26.01.2024 Справа № 756/471/24
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/471/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2024 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003903 від 16.11.2023, на підставі обвинувального акта за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Яхни Фастівського району Київської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , такого, що має середню освіту, офіційно непрацевлаштованого, неодруженого, раніше неодноразово судимого:

- вироком Мінського районного суду міста Києва від 30.01.1992 за ч. 3 ст. 81, ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 140, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців з конфіскацією майна;

- вироком Мінського районного суду міста Києва від 29.01.1997 за ч. 2 ст. 122, ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч. 1 ст. 222, ст. 42 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 01.09.2003 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців;

- вироком Печерського районного суду міста Києва від 28.01.2005 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;

- вироком Святошинського районного суду міста Києва від 14.05.2012 за ч. 2 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць з конфіскацією майна (справа №2608/4434/12);

- вироком Голосіївського районного суду міста Києва від 11.12.2012 за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна (справа №2601/12082/12);

- вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 22.06.2018 за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (справа №761/16083/18);

- вироком Дарницького районного суду міста Києва від 18.02.2020 за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (справа №753/3579/18). 23.03.2023 звільненого по відбуттю строку покарання;

- вироком Оболонського районного суду міста Києва від 20.10.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років (справа №756/7236/23),

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

в с т а н о в и в:

Так, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ, із 05:30 24.02.2022 в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. У подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено: 1) з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 14.03.2022 №133/2022; 2) з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб згідно з Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022; 3) з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 17.05.2022 №341/2022; 4) з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 12.08.2022 №573/2022; 6) з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 06.02.2023 №58/2023; 7) з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 01.05.2023 №255/2023; 8) з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб згідно з Указом Президента України від 26.07.2023 №451/2023.

Водночас, судом установлено, що 13.11.2023 приблизно о 12:00 ОСОБА_3 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно в умовах воєнного стану, прийшов на робочу зміну до ТОВ «АЙБУДМАРКЕТ» () у місті Києві (вул. Лебединська, 4).

Реалізуючи свій вищевказаний умисел, в той же час в тому ж місці ОСОБА_3 , пройшовши до приміщення вказаного товариства, переконавшись у тому, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає і він діє таємно, шляхом вільного доступу умисно з корисливих мотивів з метою власного збагачення взяв робочі інструменти, а саме: кутову шліфмашину AG 1350 PROFI (арт. 130090040) у кількості 1 шт., вартістю 1 749,60 грн, аккумуляторний шуруповерт CD-18-2 Li-Ion, Stark (арт. 210018010) у кількості 1 шт., вартістю 2 367,20 грн, круг відрізний для металу ATAMAN 41 14 A 230 1,6 22,2 (25 уп) (арт. 40-161) вартістю 45,20 грн за 1 шт., у кількості 25 шт., на загальну суму 1 130,00 грн, а всього майна на загальну суму 5 246,80 грн (без урахування ПДВ) та поклав їх до рюкзака чорного кольору, який того дня був при ньому, після чого вийшов за територію даного підприємства, з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення злочину ОСОБА_6 спричинив майнову шкоду ТОВ «АЙБУДМАРКЕТ» () на загальну суму 5 246,80 грн (без урахування ПДВ).

Представник потерпілого ТОВ «АЙБУДМАРКЕТ» - ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ст. 135 КПК України, у судове засідання не з`явилась. При цьому, в матеріалах кримінального провадження міститься заява останньої, в якій представник потерпілого просить судове провадження кримінального провадження здійснювати за її відсутності, претензій будь-якого характеру до обвинуваченого немає, цивільний позов у кримінальному провадженні подавати не буде, при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Заслухавши позиції учасників судового провадження про можливість проведення судового розгляду, враховуючи відсутність цивільного позову у кримінальному провадженні, суд прийняв рішення про проведення судового розгляду за відсутності представника потерпілого.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся, зазначив, що жалкує, що так сталося, беззаперечно підтвердив обставини кримінального провадження, при цьому не оспорював день, час, місце, спосіб та мотиви вчиненого ним злочину відповідно до висунутого обвинувачення й показав наступне.

Так, обвинувачений ОСОБА_3 показав, що в листопаді 2023 року він перебував на робочому місці в приміщенні ТОВ «АЙБУДМАРКЕТ», де побачив незачинений один із шкафів і, заглянувши в його середину, він побачив шліфмашинку, шуруповерт та круги до шліфмашинки, які він вирішив вкрасти. Поклавши вказане майно до сумки, з місця вчинення злочину зник. Цього ж дня він пішов до ломбарду, який знаходиться в Оболонському районі міста Києва, куди здав викрадене майно, за що отримав 1 500 грн, які витратив на власні потреби.

