Номер провадження: 11-сс/813/233/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 08.01.2024, якою в межах к/п №0000021 від 10.01.2023 стосовно:

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одесі, громадянина України, із вищою освітою, неодруженого, маючого на утриманні доньку 2014 р.н., військовослужбовця молодшого сержанта на посаді інструктора ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , зі слів фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000021 від 10.01.2023 за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України задоволено частково клопотання ст. слідчого СУ ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_10 та продовжено стосовно підозрюваного ОСОБА_9 строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.03.2024 включно, із визначенням в якості альтернативного запобіжного заходу застави в розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 119 600 грн., з покладенням на нього у разі внесення застави строком до 09.03.2024 включно певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення, слідчий суддя послався на те, що ОСОБА_9 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України та в зазначеному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні, обґрунтовані тяжкістю та суспільною небезпечністю інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, розміром заподіяної злочином територіальній громаді м. Одеси шкоди та тяжкістю покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у його вчиненні.

Водночас, зауваживши на зменшенні існуючих в зазначеному кримінальному провадженні ризиків та їх ступеню, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність зменшення розміру визначеної підозрюваному ОСОБА_9 застави в якості альтернативного запобіжного заходу до 700 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважаючи її незаконною та необґрунтованою у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишився той факт, що ОСОБА_9 не є підозрюваним в зазначеному кримінальному провадженні в розумінні діючого КПК України та стосовно нього не може бути застосований жодний запобіжний захід, оскільки, при врученні останньому повідомлення про підозру органом досудового розслідування було порушено особливий порядок кримінального провадження та, не врахувавши факт того, що ОСОБА_11 01.04.2016 набув статусу адвоката, повідомлення про підозру підписано та вручено слідчим за погодженням із прокурором регіональної прокуратури, всупереч визначеному вимогами п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України переліку таких суб`єктів; адвокати, діяльність яких зупинена, зберігають статус адвоката, на них поширюються гарантії адвокатської діяльності, відтак вони є особами, стосовно яких здійснюється особливий порядок кримінального провадження;

- слідчим суддею не було враховано того, що слідчим у клопотанні взагалі не зроблено спроби довести, що заявлені ризики не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання ОСОБА_9 під вартою, із тексту оскаржуваної ухвали неможливо зробити висновки стосовно того, у чому полягають фактичні обставини, що підтверджують наявність ризиків переховування ОСОБА_9 від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків у провадженні, з урахуванням того факту, що сама сторона обвинувачення в своєму клопотанні визнає факт допиту всіх свідків за епізодом, інкримінованим ОСОБА_9 ;

- при постановленні оскаржуваної ухвали не були враховані обставини, передбачені ст. 178 КПК України, натомість, додані до клопотання матеріали не підтверджують наявності в діях ОСОБА_9 будь-якого кримінального правопорушення, останній має на утриманні малолітню дитину, працює на посаді інструктора відділення рекрутингу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_3 , позитивно характеризується за місцем служби, добровільно мобілізувався на самому початку повномасштабного вторгнення рф в Україну, ОСОБА_9 не є заможною людиною, його майновий стан є задовільним, у нього відсутні судимості, в інших кримінальних провадженнях не допускав порушення процесуальної дисципліни, йому не повідомлено про підозру у вчиненні інших кримінальних правопорушень, розмір майнової шкоди підлягає встановленню;

- слідчий суддя залишив поза увагою факт письмового звернення ОСОБА_9 в порядку ст. 616 КПК України із клопотанням стосовно бажання бути відправленим у зону бойових дій, в задоволенні якого було необґрунтовано та невмотивовано відмовлено постановою прокурора;

- оскаржувана ухвала не містить обґрунтування неможливості застосування стосовно ОСОБА_9 більш м`яких запобіжних заходів, натомість, підозрюваний навіть без застосованого стосовно нього запобіжного заходу дотримується процесуальної дисципліни;

