Справа №:755/3730/22
Провадження №: 1-кс/755/634/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006854 від 15.10.2020 року про проведення обшуку,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

в с т а н о в и в:

Старший слідчий Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві, звернувся до суду з вказаним клопотанням, у межах кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0006854 від 15.10.2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України.

Клопотанням обґрунтоване тим, що Дніпровське управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві, під процесуальним керівництвом Дніпровської окружної прокуратури міста Києва, здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0006854, у ході якого було встановлено, що 15.10.2020 до Шевченківського УП надійшла заява ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо неналежного виконання лікарями ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своїх професійних обов?язків, внаслідок недбалого до них ставлення.

Так, відповідно до допиту потерпілої ОСОБА_5 від 30.10.2020 було встановлено наступне: приблизно у листопаді 2014 року остання за рекомендацією своєї знайомої звернулася до лікаря-стоматолога ОСОБА_9 , який на той час свою медичну діяльність здійснював за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 18 (приміщення Дитячої клінічної лікарні № 8) та фактично лікарський кабінет якого знаходився у корпусі стаціонару вищевказаної лікарні за адресою: м. Київ, вул. Мельникова, 16 (нині вул. Іллєнко).

Як вказує потерпіла ОСОБА_5 , лікування тривало приблизно 6 місяців та за цей час були проведені наступні медичні маніпуляції: попередньо був зроблений щелепно-лицьовий знімок, проведено лікування каналів 28 зубів, встановлення штифтів на 28 зубів, на 30 зубів було встановлено тимчасові пластикові коронки та встановлення на 30 зубах керамічних вінірів.

У подальшому, приблизно через 3 місяці ОСОБА_5 відчула запалення ясен, що на її думку, було викликано вищевказаними діями лікаря ОСОБА_9 . Надалі, ОСОБА_5 звернулася до ОСОБА_9 із проханням розібратися у причині запалення ясен, однак лікар повідомив, що причиною запалення є проблеми з печінкою та серцем, на що ОСОБА_5 попросила щоб останній повернув їй медичну документацію для подальшого лікування, однак на свою пропозицію отримала відмову, після чого була вимушена звернутися до іншого лікаря для подальшого лікування, а саме до ОСОБА_10 , який на той час здійснював свою лікарську діяльність за адресою: м. Київ, вул. Тверська, 6 (нині Єжа Ґедройця).

У подальшому, лікарем ОСОБА_10 були проведені наступні лікарські маніпуляції: спилювання коронок, випилювання штифтів, розпломбування каналів, промивання каналів, установка штифта і установка тимчасової коронки та видалено 6 зубів.

Лікарем ОСОБА_10 було надано ОСОБА_5 наступну документацію для подальшого лікування, а саме: план лікування та приблизну вартість лікування зубів.

Так, як вказує у своєму допиті ОСОБА_5 , лікар ОСОБА_10 почав безпідставно завищувати ціни на надані послуги, у зв`язку із чим ОСОБА_5 була змушена відмовитися від продовження лікування у ОСОБА_10 та звернутися до іншого лікаря.

Так, ОСОБА_5 звернулася до лікаря-стоматолога ОСОБА_11 , який на той час свою медичну діяльність здійснював за адресою: м. Львів, вул. Червоної Калини, 59.

Як вказує потерпіла ОСОБА_5 , лікування тривало приблизно до грудня 2016 року та у цей період лікар ОСОБА_11 займався виправленням попереднього лікування.

У подальшому, як вбачається із додаткового допиту потерпілої ОСОБА_5 , лікар-стоматолог ОСОБА_11 зняв пацієнтці усі тимчасові коронки, змінив прикус та форму зубів, однак виконана робота останню не задовільнила та лікар визнав свою помилку та погодився переробити форму зубів.

Однак, у подальшому, як стверджує ОСОБА_5 лікар-стоматолог ОСОБА_11 відмовився продовжувати лікування у зв`язку із невирішеним конфліктом між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 (лікар, що здійснював попереднє лікування).

Крім цього в ході досудового розслідування було встановлено, що відповідно до показів наданих потерпілою ОСОБА_5 , що остання отримувала медичні послуги та проходила лікування у лікаря ОСОБА_11 .

У подальшому з відкритих джерел було встановлено місце здійснено підприємницької діяльності ОСОБА_11 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні стоматологічної клініки «Enamel».

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, власником нежитлових приміщень з 62-1 до 62-9, за адресою: АДРЕСА_2 є ОСОБА_11 .

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши доводи прокурора, якими він обґрунтував клопотання та дослідивши надані копії документів, приходить до наступного.

