Справа №583/3878/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/327/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року, відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 185, ч.1 ст.222 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 , в якій він просив скасувати вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року та ухвалити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, і призначити йому покарання за цим Законом у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Крім того, визнати винним ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.222 КК України, та призначити йому за цим Законом покарання у виді штрафу у розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. Згідно ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, без позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. На підставі ст..75 КК України звільнити від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку.

06.10.2023 року заступником керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 були подані зміни до апеляційної скарги, в яких він просив скасувати вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до бузпідставного виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.222 КК України. Просив призначити новий розгляду в суді першої інстанції.

Даним вироком ОСОБА_7 визнано не винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 1 ст. 222 КК України та за цією статтею виправдано.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не застосовано.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 858,10 грн в рахунок відшкодування витрат за проведення експертизи.

В обґрунтування вимог первісної апеляційної скарги прокурор не оспорюючи правильності та обґрунтованості висновків суду щодо винуватості ОСОБА_7 за ч.3 ст.185 КК України та призначеного покарання за цим Законом, вказував, що не погоджується з виправданням ОСОБА_7 за ч.1 ст.222 КК України «Шахрайство з фінансовими ресурсами».

В обґрунтування вимог зміненої апеляційної скарги прокурор вказував, що обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та отримавши від останнього показання, які свідчили про фактичне визнання ним своєї вини у інкримінованих йому правопорушеннях, суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч.3 ст.349 КПК України та виправдав обвинуваченого за ч.1 ст.222 КК України. Не досліджуючи жодного доказу та допустивши порушення вимог кримінального процесуального законодавства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині виправдання ОСОБА_7 за ч.1 ст.222 КК України.

На думку прокурора вищевказані порушення неможливо виправити в суді апеляційної інстанції, оскільки судом першої інстанції докази не досліджувались, будь-яка оцінка їм не надавалась, а у суду апеляційної інстанції, відповідно до ст..404 КПК України, відсутні підстави для дослідження доказів.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 18.08.2021 близько 22 год. з метою незаконного заволодіння чужим майном з приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_2 , за допомогою поштовху відчинив метало-пластикові двері, які ведуть до складського приміщення магазину «Пікнік», проник в середину приміщення, де скориставшись тим, що його дії не помічені сторонніми особами, діючи з корисливих мотивів та прямим умислом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою власного збагачення, умисно, таємно, викрав шуруповерт «Дніпро М» моделі «TD-60» вартістю 921 гривень; болгарку «Темп» МШУ-950-125» вартістю 798 гривень; алмазне коло для болгарки «Baumesser Keramik 1A1R 125x22.23 мм» вартістю 220 гривень; електричну переноску Emos з проводом 30 м, ВВГП 3x2,5, з тройним вологозахисним тройником на кінці вартість не визначена; ножовку по дереву «Дельта Оптима D10400» вартістю 116 гривень. В подальшому, викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди на загальну суму 2055 гривень.