- визначена слідчим суддею застава в даному кримінальному провадженні не є альтернативним запобіжним заходом, а фактично виступає гарантією подальшого утримання ОСОБА_9 під вартою, про що свідчить невиплата ОСОБА_9 або заставодавцем застави, попередньо визначеної слідчим суддею, при цьому, стороною обвинувачення не надано документів, що підтверджують матеріальний стан підозрюваного; слідчий суддя не обґрунтував належним чином виключність випадку, який би слугував підставою для визначення такого її розміру, який в 9 разів перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

- при визначенні застави в якості альтернативного запобіжного заходу слідчим суддею допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки при продовженні запобіжного заходу на підставі ст. 5 КПК України має застосовуватись розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент прийняття процесуального рішення про обрання запобіжного заходу, а не станом на продовження строку дії запобіжного заходу, що свідчить про те, що розмір застави для ОСОБА_9 має становити суму 1 878 800 грн.;

- не було враховано також слідчим суддею того, що клопотання слідчого не містить викладу обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, як того вимагає ч. 3 ст. 199 КПК України.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про продовження строку застосування стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , та просила її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти її задоволення, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На підставі аналізу мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону дотримався з огляду на наступні обставини.

Статтею 199 КПК України передбачено що, клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Згідно з приписом п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді зазначеного кримінального провадження, у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine) від 21.04.2011, заява №42310/04 суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органами досудового розслідування ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, зокрема, у тому, що він, 13.07.2018 о 17:04 год., займаючи посаду державного реєстратора прав на нерухоме майно комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» (код ЄДРПОУ №42107749), перебуваючи у приміщенні вказаного комунального підприємства за адресою: м. Одеса, пр-т Шевченка, 4 Д, в порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМ України №1127 від 25.12.2015 в ред. від 22.06.2018, маючи доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, розглянув документи та заяву ОСОБА_12 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та, розуміючи, що відсутні правові підстави для реєстрації змін до запису, в частині зміни площі нежитлового приміщення першого поверху №507 за рахунок мансарди, (триповерхового будинку) за адресою: АДРЕСА_3 , прийняв рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №42054271, на підставі якого не санкціоновано змінив інформацію, яка обробляється в автоматизованій системі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме без належних правових підстав зареєстрував зміни щодо загальної площі нежитлового приміщення першого поверху №507 на 462,8 кв. м. за рахунок мансарди у триповерховому будинку за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №01, вартістю 4 976 488 грн., спричинивши своїми умисними діями територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради збитки у вказаному розмірі.

Питання обґрунтованості повідомленої ОСОБА_9 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, яка на теперішній час не змінювалась, вже було предметом судового розгляду, знайшло своє підтвердження під час застосування стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.11.2023 та було предметом перегляду в апеляційному порядку, з приводу чого Одеський апеляційним судом вже висловлювалась думка щодо обґрунтованості такої підозри в ухвалі від 04.12.2023 (справа №947/22722/23, провадження №11-сс/813/1909/23).

Водночас, надаючи оцінку посиланням захисника на те, що додані до клопотання матеріали не підтверджують наявності в діях ОСОБА_9 будь-якого кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції, будучи послідовним у висловленні своєї позиції, вважає їх передчасними та зауважує на тому, що оцінка доказів з точки зору належності та допустимості, а сукупності доказів, з точки зору вагомості, достатності та взаємозв`язку, буде надана судом, відповідно до вимог ст.ст. 89, 94 КПК України, на іншій стадії провадження стадії судового розгляду кримінального провадження по суті, натомість, на теперішній час слідчий суддя лише вирішує питання щодо достатності певного обсягу зібраних доказів для переконання стороннього спостерігача у тому, що особа причетна до вчинення злочину та стосовно неї існують законодавчо встановлені підстави для застосування (продовження строку застосування) певного запобіжного заходу.

На переконання апеляційного суду, в даному випадку сукупності зібраних органом досудового розслідування доказів достатньо для формування стійкого переконання у причетності ОСОБА_9 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, тому підозра у вчиненні останнім зазначеного злочину є обґрунтованою.

