Справа 756/8430/18 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/1136/2024 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

Іменем України

06 лютого 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 в режимі відеоконференц зв`язку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року ОСОБА_8 визнано винуватим за ст.296 ч.4 КК України і призначено йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 роки.

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Вироком суду ОСОБА_8 визнано винним у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням заздалегідь підготовленого предмету, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за наступних обставин.

Так, 08.05.2018 р. біля 13.20 ОСОБА_8 разом із невстановленими досудовим розслідуванням особами чоловічої статі, здійснював рух на автомобілі марки «Volkswagen Passat B 5» д.н.з. Литовської Республіки НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , по вул. Богатирській що у м. Києві. У цей час, невідомий раніше ОСОБА_8 чоловік - потерпілий ОСОБА_9 здійснював рух на належному йому автомобілі марки «Volkswagen Golf 5» д.н.з. НОМЕР_2 в попутному напрямку.

Внаслідок вчинених ОСОБА_8 незручностей в керуванні транспортним засобом ОСОБА_9 , останній зробив зауваження щодо неналежної поведінки обвинуваченого на дорозі, внаслідок чого у ОСОБА_8 , який мав при собі заздалегідь підготовлений предмет, схожий на биту, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, на ґрунті явної зневаги до громадян, зокрема до ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, маючи при собі заздалегідь підготовлений предмет схожий на биту, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно та зухвало, ігноруючи норми моралі та етики, обвинувачений ОСОБА_8 почав наздоганяти на своєму автомобілі марки «Volkswagen Passat B 5» д.н.з. Литовської Республіки НОМЕР_1 ОСОБА_9 , який рухався на автомобілі марки «Volkswagen Golf 5» д.н.з. НОМЕР_2 .

Так, наздогнавши ОСОБА_9 біля магазину «Фокстрот», що розташований по за адресою: м.Київ, проспект Степана Бандери, 21, ОСОБА_8 почав вести себе зухвало, вживати нецензурну лайку, не зважаючи на зауваження та прохання громадян, прагнув показати свою зневагу до існуючих правил і норм моралі та поведінки у суспільства.

Після чого, ОСОБА_8 , використовуючи незначний привід, з хуліганських мотивів, нехтуючи загальноприйнятими правилами поведінки, дістав з багажного відділення вищевказаного належного йому автомобіля, предмет схожий на биту та продовжував словесно ображати ОСОБА_9 , погрожуючи останньому застосуванням предмету схожого на биту, яким обвинувачений наніс один удар потерпілому в область голови зліва, чим спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді забою головного мозку з формуванням геморагічного вогнища в лівій заднє-скроневій ділянці, підшкірних гематом обох скроневих ділянок, більше зліва, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я на строк понад 6, але менш ніж 21 добу (за критерієм тривалості розладу здоров`я), таким чином реалізував свій злочинний умисел.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст. 296 КК України покарання у виді 5 років позбавлення волі (без звільнення від відбування покарання з випробуванням). У решті вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор вказує, що ОСОБА_8 під час досудового розслідування свою провину не визнавав, під час розгляду судом обвинувального акта останній не виявив бажання надавати показання в першу чергу, а дослідити спочатку всі матеріали кримінального провадження та показання свідків і потерпілого. Така поведінка, на думку прокурора, вказує на відсутність в обвинуваченого щирого каяття та взагалі розкаяння у скоєному. Крім того, лише після того, як вже були досліджені всі необхідні докази для доведення вини обвинуваченого в суді та наступною стадією були судові дебати, розуміючи невідворотність покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_8 відшкодував частину завданої шкоди потерпілому. Такі дії, на думку апелянта, спрямовані лише за для зменшення покарання, яке йому загрожує, та не несе в собі усвідомлення тяжкості вчиненого ним злочину та «щирого каяття».

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думки обвинуваченого та захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у грубому порушенні громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненому із застосуванням заздалегідь підготовленого предмету, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, за обставин, викладених у вироку, обґрунтовані сукупністю досліджених в судовому засіданні й наведених у вироку доказів, яким суд дав належну оцінку, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому апеляційним судом не переглядаються.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості при призначенні покарання ОСОБА_8 колегія суддів враховує наступне.

У відповідності до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання, у тому числі, у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Разом з тим, суд першої інстанції, приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, вказаних вимог закону дотримався не в повній мірі, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку.

Так, суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про його особу, визнав обставинами, що пом`якшують покарання - те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся, відшкодував шкоду.

Разом з тим, при вирішенні питання про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням суду потрібно належним чином дослідити і оцінити всі обставини, які мають значення для справи.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що суд не в достатній мірі врахував те, що під час досудового розслідування ОСОБА_8 свою провину не визнавав, під час розгляду судом обвинувального акта останній не виявив бажання надавати показання в першу чергу, а дослідити спочатку всі матеріали кримінального провадження та показання свідків і потерпілого. Крім того, лише після того, як вже були досліджені всі необхідні докази для доведення вини обвинуваченого в суді та наступною стадією були судові дебати, розуміючи невідворотність покарання, яке йому загрожує, ОСОБА_8 відшкодував частину завданої шкоди потерпілому.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про відсутність в обвинуваченого щирого каяття у скоєному, оскільки щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Отже, висновки суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки таке звільнення не сприятиме меті покарання - виправленню обвинуваченого і попередженню нових злочинів та є невиправдано м`яким заходом примусу, який не можна вважати справедливим, пропорційним і співрозмірним ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про безпідставне застосування до обвинуваченого приписів ст. 75 КК України, на що правильно звертає увагу в апеляційній скарзі прокурор.

Разом з тим, враховуючи особу ОСОБА_8 , його молодий вік, те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, колегія суддів вважає за можливе призначити обвинуваченому мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.4 ст. 296 КК України.

Відповідно до п.4 ч.1 409, ч.2 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Пунктом 3 ч.1 ст. 420 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, з ухваленням свого вироку у цій частині відповідно до п.2 ч.1 ст.420 КПК України.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України колегія суддів вважає за необхідне зарахувати ОСОБА_8 в строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити частково.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 12 липня 2023 року щодо ОСОБА_8 - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Зарахувати в строк відбування покарання перебування ОСОБА_8 під вартою з 08.05.2018 року по 06.07.2018 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Суддя Суддя Суддя