Справа 556/1086/22
Номер провадження 1-кп/556/9/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.09.2023 року. Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участю прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5

потерпілих - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8

законного представника неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Володимирець матеріали кримінального провадження №0000048 від 29.03.2022 по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, освіта середня, одруженого, не військовозобов`язаного, не працює, раніше не судимого,-

За ч.2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

29 березня 2022 року, приблизно о 17 год. 45 хв. у світлу пору доби, ОСОБА_4 в порушення вимог підпункту а) пункту 2.1 Правил дорожнього руху України, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року, не маючи посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, керуючи технічно справним автомобілем, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Пасічній зі сторони вул. Меліоративна, що в с. Воронки у напрямку до нерівнозначного нерегульованого перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна в с. Воронки Вараського району Рівненської області.

Одночасно, по вул. Шевченка в с. Воронки Вараського району Рівненської області, зі швидкістю приблизно 50,0 км/год, рухався мотоцикл, марки VIPER, номер рами НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , та наближався до вищевказаного перехрещения проїзних частин по головній дорозі, зі сторони с. Луко у напрямку до с. Зелене Вараського району Рівненської області.

В цей час, ОСОБА_4 , керуючи автомобілем, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у межах другорядної дороги якою рухався, маючи об`єктивну можливість виявити мотоцикл котрий наближався до перехрестя, в порушення вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 Правил дорожнього руху, не зупинився перед вище вказаним знаком та в порушення вимог підпункту «б» пункту 2.3, пункту 16.11 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки, неправильно її оцінив, маючи можливість своїми односторонніми діями забезпечити безпеку дорожнього руху, не впевнився, що його дії будуть безпечними та не створять небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не маючи будь-яких перешкод технічного і фізичного характеру для забезпечення безпеки дорожнього руху, перед виїздом на перехрестя не переконався у безпеці, не надав переваги у русі на першочерговий проїзд перехрестя мотоциклу, марки «VIPER», номер рами НОМЕР_3 , який наближався до нерегульованого перехрестя проїзних частин по головній дорозі, а раптово та в безпосередній близькості виїхав на смугу руху даного транспортного засобу, де на перехресті вулиць Шевченка та Пасічна в с. Воронки Вараського району Рівненської області допустив зіткнення з мотоциклом, водій якого був позбавлений технічної можливості цього уникнути по незалежних від нього технічних причинах.

В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди: пасажир мотоцикла, марки «VIPER», - неповнолітній ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді переднього вивиху плечової кістки. компресійного перелому третього поперекового хребця, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали довготривалий розлад здоров`я; водій мотоцикла, марки «VIPER» - ОСОБА_11 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких ІНФОРМАЦІЯ_3 помер в реанімаційному відділенні КНП «Ковельське міськрайонне територіальне медичне об`єднання», а транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень.

Порушення ОСОБА_4 вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 та пункту 16.11 Правил дорожнього руху, який забороняє проїзд без зупинки перед знаком та зобов`язує водія дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається: вимагає від водія на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі, дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху, знаходяться у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди і суспільно - небезпечними наслідками, що настали.

Таким чином, своїми діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, а іншому потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю і суду пояснив, що 29.03.2022, близько 18 год він їхав з дому на автомобілі, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Не доїжджаючи перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна, що в с. Воронки, зупинився побачити, чи немає ніякого транспортного засобу. Нікого не було, переїхав перехрестя і відчув удар. На проїзній частині дороги були люди, мотоцикла не бачив. Зупинився, вийшов з машини. Далі погано все пам`ятає.

Посвідчення водія немає, ніде не вчився керувати автомобілем. Щиро розкаюється у вчиненому. Приїжджав до потерпілих, просив вибачення. Збитки не відшкодував, так як не працює. Цивільний позов визнає частково. Вважає заявлені суми завищеними.

Потерпілий ОСОБА_6 ствердив, що 29.03.2022, близько 17 год 30 хв. він з дружиною та дочкою пішли до церки. Йшли по вул. Шевченка в с. Воронки. Приближаючись до перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна, помітив, що по вулиці Пасічній, зі сторони вулиці Меліоративна, в напрямку до перехрестя, рухався автомобіль, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В цей час почув, що по вулиці Шевченка с. Воронки, зі сторони с. Луко їде мотоцикл. За кермом мотоцикла був його син - ОСОБА_11 , на задньому сидінні їхав ОСОБА_8 обидва були без мотошоломів. Інших транспортних засобів або пішоходів на вказаній ділянці дороги не було.