Стаття 30 Конституції України гарантує кожному недоторканність житла чи іншого володіння особи. Згідно із цією статтею не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

У свою чергу, ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року встановлює, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Водночас відповідно до ч.1 ст.234 Кримінального процесуального кодексу України обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Обшук - це слідча дія, що являє собою процесуальне примусове обстеження приміщень, місцевості, окремих осіб з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

Залежно від об`єкта обшук поділяється на три види: 1) обшук приміщень: а) житла чи іншого володіння особи; б) службових і виробничих приміщень підприємств, установ, організацій; 2) обшук місцевості /саду, городу, подвір`я, ділянок лісу, поля тощо/; 3) обшук особи /ч. 3 ст. 208 КПК/.

Фактичною підставою для проведення обшуку є наявність достатніх відомостей, що вказують на можливість досягнення його мети. До них, зокрема, можна віднести достатні відомості про те, що знаряддя кримінального правопорушення або майно (речі й цінності), здобуте у результаті його вчинення, а також інші предмети і документи, що мають значення для розкриття правопорушення чи забезпечення цивільного позову, відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення знаходяться в певному приміщенні або місці чи в якої-небудь особи.

Обшук проводиться також і в тому випадку, коли є достатні дані про те, що в певному приміщенні або місці знаходяться розшукувані особи, трупи чи тварини. Такі дані можуть бути одержані кримінальним процесуальним шляхом і міститися в матеріалах кримінального провадження /у показаннях та інших повідомленнях громадян і посадових осіб, заявах, поясненнях, рапортах/, у протоколах слідчих (розшукових), негласних слідчих /розшукових/ дій та ін. Ці дані також можуть бути отримані оперативно-розшуковим шляхом.

У свою чергу, поняття житла, іншого володіння особи визначене у ч.2 ст.233 КПК, де вказано, що під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також усі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

Окремо необхідно наголосити, що постанова Пленуму ВСУ від 28 березня 2008 року № 2 «Про деякі питання застосування судами України законодавства при дачі дозволів на тимчасове обмеження окремих конституційних прав і свобод людини і громадянина під час здійснення оперативно-розшукової діяльності, дізнання і досудового слідства» звертає увагу судів на те, що згідно з практикою ЄСПЛ вжите у п.1 ст.8 Конвенції поняття «житло» охоплює не лише житло приватної особи.

Крім того, слідчий суддя враховує, що згідно ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав вважати, що: 1) було вчинено кримінальне правопорушення; 2) відшукувані речі і документи мають значення для досудового розслідування; 3) відомості, які містяться у відшукуваних речах і документах, можуть бути доказами під час судового розгляду; 4) відшукувані речі, документи або особи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи, а тому клопотання прокурора про обшук, в рамках наявного кримінального провадження, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Крім того, прокурором у судовому засіданні доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про які йдеться у клопотанні, а також про неможливість отримати речі і документи, зазначені у клопотанні, без проведення обшуку.

Згідно з ч.5 ст.236 КПК України, обшук на підставі ухвали слідчого судді повинен проводитися в обсязі, необхідному для досягнення мети обшуку. За рішенням слідчого чи прокурора може бути проведено обшук осіб, які перебувають в житлі чи іншому володінні, якщо є достатні підстави вважати, що вони переховують при собі предмети або документи, які мають значення для кримінального провадження. Обшук особи повинен бути здійснений особами тієї ж статі.

Керуючись ст.ст.110, 234-236 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 про проведення обшуку - задовольнити.

Надати дозвіл старшому слідчому Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 , або слідчим групи слідчих у кримінальному провадженні №0006854, або прокурорам групи прокурорів на проведення обшуку стоматологічної клініки «Enamel», яка знаходиться за адресою: 79017, Львівська обл., м. Львів, вул. Корольова, 10, власником якої, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, є ОСОБА_11 , з метою відшукання та вилучення оригіналів медичної документації на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що мають значення для кримінального провадження.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Строк дії ухвали один місяць з дня її постановлення.

Ухвала про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи має бути виконана з дотриманням порядку регламентованого ст.236 КПК України.

Ухвала слідчого судді про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи з підстав, зазначених у клопотанні прокурора, слідчого, надає право проникнути до житла чи іншого володіння особи лише один раз.

Інформація про приватне життя особи, отримана в порядку виконання даного судового рішення, не може бути використана інакше як для виконання завдань кримінального провадження. Кожен, кому наданий доступ до інформації про приватне життя особи, в порядку виконання даного судового рішення, зобов`язаний запобігати розголошенню такої інформації.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя