Справа №: 671/1257/22
УХВАЛА

26 грудня 2023 року м. Волочиськ

Волочиський районний суд Хмельницької області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представників потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Волочиську Хмельницької області клопотання прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту в кримінальному провадженні №0000102 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Артемівськ Донецької області, з середньою освітою, одруженого, пенсіонера, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

встановив:

У провадженні Волочиського районного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 286 КК України.

Ухвалою суду від 10.04.2023 ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю. Строк застосування вказаного запобіжного заходу був неодноразово продовжений, останній раз до 07.01.2024 включно.

До суду надійшло клопотання прокурора Хмельницької обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, мотивоване тим, що ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, та наявні при обранні та продовженні цього запобіжного заходу, продовжують існувати.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_4 проти задоволення клопотання прокурора заперечували, просили змінити запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час, посилаючись на те, що обвинувачений не має наміру переховуватись від суду та впливати на потерпілих, а цілодобовий домашній арешт суттєво обмежує можливість отримання ОСОБА_7 необхідної медичної допомоги, в тому числі в умовах стаціонару.

Представник потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_5 клопотання прокурора підтримав, проти задоволення клопотання обвинуваченого та захисника заперечував.

Представник потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_6 при розгляді клопотання поклалася на розсуд суду.

Суд, заслухавши думку учасників судового розгляду, дійшов наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.ст. 131, 177 КПК України запобіжний захід є заходом забезпечення кримінального провадження, метою застосування якого є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризику (ризиків), які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, що повністю узгоджується з положеннями Європейської конвенції з прав людини.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, суд враховує вимоги п. п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини, домашній арешт, так само як і тримання особи під вартою, є позбавленням свободи в розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини (рішення ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії» від 2 серпня 2001 р., «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 5 липня 2016 р., «Кавказький проти Росії» від 28 листопада 2017 року). Тому у своїх численних рішеннях ЄСПЛ вказує на те, що він застосовує ті самі критерії для оцінки розумності позбавлення волі незалежно від місця застосування запобіжного заходу (у слідчому ізоляторі або під домашнім арештом) (рішення у справах «Бузаджі проти Республіки Молдова» від 5 липня 2016 р., «Корбан проти України» від 4 липня 2019 р. тощо).

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 перебуває у провадженні суду з 01.09.2022, про цьому обвинувачений ОСОБА_7 перебував під вартою з 16.03.2022 по 10.04.2023.

Ухвалою суду від 10.04.2023 ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою змінено на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років, а тому є достатні підстави вважати, що обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності може здійснити спроби переховуватися від суду.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 знаходиться на стадії судового розгляду, по суті не розглянуто, строк цілодобового домашнього арешту спливає 07 січня 2024 року, але до спливу цього строку судове провадження не буде завершене з об`єктивних причин, а саме: перебування частини потерпілих за межами України, відсутність у сторони обвинувачення та, відповідно, у суду, даних про їх місце перебування на даний час, а також велику кількість цивільних позовів.

З довідки №56 від 22.03.2022 року, виданої амбулаторією №2 КНП «ЦПМД м. Бахмута», вбачається, що ОСОБА_7 знаходився під динамічним наглядом у сімейного лікаря з приводу хронічного захворювання та потребує постійного медикаментозного та стаціонарного лікування.

Обвинувачений пояснив, що він неодноразово отримував дозвіл прокурора на залишення житла для звернення за медичною допомогою, однак у зв`язку з обмеженням часу перебування поза домівкою отримання необхідного обсягу лікування є проблематичним.

Суд, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, особу обвинуваченого та характер висунутого обвинувачення, тяжкість злочину і можливого покарання, враховуючи, що ризик переховування від суду на даний час продовжує існувати, приходить до висновку про необхідність продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту на два місяці.

Разом з тим, суд вважає, що встановлення цілодобового домашнього арешту є недоцільним, а з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та розумного балансу між потребами суспільства та глибиною втручання в особисте життя особи достатньо продовжити строк дії домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_7 залишати своє місце проживання у період доби з 20:00 години вечора до 07:00 години ранку наступного дня, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 194, КПК України , суд

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити частково.

Продовжити строк застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю на два місяці.

Заборонити обвинуваченому ОСОБА_7 залишати без дозволу прокурора або суду житло за адресою: АДРЕСА_2 , у період доби з 20:00 години вечора до 07:00 години ранку наступного дня, крім випадків необхідності отримання медичної допомоги та переміщення в укриття у випадку оголошення повітряної тривоги.

Покласти на ОСОБА_7 на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України обов`язки:

- не відлучатися з м.Хмельницького без дозволу прокурора або суду;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

- прибувати за кожною вимогою до прокурора та суду;

- утримуватись від спілкування з потерпілими (окрім питань, пов`язаних із відшкодуванням шкоди) та свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід.

Відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`явитися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Строк дії даної ухвали визначити до 25 лютого 2024 року включно.

Копію даної ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Виконання ухвали покласти на орган Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого, контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1