ОСОБА_6 з сім`єю дійшли до перехрестя і там стали. Машина призупинилася, потім зірвалася з місця. Автомобіль, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не зупиняючись виїхав на перехрестя та почав перетинати проїзну частину дороги.

В цей час відбулося зіткнення автомобіля під керуванням обвинуваченого і мотоцикла. Контактування відбулося переднім бампером автомобіля у переднє колесо мотоцикла. Після зіткнення мотоцикл впав на проїзній частині. Автомобіль, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , переїхавши перехрестя зупинився. Син - ОСОБА_11 , лежав на проїзній частині дороги, без свідомості, голова була розбита. Дружина викликала швидку допомогу. Сина відвезли в лікарню, де він, не приходячи до свідомості, ІНФОРМАЦІЯ_4 - помер.

Це був єдиний син, їх підтримка, надія, допомога. Після його смерті втратили сон, спокій, не хотілося жити, зверталися до психіатра. Обвинувачений лише через місяць прийшов до них вибачатися, матеріальних витрат не компенсував. Підтримують цивільні позови про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Просить призначити обвинуваченому реальну міру покарання згідно закону.

Аналогічні покази дали суду і потерпіла ОСОБА_7 , свідок ОСОБА_12 .

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 29.03.2022, після 17 год., до нього заїхав мотоциклом ОСОБА_13 і вони поїхали до церки. Рухалися по вулиці Шевченка в с. Воронки, зі швидкістю біля 50 км/год. Наближаючись до перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна, побачив, що по вулиці Пасічній зі сторони вулиці Меліоративної, в напрямку перехрестя рухається позашляховик, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Автомобіль призупинився і знову різко поїхав, відбулося зіткнення. Перед перехрестям ОСОБА_14 скинув обороти на мотоциклі, і коли побачив, що машина призупинилася, знову набрав обороти. Зіткнення відбулося в межах перехрестя.

В результаті ДТП отримав тілесні ушкодження. Почувається погано, був обмежений у русі, по сьогоднішній день болі в спині. Обвинувачений до нього не приходив, не цікавився його станом здоро`я, не вибачався, збитків, заподіяних злочином, не відшкодував.

Свідок ОСОБА_15 ствердила, що 29.03.2022, приблизно о 17 год 40 хв, вони з своєю сестрою - ОСОБА_16 йшли до церки. Рухалися по вулиці Шевченка в с. Воронки. На відстані, приблизно 50-70 метрів до перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна, повз них проїхав мотоцикл,за кермом був ОСОБА_17 , а пасажир - ОСОБА_18 .. Вони не дійшли до перехрестя, як почули звук удару. Самого зіткнення не бачила, говорила з сестрою. ОСОБА_7 викликала Швидку допомогу. Обвинувачений говорив, що думав, що проскоче перехрестя.

Аналогічні покази дала суду і свідок ОСОБА_16 .

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, 29.03.2022, він їхав разом з обвинуваченим автомобілем, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 , знаходився на передньому пасажирському сидінні. Перед перехрестям вулиць Пасічна та Шевченка в с. Воронки, ОСОБА_20 зупинився на знак «Стоп». Швидкість автомобіль не набирав, рухався 10-15 км/год. Коли переїжджали перехрестя, ніяких транспортних засобів не бачив. Люди йшли по проїзній частині дороги. Пішоходи знаходилися за 30-40 м до перехрестя, мотоцикла не було видно. Рухаючись через перехрестя відчув удар у праву частину автомобіля. Мотоцикл вдарив машину.

Свідок ОСОБА_21 ствердив, що він був понятим при огляді місця дорожньо-транспортної пригоди - 29.03.2022. Проводились заміри, складалась схема. На місці події були уламки від мотоцикла, осип скла. Автомобіль знаходився на перехресті, з другорядної дороги.

Свідок ОСОБА_22 суду пояснила, що вона також була запрошена в якості понятої при проведенні слідчих експериментів 13.05.2022 з потерпілим, свідками, обвинуваченим. Заяв, зауважень до протоколів проведення слідчого експерименту, не було.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_23 пояснив, що він був залучений працівниками поліції понятим при проведенні слідчих експериментів. Заяв і зауважень до протоколів не було.

Есперт ОСОБА_24 у судовому засіданні підтвердив висновок експертизи №СЕ-19/118-22/2543-ІТ. Пояснив, що для проведення експертизи йому було достатньо матеріалів, наданих слідчим. Зіткнення відбулося в межах перехрестя, перед початком розташування слідів тертя мотоцикла. На схемі ДТП сліди тертя зафіксовано.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_25 пояснив, що для проведення судової інженерно-транспортної експертизи було надано постанову слідчого про призначення експертизи з вихідними даними. Швидкість автомобіля була встановлена 15,1-17,1 км/год, це допустима швидкість. Швидкіссть мотоцикла - 50 км/год. ОСОБА_4 повинен був діяти згідно вимог дорожнього знаку 2.2, п.п.12.4, 16.11 Правил дорожнього руху України. І саме порушення обвинуваченим вимог п.16.11 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з виникненням ДТП. Те, що мотоцикліст був без шолома не враховується з технічної точки зору, не перебуває в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП при описаних обставинах. Мотоцикл мав перевагу в русі.

Крім визнання своєї вини самим обвинуваченим, показів потерпілих, свідків, винність ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому злочину стверджується також:

- Витягом з ЄРДР №0000048 від 29.03.2022;

- Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 29.03.2022 з схемою та ілюстрованими таблицями до даного протоколу;

- Згідно Висновку експерта №СЕ-19/118-22/2541-ІТ від 27.04.2022, на момент проведення експертного дослідження робоча гальмівна система та система рульового керування, автомобіля «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 знаходилися в працездатному стані.

- Як зазначено у Висновку експерта №СЕ-19/118-22/2542-ІТ від 28.04.2022, на момент проведення експертного дослідження гальмівна система та система рульового керування мотоцикла, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 знаходилися в стані повної відмови.

Несправності, виражені у відсутності на конструктивних місцях розташування елементів гальмівного механізму (гальмівні колодки) переднього колеса та розгерметизацію гальмівного приводу переднього колеса мотоцикла, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 виникли перед дорожньо-транспортною пригодою. Встановити час виникнення несправності гальмівної системи мотоцикла , марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 вираженої у зламі педалі-важеля гальмівного приводу заднього колеса в ході даної експертизи не представляється можливим.

Несправності, які стали причиною повної відмови системи рульового керування мотоцикла, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 виникли під час даної дорожньо-транспортної пригоди. Несправності гальмівного механізму переднього колеса мотоцикла, марки «Viper», водій міг виявити до моменту ДТП, при контрольному огляді перед виїздом, так як вони носять характер відкритого дефекту.

- Відповідно до Висновку судової інженерно-транспортної експертизи № СЕ-19/118-22/2543-ІТ від 29.04.2022, під час даної дорожньо-транспортної пригоди, мало місце контактування передньої лівої частини наданого на експертизу мотоцикла, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 (ліва частина переднього колеса, щиток переднього колеса, фара, ручка зчеплення, лівий телескопічний амортизатор вилки переднього колеса) та передньої правої кутової і правої бокової частин автомобіля, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 (права частина переднього бампера, переднє праве крило, передні праві двері).

Зіткнення автомобіля, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 з мотоциклом, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 відбулося в межах перехрестя вул. Шевченка-Пасічна у с. Воронки Вараського району Рівненської області, перед початком розташування слідів тертя, які зафіксовані у наданій на експертизу копії протоколу огляду місця події від 29.03.2022 та схемі до нього.

Встановити координати місця зіткнення транспортних засобів в абсолютних величинах не представляється можливим, за причиною відсутності в наданих на експертизу матеріалах достатньої сукупності зафіксованих інформативних ознак. Встановити взаєморозташування автомобіля, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 з мотоциклом, марки «Viper», без реєстраційного номера, номер рами НОМЕР_4 відносно елементів проїзної частини, в момент первинного контактування не представляється можливим.

- Згідно Висновку експерта (експертиза трупа) №75 від 25.05.2022, на тілі трупа гр. - на ОСОБА_26 при судово-медичній експертизі виявлені тілесні ушкодження у вигляді - закритої черепно-мозкової травми з правобічною субдуральною гематомою, забоєм головного мозку з розвитком набряку та набухання головного мозку, скальпованої рани лівої скроневої ділянки та лівої щоки, синця обох повік лівого ока, закритого перелому нижньої третини обох кісток правого передпліччя, садно нижньої губи, садно правого коліна, що утворились від дії тупих твердих предметів, можливо внаслідок ударів об виступаючі частини кузова автомобіля з послідуючим падінням на дорожнє покриття, в час вказаний в постанові, і за ступенем тяжкості, стосовно живої особи, відносяться: закрита черепно-мозкова травма з правобічною субдуральною гематомою, забій головного мозку з розвитком набряку та набухання головного мозку, скальпована рана лівої скроневої ділянки та лівої щоки, синець обох повік лівого ока, до категорії ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя; закритий перелом нижньої третини обох кісток правого передпліччя - до тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я; садна нижньої губи та правого коліна - до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Смерть гр-на ОСОБА_11 настала від закритої черепно - мозкової травми з правобічною субдуральною гематомою, забою головного мозку та розвитку набряку та набухання головного мозку, що підтверджується виявленими патоморфологічними і судово-гістологічними даними.

Вищевказані тілесні ушкодження виявлені на тілі трупа гр-на ОСОБА_11 у вигляді закритої черепно-мозкової травми з правобічною субдуральною гематомою та забоєм головного мозку з розвитком набряку та набухання головного мозку - перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті останнього.

Індивідуальних та специфічних ознак, які б характеризували контактуючу поверхню травмуючого предмету в тілесних ушкодженнях на тілі трупа гр-на ОСОБА_11 не відобразились. Сила дії була достатньою для утворення всіх вищевказаних тілесних ушкоджень. По тілу трупа гр ОСОБА_11 було здійснено не менше п`яти травмуючих впливів (ударів) при нанесенні тілесних ушкоджень.

Вищевказані тілесні ушкодження виявлені на тілі трупа гр-на ОСОБА_11 - не могли виникнути внаслідок самопадіння, чи падіння з прискоренням, з висоти власного зросту на тверду поверхню чи виступаючі предмети.

- Протоколами огляду місця події від 31.03.2022, 01.04.2022, -моргове відділення, реанімаційної палати Ковельської МТМО, де на механічному ліжку знаходилось тіло ОСОБА_11 , згідно висновку консіліума було констатовано смерть мозку, а ОСОБА_11 - померлим.

- Протоколами проведення слідчого експерименту від 13.05.2022, схемами і фототаблицями до даних протоколів, де потерпілий ОСОБА_6 , свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 розповіли і показали про обставини дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 29.03.2022 на перехресті вулиць Шевченка та Пасічна в с. Воронки Вараського району;

- Протоколом проведення слідчого експерименту від 13.05.2022, схемою і фототаблицями до даного протоколу, де ОСОБА_4 показав і розповів про обставини ДТП 29.03.2022.

- Згідно Висновку експерта №135 від 18.05.2022, на підставі даних медичних відомостей, у ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження: передній вивих плечової кістки (із післятравматичним ураженням лівого плечевого сплетіння (клінічно); компресійного перелому (L3) третього поперекового хребця». Вищеописані ушкодження, виникли внаслідок травматичних дій в швидкій послідовності одне за одним) тупими твердими предметами (при співударі з такими). Враховуючи локалізацію, характер вищезазначених ушкоджень, можна вважати, що останні могли виникнути у особи, що знаходилася на рухаючому мототранспортному засобі (можливо при первинному контактуванні з іншим транспортним засобом, тощо), з подальшим різким відкиданням тіла людини, співударом в ґрунт або шляхове покриття, додатковим травмуванням тіла людини об останнє, без ознак переїзду через тіло людини колесами транспортного засобу.

Термін заподіяння таких ушкоджень може відповідати даті травмування, на яку вказано в Постанові та в медичних документах (не суперечить 29.03.2022). Ці ушкодження (в своїй сукупності, комплексі) - відносяться до КАТЕГОРІЇ СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ, ЯКІ ВИКЛИКАЛИ ТРИВАЛИЙ РОЗЛАД ЗДОРОВ`Я ( більше 21 доби) (згідно п.п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень. Наказ МОЗ № 6 від 17 січня 1995 року»).

- В наданій на дослідження крові ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , етиловий спирт не виявлено. (Висновок есперта №614 від 19.05.2022)

- Як вбачається з Висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-19/118-22/4481-ІТ від 27.05.2022, в заданій дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій мотоцикла VIPER, номер рами НОМЕР_3 , повинен був діяти у відповідності до вимог п. 12.4, п. 12.3 та п. 31.1 Правил дорожнього руху України. В заданій дорожній обстановці, з технічної точки зору, водій автомобіля Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти y відповідності до вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33, п. 12.4 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

При наданому на експертизу комплексі вихідних даних, в заданій дорожній обстановці, водій мотоцикла VIPER, номер рами НОМЕР_3 з моменту вказаного слідчим небезпеки для руху, не мав технічної можливості уникнути зіткнення з автомобілем Jeep Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 шляхом зупинки керованого ним транспортного засобу при своєчасному прийнятті мір до реагування, як при технічно справному так і при технічно несправному стані мотоцикла.