Також, органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що близько 11 год. 30 хв. 19.08.2021, ОСОБА_7 , знаходячись у приміщенні Повного Товариства «ЛОМБАРД «ПЕРШИЙ» ТОВ «МІКРОФІНАНС» І КОМПАНІЯ» за адресою: Сумська область, м. Охтирка, пров. Харківський, 10, маючи при собі шуруповерт «Dnipro М TD-60», S/N:ZCT5, яким протиправно заволодів з приміщення магазину «Пікнік» по вул. Ярославського, 19 в м. Охтирка Сумської області, усвідомлюючи, що вказаний шуруповерт не є його приватною власністю, а є власністю іншої особи ( ОСОБА_10 ), з метою отримання кредиту під заставу вказаного шуруповерта, звернувся до кредитодавця Повного Товариства «ЛОМБАРД «ПЕРШИЙ» ТОВ «МІКРОФІНАНС» І КОМПАНІЯ» в особі представника відокремленого підрозділу № 72 ОСОБА_11 . Після цього ОСОБА_7 усвідомлюючи і розуміючи протиправний характер та значення своїх дій, діючи при цьому умисно, з корисливих мотивів, ознайомившись з умовами договору про надання фінансового кредиту та заставу майна № від 19.08.2021, викладеним на аркуші, являючись позичальником (заставодавцем) за умовами договору, усвідомлюючи та розуміючи, що відповідно до даного договору сума кредиту становить 210 грн.; позичальник гарантує, що він є власником предмета застави, що предмет є його особистою приватною власністю, ним набутий правомірно, під забороною на відчуження не перебуває і не є суб`єктом спору; позичальнику до договору надана інформація зазначена в частині другій статті 12 Закону України» Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в пункті 9 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»; позичальнику повідомлено про кримінальну відповідальність за ст. ст. 190, 222, 358 КК України, зокрема за надання недостовірної інформації для отримання фінансового кредиту, подання підроблених документів для отримання фінансового кредиту, надав кредитору, яким являється Повне Товариство «ЛОМБАРД «ПЕРШИЙ» ТОВ «МІКРОФІНАНС» І КОМПАНІЯ» неправдиву інформацію про те, що він є власником предмета застави та набув його правомірно, з метою одержання кредиту під заставу у розмірі 210 гривень. Ввівши в оману кредитора Повне Товариство «ЛОМБАРД «ПЕРШИЙ» ТОВ «МІКРОФІНАНС» І КОМПАНІЯ» щодо правомірності набуття вказаного майна, ОСОБА_7 отримав грошові кошти в сумі 210 гривень під заставу шуруповерта «Dnipro М TD-60», S/N:ZCT5.

Такі умисні протиправні дії ОСОБА_7 орган досудового розслідування кваліфікує за ч. 1 ст. 222 КК України, тобто надання завідомо неправдивої інформації іншим кредиторам з метою отримання кредиту у разі відсутності ознак кримінального правопорушення проти власності.

Однак за цим злочином суд дійшов висновку про відсутність складу злочинй, передбаченого ч.1 ст.222 КК України та визнав ОСОБА_7 не винуватим та таким, що підлягає виправданню.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, доводи прокурора на підтримку поданої зміненої апеляційної скарги, думку обвинуваченого, який заперечував щодо поданої апеляційної скарги, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зі змісту вказаної статті вбачається, що обґрунтованим є судове рішення, якщо воно ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені доказами, оціненими судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному й неупередженому дослідженні під час судового розгляду з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку доказів (ч. 3 ст. 370 КПК України з урахуванням вимог ст. 94 цього Кодексу).

Вмотивованим є судове рішення у якому наведені пояснення (мотиви), чому суд вважає ту або іншу обставину доведеною чи недоведеною, чому суд врахував одні докази, але не взяв до уваги інших доказів, чому обрав ту чи іншу норму права (закону), а також чому застосував чи не застосував встановлений нею той чи інший правовий наслідок. Вмотивованість судового рішення забезпечується не лише наявністю у ньому мотивувальної частини, а й наведенням у ній оцінки та відповіді на кожен доречний, важливий і вирішальний аргумент сторони судового провадження.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. закріплено право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону судом першої інстанції у даному кримінальному провадженні при ухваленні вироку щодо ОСОБА_7 дотримано не було.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд вправі, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Умовою застосування такого судового розгляду є повне визнання всіма учасниками судового провадження як події кримінального правопорушення, винуватості обвинуваченого у його вчинені за обставин, викладених в обвинувальному акті, так і виду та розміру завданої шкоди, що згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України входить до предмету доказування у кримінальному провадженні.

За змістом вказаної вище норми закону суд зобов`язаний з`ясувати, чи правильно сторони розуміють зміст усіх зазначених обставин, переконатися, що визнання їх є добровільним, та роз`яснити сторонам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Відтак, якщо будь-яка з наведених обставин заперечується учасниками судового провадження, докази мають досліджуватися судом у загальному порядку, а обмеження дослідження доказів, як процедура, передбачена ч. 3 ст. 349 КПК України, застосована бути не може.

Як визнано практикою Європейського суду з прав людини і про це вказано в рішенні від 15.07.2010 у справі «Олександр Смірнов проти України», органи влади завжди повинні добросовісно намагатись з`ясувати те, що трапилось, та не покладатись на поспішні та необґрунтовані висновки для закриття кримінальної справи або для обґрунтування своїх рішень.

Однак, суд першої інстанції, розглядаючи кримінальне провадження та постановляючи вирок щодо ОСОБА_7 допустив порушення вказаних вимог закону.

Як вбачається зі змісту вироку, кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 було розглянуто судом без дослідження заявлених учасниками судового провадження доказів у порядку, визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно до якого суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумніву у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Крім цього, у відповідності до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 березня 2018 року в справі №521/11693/16-к, щодо застосування ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Однак ця норма не звільняє суд від обов`язку встановити обставини, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст.91 КПК України. Тобто законодавець зобов`язує суд встановити усі обставини, що мають значення для кримінального провадження, а ст.349 КПК України лише визначає обсяг та порядок дослідження доказів на підтвердження цих обставин.

Так, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 , та отримавши від останнього показання, які свідчили про фактичне визнання ним своєї вини у інкримінованих йому правопорушень, суд першої інстанції розглянув справу в порядку вимог ч.3 ст.349 КПК України виправдав обвинуваченого за однією із статтей КК, не досліджуючи при цьому жодного доказу та не зазначаючи мотиви, з яких суд відкидає докази обвинувачення ухвалюючи виправдувальний вирок, чим допустив порушення вимог кримінального процесуального законодавства.

Згідно із п.2, п.3 ч.1 ст.373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється, якщо не буде доведено, що: кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Вимогами п.1 ч.3 ст.374 КПК України регламентовано, що у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначаються: формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалюючи виправдувальний вирок не дотримався зазначених вимог закону та при прийнятті рішенні допустив істотні порушення вимог КПК України.

Так, суд не навів мотиви ухвалення вироку в частині виправдання обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України та не надано оцінки доказів, які спростовують наявність у діях останнього складу вказаного злочину.

На думку колегії суддів, допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, позаяк судом допущено вибірковий підхід до оцінки доказів, що суперечить як основним завданням кримінального провадження так і його основним загальним засадам, таким як верховенство права, законність та забезпечення змагальності сторін та свободі в наданні ними суду своїх доказів у доведенні перед судом їх переконливості, що обґрунтовано ставить під сумнів законність і справедливість вироку, а також позбавляє апеляційний суд підстав у цій частині визнавати чи не визнавати обґрунтованими доводи обвинувачення .

Відповідно до ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінально процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Апеляційний суд вважає, що недотримання судом першої інстанції вимог ч. 3 ст. 349 КПК України в даному конкретному випадку є відповідно до ст. 412 КПК України істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило повно та всебічно розглянути справу і постановити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому враховуючи, що розгляд провадження судом першої інстанції відбувався за скороченою процедурою, без дослідження доказів, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості усунути допущені судом першої інстанції порушення, у зв`язку з чим вказані обставини згідно з п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що під час розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 222 КК України, судом першої інстанції допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що є безумовною підставою для скасування судового рішення та призначення відповідно до ст. 415 КПК України нового розгляду у суді першої інстанції.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок повністю, як по ч.3 ст.185 КК України так і за ч.1 ст.222 КК України, оскільки, згідно фактичних обставин справи події є взаємопов`язані.

Оскільки підставами для скасування вироку суду є істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, що є підставою для призначення нового розгляду в суді першої інстанції, тому колегія суддів позбавлена можливості перевірити решту доводів апеляційної скарги прокурора, в тому числі щодо доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 222 КК України. Такі доводи підлягають перевірці при новому судовому розгляді кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

При новому розгляді кримінального провадження, суду першої інстанції необхідно усунути встановлені недоліки, всебічно, повно й об`єктивно дослідити всі обставини кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим та виправдання його за ч. 1 ст. 222 КК України, дати відповідну оцінку доказам у їх сукупності та ухвалити законне й обґрунтоване рішення, яке б відповідало вимогам ст. 370 КПК України.

З урахуванням наведеного, змінена апеляційна скарга заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 підлягає задоволенню, вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року - скасуванню, а матеріали кримінального провадження направленню до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404,405,407, 409, 412, 415, 419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Змінену апеляційну скаргу заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 25 жовтня 2021 року відносно ОСОБА_7 обвинуваченого за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 222 КК України скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження відносно ОСОБА_7 в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4