернення обвинувального акту прокурору суд враховує, що пунктом 3 частини третьої статті 314 КПК суд уповноважений повернути обвинувальний акт прокурору лише у разі, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Тобто зазначена правова норма є відсильною, а тому для вирішення питання щодо наявності правових підстав для повернення обвинувального акту суд вважає за доцільне вирішити питання щодо його відповідності вимогам чинного кримінально-процесуального законодавства.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

Завданнями підготовчого судового засідання є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду.

Відповідно до вимог кримінального процесуального закону, у тому числі такої загальної засади кримінального провадження, як законність, що має безпосереднє відношення і до стадії досудового розслідування, суд при підготовчому судовому засіданні зобов`язаний перевірити зміст обвинувального акту та додатків до нього на відповідність вимогам КПК України з метою його подальшого призначення до розгляду при наявності на те правових підстав.

Слід зауважити, що згідно з частиною четвертою статті 110 КПК обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Вимоги до обвинувального акту встановлені статтею 291 КПК. Зокрема, частиною другою статті 291 КПК наведено перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт, а частиною четвертою статті 291 КПК - перелік документів, які додаються до обвинувального акту.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 26.06.2008 р. у справі «Ващенко проти України» зазначив, що обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51).

У рішенні від 25.07.2000 р. у справі «Маттоціа проти Італії» ЄСПЛ зауважено, що обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у пункті «b» частини третьої статті 6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення.

У рішенні від 09.10.2008 р. у справі «Абрамян проти Росії» ЄСПЛ також зазначено, що деталі скоєння злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він офіційно вважається письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення.

В цьому ж рішенні ЄСПЛ нагадав, що положення підпункту «а» пункту 3 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, правової кваліфікації, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого розгляду.

Зі змісту чинного кримінально-процесуального закону випливає, що доведення суті обвинувачення до підозрюваного (обвинувачення) здійснюється шляхом вручення письмового повідомлення про підозру (частина перша статті 278), вручення копії обвинувального акта (пункт 3 частини четвертої статті 291 КПК) та оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акта (частина друга статті 347 КПК). При цьому вирішення питання щодо дотримання прав обвинувачених на справедливий суд та здійснення реалізації їхніх права на захист крізь призму доведення суті обвинувачення судом має здійснювались під час судового розгляду кримінального провадження по суті.

Правова оцінка наслідків неналежного повідомлення особі про суть обвинувачення та, відповідно виконання вимог статті 91 КПК, здійснюється під час оцінки доказів згідно з приписами статті 94 КПК.

Стаття 314 КПК містить вичерпний перелік питань, які суд вправі вирішувати під час проведення підготовчого судового засідання, до яких питання оцінки доказів згідно з правилами статті 94 КПК не віднесено.

Натомість такі повноваження суду передбачені § 3 глави 28 КПК, а тому вирішення зазначеного питання під час проведення підготовчого судового засідання, на переконання суду, є передчасним.

За приписами ч. 3 ст. 314 КПК України суд має право із стадії підготовчого судового розгляду повернути обвинувальний акт прокурору в тому випадку, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу, тобто за наявності таких порушень вимог процесуального закону, які перешкоджають призначенню справи до судового розгляду.

Пунктами 19 частини 2 статті 291 КПК України визначено перелік відомостей, які має містити обвинувальний акт. Зокрема, обвинувальний акт обов`язково повинен містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Таким чином, рішення про повернення обвинувального акту прокурору може бути прийнято лише в разі, якщо при його складанні допущені порушення вимог ч. 2 ст. 291 КПК України.

Враховуючи, що з наданого суду обвинувального акту та додатків до нього вбачається, що вимоги статті 291 КПК щодо форми, змісту та додатків обвинувального акту стороною обвинувачення виконано, за таких обставин, суд вважає, що думка прокурора про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту є обґрунтованою, оскільки підстав для закриття провадження немає, обвинувальний акт складений у відповідності до вимог КПК України, підстав для його повернення прокурору немає, вказане кримінальне провадження підсудне Жовтневому районному суду м. Дніпропетровська, а тому суд вважає за необхідне призначити судовий розгляд у зазначеному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим в задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовляє.

Щодо питань, пов`язаних з підготовкою до судового розгляду.

Від учасників судового провадження клопотань про здійснення судового розгляду в закритому судовому засіданні не надійшло. Також судом не встановлені обставини, передбачені ч. 2 ст. 27 КПК України, які могли б бути підставою для ухвалення рішення про здійснення кримінального провадження у закритому судовому засіданні.

У зв`язку із цим судовий розгляд у даному кримінальному провадженні, з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження, слід здійснювати у відкритому судовому засіданні.

З`ясувавши питання про склад осіб, які братимуть участь у судовому розгляді, суд дійшов висновку, що кримінальне провадження належить здійснювати суддею одноособово за обов`язкової участі прокурора, обвинуваченого, захисника.

Отже, вирішивши питання, пов`язані з підготовкою до судового розгляду та встановивши відсутність обставин, які б унеможливили призначення обвинувального акта до судового розгляду, суд дійшов висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

Щодо цивільного позову.

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 подав цивільний позов в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої злочином.

При вирішенні питання щодо можливості прийняття до розгляду позовної заяви прокурора про відшкодування шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, суд враховує наступне.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого до початку судового розгляду.

Із змісту ч. 3 ст. 128 КПК України вбачається, що цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 62 КПК України цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви до органу досудового розслідування або суду.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Статтею 175 ЦПК України закріплено вимоги щодо форми та змісту цивільного позову.

Статтею 177 ЦПК України встановлено вимоги до документів, що додаються до позовної заяви.

Судом встановлено, що підстави для залишення цивільного позову без руху, або повернення цивільного позову, який подано потерпілим, у відповідності до вимог ст. 185 ЦПК України, відсутні.

З урахуванням наведеного та з огляду на відповідність цивільного позову прокурора загальним вимогам щодо форми і змісту позовної заяви, встановленим ст.ст. 175, 177 ЦПК України, пред`явлення його до початку судового розгляду, суд вважає за можливе прийняти його до розгляду у даному кримінальному провадженні та визнати цивільними позивачем прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, а ОСОБА_3 - цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314-316 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, на 09 годину 00 хвилин 29 грудня 2023 року.

У судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, захисника.

Кримінальне провадження здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово.

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акта прокурору відмовити.

Цивільний позов прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення шкоди, завданої злочином, - прийняти до розгляду.

Визнати цивільним позивачем прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради, а ОСОБА_3 - цивільним відповідачем у даному кримінальному провадженні.

Визначити цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, разом з доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України).

Встановити цивільному позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам кримінального провадження.

Встановити цивільному відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам кримінального провадження.

Ухвала є остаточною, оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її проголошення.

Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене частиною першою статті 392 КПК України.

Суддя ОСОБА_1