Справа № 357/9052/23
Провадження № 1-кп/362/709/23
ВИРОК

Іменем України

15.11.2023 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у м. Василькові Київської області кримінальне провадження 0001136 від 07.03.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Петропавловськ-Комчатський, Камчатка РФ, громадянин України, освіта середня, розлучений, не працює, зареєстрований та житель АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

встановив:

24.01.2022 близько 15:00 год. у ОСОБА_5 , який перебував у АДРЕСА_2 , виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння потерпілому ОСОБА_4 фізичної шкоди, ОСОБА_5 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар правою ногою у нижню задню частину правої ноги ОСОБА_4 , внаслідок чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді перелому заднього краю дистального епіметафізу правої великої гомілкової кістки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, після чого останній не втримався на ногах та впав на земляну поверхню.

ОСОБА_5 при його допиті у судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Він повністю погодився з його кваліфікацією і фактичними обставинами, які викладені у обвинувальному акті щодо місця, часу, способу вчинення. Щиро розкаявся у скоєному, розуміє, що вчинив неправильно, просив суд суворо не карати.

Потерпілий у судовому засіданні просив задовольнити заявлений цивільний позов у повному обсязі, не наполягав на призначенні обвинуваченому суворого покарання.

Учасники судового процесу просили суд розглядати справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України.

Водночас суд роз`яснив учасникам судового провадження суть вищезазначеної норми та у доступній, чіткій та конкретизованій формі виклав її зміст, надавши розгорнуте його пояснення сторонам. Також суд упевнився, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконався у добровільності їх позицій.

Враховуючи те, що учасники судового провадження вважають недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, а також з`ясовано, що вони усвідомлюють неможливість далі оспорити фактичні обставини справи в апеляційному порядку, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, крім допиту обвинуваченої відносно фактичних обставин справи, дослідження тільки даних, які характеризують обвинувачену.

Оскільки учасники кримінального провадження вважають, що фактичні обставини провадження підтверджені доказами, що знаходяться у матеріалах провадження та не потребують дослідження під час судового розгляду, суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість, так само визнає фактичні обставини провадження доведеними.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_5 , вивчивши матеріали кримінального провадження стосовно характеристики особи обвинуваченого, речових доказів та процесуальних витрат, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, вина ОСОБА_5 доведена повністю поза розумним сумнівом, його дії вірно кваліфікованіза ч. 1 ст. 122 КК України, як нанесення умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд виходить з такого.

Згідно зі ст. 65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчиненню нових злочинів. Згідно з ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Суд приймає до уваги, що ОСОБА_5 вчинив умисне кримінальне правопорушення, які згідно із ст. 12 КК України є нетяжким злочином, водночас суд враховує, що обвинувачений раніше не судимий, має на утриманні малолітню дитину, на обліку у лікаря нарколога та/або у лікаря психіатра не перебуває, з позитивними характеристиками за місцем проживання.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання, суд не вбачає.

Отже, з урахуванням усіх фактичних обставин у справі, ступеня тяжкості даного кримінального правопорушення, наявності обставини, яка пом`якшує покарання та відсутності обставин, що його обтяжують, особи винного, його ставлення до скоєного, позиції прокурора та потерпілого, яка висловлена у судових дебатах щодо можливості призначення покарання у виді обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, загальних засад призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити покарання в межах санкції інкримінованого правопорушення у виді обмеження волі та звільнити його від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України з покладенням відповідних обов`язків. Суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення можливих нових кримінальних правопорушень і таким чином сприятиме досягненню визначеної у ст. 50 КК України мети загальної і спеціальної превенції.

Підстави для застосування ст. ст. 69, 69-1 КК України відсутні.

Вирішуючи цивільний позов про стягнення з обвинуваченого матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого .

За ч.1 ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У силу ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Так, неправомірними діями обвинуваченого потерпілому завдано майнової шкоди у розмірі 5 756 гривень 90 копійок, що останній підтвердив суду документально.

Щодо цивільного позову у частині відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, то суд виходить з вимог ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якими розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її безпідставного збагачення (Постанова КЦС ВС від 23.06.2022 у справі №607/4341/20).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу, а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат (Постанова ККС ВС від 07.09.2023 у справі № 202/8301/21).

Пред`являючи цивільний позов, потерпілий заявляв вимогу про стягнення із обвинуваченого на його користь 20 000 грн. витрат на правову допомогу. На підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу надав суду перелік доказів, якими обґрунтовує заявлений розмір витрат із детальним описом робіт.

Отже, судом встановлено, що неправомірними діями ОСОБА_5 завдано ОСОБА_4 матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу у загальному розмірі 40 756 (сорок тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 90 копійок, що складаються з: майнової шкоди - 5 756 гривень 90 копійок, витрат на правову допомогу - 15 000 гривень та моральної шкоди - 20 000 гривень.

Враховуючи всі обставини кримінального провадження, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості і співмірності, зважаючи на позицію обвинуваченого щодо визнання цивільного позову у повному обсязі, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення цивільного позову у повному обсязі.

Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирався.

Питання про речові докази суд вирішує у порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368-371, 374, 394 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробовуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Іспитовий строк відбуття покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 756 (сорок тисяч сімсот п`ятдесят шість) гривень 90 копійок, з яких: майнової шкоди у розмірі 5 756 гривень 90 копійок; моральної шкоди у розмірі 20 000 гривень, витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-мобільний телефон марки «Tecno Spark 6Go 7» модель «Tecno KE5» ІМЕІ1: НОМЕР_1 , ІМЕІ2: НОМЕР_2 із номерами телефону: НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , який передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_4 відповідно до письмової розписки від 09.05.2023, - залишити у його власності;

-флеш-носій чорного кольору із написом на зовнішній частині «mibrand» на 8GB, який знаходиться при матеріалах кримінального провадження, - залишити там же.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_1