Окрім того, колегія суддів також враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Надаючи оцінку посиланням захисника на залишення слідчим суддею поза увагою того, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 , який має статус адвоката, було здійснено неуповноваженою особою, колегія суддів зауважує на наступному.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, письмове повідомлення про підозру здійснюється адвокату, депутату місцевої ради, депутату Верховної Ради Автономної Республіки Крим, сільському, селищному, міському голові - Генеральним прокурором, його заступником, керівником обласної прокуратури в межах його повноважень.

Аналогічні положення закріплені в п. 13 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», відповідно до якого однією із гарантій адвокатської діяльності виступає факт того, що повідомлення про підозру адвоката у вчиненні кримінального правопорушення може бути здійснене виключно Генеральним прокурором, його заступником, прокурором Автономної Республіки Крим, області, міста Києва та міста Севастополя.

Разом з цим, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (надалі Закон), адвокатом є фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом.

Так, приписами ст. 23 цього Закону встановлені гарантії адвокатської діяльності. Із самої назви зазначеної статті та з її змісту вбачається, що зазначені гарантії надаються адвокату для забезпечення можливості безперешкодного здійснення професійної діяльності, тобто представництва, захисту, надання професійної правничої допомоги фізичним чи юридичним особам, підприємствам, установам та організаціям незалежно від форм власності.

Таким чином, за змістом п. 1 ч. 1 ст. 481 КПК України, вручення підозри у вчиненні злочину здійснюється особі, яка на момент вчинення злочину фактично була адвокатом, тобто здійснювала адвокатську діяльність.

Відповідно до ч. 5 ст. 31 Закону, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати.

Згідно інформації, яка розміщена в Єдиному реєстрі адвокатів України, право ОСОБА_9 на заняття адвокатською діяльністю зупинено, у відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», з 04.04.2016 на підставі заяви ОСОБА_9 .

При цьому, жодних відомостей стосовно поновлення ОСОБА_9 свого права на заняття адвокатською діяльністю апеляційному суду стороною захисту не надано.

Разом із тим, колегія суддів, погоджуючись із посиланнями захисника ОСОБА_8 на те, що адвокати, діяльність яких зупинена, зберігають статус адвоката, зауважує на тому, що хоча формально така особа не припинила здійснення адвокатської діяльності в розумінні вимог Закону, проте в період зупинення такої діяльності адвокат не здійснює професійну діяльність, тобто не надає професійну правничу допомогу, не виконує свої професійні обов`язки та не реалізовує свої професійні права, внаслідок чого на нього в період зупинення адвокатської діяльності не розповсюджуються відповідні гарантії адвокатської діяльності, оскільки сама сутність таких гарантій покликана гарантувати адвокату безперешкодне та ефективне здійснення ним своїх повноважень, пов`язаних із наданням правової допомоги.

Тобто такі гарантії, до яких також відноситься повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення визначеним колом суб`єктів, нерозривно пов`язані із самим фактом здійснення особою адвокатською діяльності, що є неможливим у разі її зупинення на підставі заяви адвоката відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону.

Таким чином, на момент вчинення злочину, в якому підозрюється ОСОБА_9 , він не здійснював адвокатську діяльність, тобто не був адвокатом в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а був державним службовцем, внаслідок чого передбачені вищевказаним Законом гарантії адвокатської діяльності на нього не розповсюджувались.

На підставі викладеного апеляційний суд доходить висновку про неспроможність доводів захисника стосовно вручення повідомлення про підозру ОСОБА_9 неуповноваженою особою та, як наслідок, недотримання визначеної кримінальним процесуальним законом процедури набуття останнім статусу підозрюваного.

Колегією суддів, всупереч доводам сторони захисту, встановлено, що під час апеляційного розгляду знайшла своє підтвердження та обставина, що заявлені ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою, не зменшились.