При цьому, ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своїх вчинків та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, свою вину в учиненні злочину визнав повністю, щиро покаявся та просив суворо не карати.

Показання обвинуваченого ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння останнім змісту обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Враховуючи те, що учасники судового провадження не оспорювали обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, судом було встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, за відсутністю будь-яких сумнівів у добровільності та істинності позиції останніх, за згодою учасників судового провадження, суд провів судовий розгляд кримінального провадження щодо всіх його обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що мають істотне значення для вирішення обвинувачення по суті, визнавши недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, судом роз`яснено сторонам кримінального провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Це повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах висунутого обвинувачення, допитавши останнього, дослідивши письмові матеріали, долучені прокурором відповідно до встановленого порядку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно в умовах воєнного стану, за обставин, установлених у судовому засіданні, доведено повністю та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вирішуючи питання про призначення виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 зазначеного Кодексу суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 зі змінами від 06.11.2009 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слід звернути увагу судів на те, що при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, суди мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Із системного аналізу положень ст. 23 КПК України та ст. 65 КК України слідує, що питання про наявність чи відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання, вирішується судом у нарадчій кімнаті на підставі безпосередньо досліджених доказів.

Так, приймаючи рішення щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, що відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, характер, мотиви та обставини вчинення злочину, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України суд не встановив.

Обставиною, яка пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України суд визнає щире каяття з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_3 , висловивши самозасудження своєї кримінально караної поведінки та зазначивши про готовність нести кримінальну відповідальність, винуватість у вчиненні злочину визнав повністю та під час допиту в суді зазначив, що шкодує про свій вчинок і розкаюється, що, на переконання суду, свідчить про наявність обставини, що пом`якшує покарання, - щире каяття.

Зважив суд і на дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , зокрема те, що він раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих злочинів проти власності, судимості незняті і непогашені у встановленому законом порядку, має середню освіту, неодружений, має постійне місце реєстрації та проживання, на спеціальних обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про його осудність.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому та встановлюючи ступінь його винуватості у вчиненому, суд повинен дати оцінку не лише кримінально караним діянням, а й обставинам кримінального провадження у сукупності з даними про особу обвинуваченого, зокрема, відомостями про схильність такої особи до вчинення кримінальних правопорушень та відомостями про поведінку до вчинення злочинних дій, про його соціальні зв`язки, спосіб життя, стан здоров`я та інші обставини, які впливають на прийняття рішення.

З огляду на матеріали кримінального провадження, враховуючи принципи й загальні засади призначення покарання, мотиви, характер, спосіб вчинення ОСОБА_3 злочину, який відноситься до категорії тяжких, в сукупності зі ставленням обвинуваченого до вчиненого та відомостями про особу обвинуваченого, зваживши на позиції сторін кримінального провадження в судових дебатах, суд приходить до висновку про призначення винному покарання у виді позбавлення волі в межах санкції норми закону, яка передбачає відповідальність за вчинене, з реальним його відбуванням.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Тобто, застосовуючи правила ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд має визначити остаточне покарання, яке має бути більшим як від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_3 востаннє засуджений вироком Оболонського районного суду міста Києва від 20.10.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Вирок Оболонського районного суду міста Києва від 20.10.2023 щодо ОСОБА_3 набрав законної сили 20.11.2023.

З огляду на викладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисний корисливий злочин проти власності за цим вироком після постановлення попереднього вироку Оболонського районного суду міста Києва від 20.10.2023, але до повного відбуття покарання, суд вважає за доцільне при визначенні остаточного покарання застосувати правила ст. 71 КК України і до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 20.10.2023 за правилами ст. 71 КК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Відповідно до вимог статей 118, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

В межах даного кримінального провадження під час досудового розслідування судовим експертом ОСОБА_8 проведено судову-товарознавчу експертизу від 03.01.2024 №21/24, та відповідно до звіту про фактичні затрати на проведення цієї експертизи вартість виконаних робіт склала 300 грн.

Водночас, виходячи з того, що вищезазначений експерт не є експертом державної установи, судові витрати на проведення вказаної експертизи в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 124 КПК України, не можуть бути стягнуті з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись положеннями статей 100, 369-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Оболонського районного суду міста Києва від 20.10.2023, та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

Строк відбування ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі обчислювати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- оптичний диск із відеозаписом з камери відеоспостереження з ломбарду ПТ «АЙ ТІ ЛОМБАРД» від 13.11.2023 (постанова від 16.11.2023), - після набрання вироком законної сили залишити при матеріалах кримінального провадження;

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1