УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 розглянувши у судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000244 від 15.02.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,5 ст.190, ч.ч.1,2 ст.255 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, в провадженні СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000244 від 15.02.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,5 ст.190, ч.ч.1,2 ст.255 КК України, за фактом організації заволодіння чужим майном, шляхом обману (шахрайством), вчиненим у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Злочинний умисел осіб, які причетні до вчинення вказаного злочину, полягав в отриманні у невстановлений в ході досудового розслідування спосіб у своє розпорядження інформації про осіб, які мають відриті банківські рахунки у банківських установах України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеська Республіка, Італійська Республіка, Сполучені Штати Америки, Об`єднані Арабські Емірати та подальшому здійсненні телефонних дзвінків з підміною абонентських номерів задля заволодіння шляхом обману та зловживання довірою грошовими коштами потерпілих з використанням електронно-обчислювальної техніки та встановленого на ній спеціального програмного забезпечення.

Кінцевим результатом вчинених злочинів є отримання незаконного доходу за рахунок протиправного заволодіння та подальшого привласнення грошових коштів потерпілих шляхом їх переведення на підконтрольні організатору та наближеним до нього особам банківські рахунки, та віртуальні рахунки електронних WEB-сервісів.

При цьому, розуміючи, що всі етапи злочинної діяльності задля досягнення кінцевого результату провести самотужки не вдасться та існує значний ризик бути викритим, організатор вказаного злочину, володіючи якостями лідера, добрими організаторськими здібностями, комунікабельністю, знаючи психологію людей, з метою незаконного збагачення та отримання матеріальних благ, керуючись корисливим мотивом і прагненням до наживи, вирішив утворити та очолити внутрішньо та зовнішньо стійке об`єднання злочинну організацію, так званий «Колл-центр» з метою вчинення особливо тяжких злочинів, спрямованих на заволодіння шахрайським шляхом грошовими коштами невизначеної кількості клієнтів банківських установ України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеська Республіка, Італійська Республіка, Сполучені Штати Америки, Об`єднані Арабські Емірати.

Суть діяльності злочинної організації полягала у створенні та забезпеченні функціонування на території міста Одеси злочинного угруповання «Колл-центр», члени якого задля конспірації своєї злочинної діяльності використовували SIP-телефонію, за допомогою якої зв`язувались з громадянами України, Республіки Молдова, Республіки Польща, Королівство Іспанія, Чеської Республіки, Італійської Республіки, Сполучених Штатів Америки, Об`єднаних Арабських Еміратів.

В ході досудового розслідування установлено причетність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до вчинення вказаних кримінальних правопорушень.

В подальшому, , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 22.11.2023 затримано в порядку, передбаченому ст.208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.255 КК України, за кваліфікуючими ознаками: участь у злочинній організації, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна та ч.5 ст.27, ч.4 ст.28, ч.5 ст.190 КК України, за кваліфікуючими ознаками: пособництво заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), вчиненому повторно, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчиненому організованою групою злочинною організацією, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Також, в ході досудового розслідування установлено, що у користуванні ОСОБА_6 перебуває автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 », чорного кольору, який, відповідно до реєстраційної картки ТЗ належить його матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 21.11.2023 надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Так, 22.11.2023 в слідчим слідчої групи ОСОБА_7 проведено обшук автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 ».

Під час проведення обшуку автомобіля марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » чорного кольору, за адресою: м.Одеса, вул.Генуезька 5/20, виявлено та вилучено: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , упаковано до спеціального пакету №PSP 3109094; автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , разом із ключами, що знаходяться в салоні автомобіля, поміщено до штрафмайданчика №6, за адресою: м.Одеса, вул.Аеропортівська,27/1.

Вищевказане свідоцтво, автомобіль та ключі від нього визнані речовими доказами та винесено відповідну постанову від 22.11.2023.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 27.11.2023 року повернуто прокурору клопотання про арешт майна для усунення недоліків протягом 72 годин, яку фактично отримано 29.11.2023 року.

Посилаючись на обставини, викладені в клопотанні прокурор звертається з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів.

Процесуальний керівник в судовому засіданні підтримав клопотання просив його задовольнити.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_5 заперечував проти клопотання прокурора, зазначив, що вилучений під час проведення обшуку транспортний засіб, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі від нього не мають жодного відношення до кримінального провадження. Зазначив, що органом досудового розслідування не доведено факту постійного користування вищевказаним автомобілем сином власниці - ОСОБА_6 , у зв`язку з чим відсутні будь-які підстави для накладення арешту, оскільки таке обмеження порушить право власника вільно користуватися та розпоряджатися власним майном. Просив відмовити у задоволенні клопотання.

Власник майна ОСОБА_4 підтримала думку свого представника, окремо зауважила, що придбала зазначений автомобіль в листопаді 2022 року та постійно особисто ним користувалася. 22.11.2023 року на прохання сина надала останньому в користування транспортний засіб на короткий термін.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши матеріали клопотання та додані до нього матеріали, вважаю за необхідне в задоволенні клопотанні відмовити, за наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, i перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту та у відповідності до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; наслідки арешту майна для інших осіб.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Слідчий суддя звертає увагу, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, про що зазначено в ч. 11 ст. 170 КПК України, разом з тим доказів дійсності існування обставин, про які йдеться в ч. 11 ст. 170 КПК України, матеріали провадження не містять.

Крім того, ст. 131 КПК України визначено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які відповідно до ч.3 ст.132 КПК України застосовуються у разу доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного степеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступень втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання постановленого завдання.

Тобто, ч.3 ст.132 КПК України встановлено три групи обставин, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому, відповідно до вимог кримінального процесуального закону тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Разом з тим, прокурором як під час розгляду клопотання не доведено обставини, визначені ст.ст.132, 170, 171 КПК України, а також правові підстави для арешту майна, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Також слідчий суддя враховує положення ст.41 Конституції України, якими встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Крім того, Конвенція про захист прав і основоположних свобод, яка є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав та складовою якого є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення, визначає, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Недоліки, які були визначені в ухвалі слідчого судді від 27.11.2023 року про повернення клопотання прокурору наразі не були усунуті.

З огляду на вище наведене слідчий суддя приходить до висновку, що клопотанням не доведено що автомобіль марки «Ford Fusion», д.н.з. « НОМЕР_1 » ідентифікаційний номер НОМЕР_3 є засобом вчинення кримінального правопорушення у провадженні №0000244 від 15.02.2023 року за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.ч.3,5 ст.190, ч.ч.1,2 ст.255 КК України та відповідає критеріям речових доказів, зазначених в ст.98 КПК України, а тому відсутні підстави для накладення на нього арешту.

На підставі викладеного, враховуючи, що прокурором не обґрунтовано необхідність в застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, не усунуті недоліки зазначеній в ухвалі слідчого судді від 27.11.2023 року, тому з урахуванням норм національного законодавства та практики ЄСПЛ, слідчий суддя приходить до переконання, що прокурором у клопотанні не доведено необхідність в накладенні арешту на зазначене майно, у зв`язку із чим клопотання задоволенню не підлягає.

Враховуючи наведене, керуючись ст. 173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000244 від 15.02.2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.3,5 ст.190, ч.ч.1,2 ст.255 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1