Так, апеляційний суд погоджується із доводами слідчого судді та наголошує, що в зазначеному провадженні не зменшились ризики того, що підозрюваний ОСОБА_9 може вдатись до спроб переховування від органів досудового розслідування та суду, а також незаконного впливу на свідків в зазначеному провадженні, обґрунтовані тим, що: останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину у сфері використання автоматизованих систем, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 3-х до 6-ти років; на теперішній час досудове розслідування кримінального провадження триває, органом досудового розслідування вживаються заходи стосовно встановлення місцезнаходження та вилучення всіх документів щодо можливих неправомірних дій державного реєстратора ОСОБА_9 та інших невстановлених осіб; має процесуальну можливість ознайомлюватись із матеріалами кримінального провадження та, як наслідок, анкетними даними свідків у провадженні, які підлягають безпосередньому допиту судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

При цьому, надаючи оцінку посиланням сторони захисту в обґрунтування відсутності в зазначеному кримінальному провадженні ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_9 на свідків на те, що сама сторона обвинувачення в своєму клопотанні визнає факт допиту свідків за епізодом, інкримінованим ОСОБА_9 , колегія суддів зауважує на тому, що, відповідно до приписів ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо та показання учасників кримінального провадження отримує усно, внаслідок чого ризик здійснення впливу на свідків потенційно існує до моменту допиту свідка судом під час розгляду кримінального провадження по суті.

З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції констатує, що такий ризик продовжує існувати в зазначеному кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 з огляду на необхідність проведення допиту свідків судом під час судового розгляду провадження.

Окрім того, колегія суддів зауважує на тому факті, що ОСОБА_9 , хоча і є особою, яка в силу вимог ст. 89 КК України не має судимостей, проте раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення аналогічного злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України та на теперішній час підозрюється у вчиненні аналогічного злочину в іншому кримінальному провадженні, що свідчить про певну схильність останнього до вчинення кримінальних правопорушень у сфері використання автоматизованих систем.

Водночас, апеляційний суд вважає слушними та такими, що відповідають дійсності посилання захисника на те, що підозрюваний ОСОБА_9 має на утриманні малолітню дитину 2014 р.н. та позитивно характеризується за місцем проходження військової служби, проте наголошує на тому, що вказані обставини, хоча й характеризують особу підозрюваного з позитивної сторони, не зменшують встановлені вище ризики та не можуть бути підставою для обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Не відповідають дійсності твердження захисника з приводу того, що клопотання слідчого не містить викладу обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, натомість, у клопотанні та доданих матеріалах слідчий та прокурор навели такі обставини, зауважуючи на тому, що закінчити досудове розслідування в строк, передбачений п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України, тобто протягом 4-х місяців з дня повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні злочину, неможливо з огляду на необхідність проведення певних слідчих та процесуальних дій, а саме: отримати висновки експертів про проведення судових оціночно-будівельних експертиз та судових економічних експертиз, отримати тимчасовий доступ до речей і документів, які знаходяться у володінні ДП «НАІС», ПрАТ «Київстар», ПрАТ «ВФ Україна», ТОВ «Лайфселл», встановити та допитати в якості свідків власників приміщень за адресою: АДРЕСА_4 , зокрема, осіб, які придбали новоутворені приміщення, виконати вимоги ст.ст. 290, 291 КПК України, скласти та направити до суду обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

З огляду на викладене вище, на переконання апеляційного суду, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку про доведеність органом досудового розслідування неможливості застосування на даній стадії досудового розслідування стосовно підозрюваного ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою для запобігання зазначеним ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту стосовно непомірного розміру застави, колегія суддів зауважує на тому, що зазначене питання вже було предметом апеляційного розгляду, зокрема, в ухвалі Одеського апеляційного суду від 04.12.2023 за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 14.11.2023, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, колегія суддів погодилась із висновком слідчого судді про виключність випадку та необхідність визначення підозрюваному ОСОБА_9 в якості альтернативного запобіжного заходу застави, розмір якої перевищує встановлений законом для зазначеної категорії злочинів, а саме у розмірі 900 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, який, на переконання апеляційного суду, є справедливим та не є непомірним для підозрюваного (справа №947/22722/23, провадження №11-сс/813/1909/23).

При цьому, в контексті аргументів захисника щодо того, що застава в даному кримінальному провадженні не є альтернативним запобіжним заходом, а фактично виступає гарантією подальшого утримання підозрюваного під вартою, суд апеляційної інстанції зауважує на тому, що оскаржуваною ухвалою слідчого судді, з урахуванням зменшення переліку встановлених ризиків та їх ступеню, розмір застави, застосованої стосовно підозрюваного ОСОБА_9 в якості альтернативного запобіжного заходу було зменшено до 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, натомість, з урахуванням попередньо встановленого розмір майнових збитків, завданих кримінальним правопорушенням територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради (4 976 488 грн.), майнового та сімейного стану підозрюваного, який є працездатною особою, проходить військову службу, має на утриманні малолітню дитину, а також з огляду на існування зазначених вище ризиків, факт тривалого невнесення підозрюваним (або заставодавцем) суми визначеної застави не може розцінюватись як непомірний її розмір.

Апеляційний суд також критично оцінює посилання сторони захисту на те, що розмір застави для ОСОБА_9 , тобто 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, повинен становити суму 1 878 800 грн., станом на момент прийняття процесуального рішення про обрання запобіжного заходу, а не на момент продовження строку його дії.

Так, діючим кримінальним процесуальним законодавством не визначено поняття «прожитковий мінімум для працездатних осіб», так само як і не зазначено, який період часу або дата береться за основу під час розрахунку цієї суми.

Разом із тим, вимогами ч. 1 ст. 5 КПК України, процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб кожного року встановлюється Законом України «Про Державний бюджет України» та, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» №3460-IX від 09.11.2023 встановлено з 01.01.2024 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі 3028 грн.

Відтак, з урахуванням вищевказаних положень законодавства України, застава в якості альтернативного запобіжного заходу стосовно підозрюваного ОСОБА_9 оскаржуваною ухвалою слідчого судді визначена відповідно до вимог ст. 5 КПК України, станом на момент прийняття 08.01.2024 процесуального рішення продовження строку тримання під вартою із визначенням застави в якості альтернативного запобіжного заходу, та розмір такої застави, тобто 2 119 600 грн., визначений вірно, шляхом множення кількості прожиткових мінімумів на розмір одного, встановленого ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» станом на 01.01.2024 (700 ? 3028 грн. = 2 119 600 грн.).

Водночас, колегія суддів приймає до уваги доводи захисника з приводу факту письмового звернення підозрюваного ОСОБА_9 в порядку ст. 616 КПК України до прокурора із клопотанням стосовно бажання бути відправленим у зону бойових дій, проте наголошує на тому, що не має законних повноважень на надання оцінки прийнятій за результатами розгляду такого клопотання постанові про відмову в його задоволенні (а.с. 143-146), натомість, в даному конкретному випадку предметом апеляційного розгляду є саме ухвала слідчого судді про продовження строку застосування стосовно особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та, як наслідок, відсутність або наявність визначених законом підстав для такого продовження.

Окрім того, звернення прокурора за результатами розгляду клопотання особи до слідчого судді або суду з клопотанням про скасування зазначеній особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби, відповідно до положень ч. 2 ст. 616 КПК України, є правом прокурора, а не його імперативним обов`язком.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За обставин, встановлених під час апеляційного розгляду, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно врахував обставини провадження, дані стосовно характеристики особи підозрюваного ОСОБА_9 та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність продовження останньому строку тримання під вартою, в зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 183, 199, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 18.01.2024, якою стосовно ОСОБА_9 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 362 КК України, продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09.03.2024 включно, із визначенням застави, в якості альтернативного запобіжного заходу в розмірі 2 119 600 грн. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4