В заданій дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля Јеер Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_1 вбачаються невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» розділу 33 та п. 16.11 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з скоєнням дорожньо-транспортної пригоди.

В заданій дорожній обстановці, в діях водія мотоцикла VIPER, номер рами НОМЕР_3 невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з скоєнням даної пригоди не вбачається.

- Протоколом огляду оптичного диску від 30.05.2022 та фототаблицями до нього, де наявний відеозапис про проходження ОСОБА_4 огляду за допомогою газоаналізатора Alcotest - 6810, згідно результатів огляду на дисплеї приладу висвідчується напис «0.00». Встановлено, що на вказаному відеозаписі зафіксовано автомобіль Јеер Grand Cherokee, реєстраційний номер НОМЕР_5 , мотоцикл VIPER, осип деталей транспортних засобів, слід тертя на проїзній частині, службові автомобілі Skoda Rapid, реєстраційний номер НОМЕР_6 та Nissan Patrol. Місце проведення відеозапису - перехрестя вулиць Шевченка та Пасічна в с. Воронки, Вараського району Рівненської області.

Відповідно до вимог ст. 2 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією України і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 31 липня 2012 року у справі «Принда проти України» (Заява № 10904/05), наголосив, що стаття 2 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (Право на життя) стосується не лише смерті в результаті використання сили представниками держави. Вона визначає також позитивний обов`язок держав - учасниць Конвенції щодо вжиття належних кроків з метою захисту життя тих, хто знаходиться під їхньою юрисдикцією. Цей обов`язок застосовується щодо будь-якої діяльності, яка може стосуватися права на життя, включаючи заподіяння смерті в результаті дорожньо-транспортних пригод, і потребує наявності ефективної судової системи, яка зможе визначити причину загибелі та притягнути винних до відповідальності.

Також ЄСПЛ у справах «Зоріна та інші проти України» (рішення від 14 лютого 2019 року заява № 20295/07), «Мустафа Тунч і Фечіре Тунч проти Туреччини» від 14 квітня 2015 року заява № 24014/05, вказав, що після виникнення зобов`язання провести розслідування, дотримання процесуальних вимог за статтею 2 Конвенції оцінюється на підставі декількох основних критеріїв: належність слідчих дій, оперативність розслідування, залучення членів родини померлого та незалежність розслідування. Ці елементи є взаємопов`язаними і кожен з них окремо не може бути самоціллю.

На думку суду вищевказаних критеріїв ефективності було дотримано, повно, всебічно та об`єктивно досліджено всі фактичні обставини кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 за ч.2 ст.286 КК України.

У рішенні від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, заява № 25, ЄСПЛ наголошує на необхідності дотримання стандарту доказування поза розумним сумнівом , який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту .

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає, що зібрані стороною обвинувачення та безпосередньо досліджені судом докази, є належними, достовірними та допустимими і поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України - у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, і кваліфікація його дій за даною статтею є правильною.

Відповідно до положень ст. 50 КК України до особи, визнаної винною за вироком суду у вчиненні кримінального правопорушення застосовується покарання, яке є заходом примусу і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила злочин, які мають кримінально-правове значення.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

А як зазначено в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» від 23 грудня 2005 року № 14, при призначенні покарання за ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину.

У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України» від 12 січня 2012 року), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,що впливають на покарання.

При виборі обвинуваченому заходу примусу і порядку його відбування у відповідності до даної норми разом зі ступенем тяжкості вчиненого злочину, суд враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, в тому числі, ст. ст. 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір такого заходу примусу та порядок його відбування, а також форму вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості та наслідків, що настали.

Злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно із ч. 5 ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких. При цьому хоча по відношенню до наслідків вина засудженого є необережною, проте об`єктом посягання являється здоров`я іншої людини та наслідком вчинення якого є смерть потерпілого. За таких обставин необхідно виходити з того, що вказаний склад злочину характеризується змішаною формою вини і хоча особа не бажає настання таких наслідків для потерпілих, проте своїми умисними діями, спрямованими на порушення Правил дорожнього руху, спричиняє такі. А тому, необхідно взяти до уваги те, що на підвищену суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_4 злочину, вказує факт умисного ігнорування ним встановлених правил керування транспортними засобами, що керував автомобілем не маючи посвідчення водія.

Наведене свідчить, що ОСОБА_4 є небезпечним для суспільства, оскільки поставив під небезпеку не лише своє життя і здоров`я та тієї особи, яка перебувала з ним в автомобілі, а й інших учасників дорожнього руху, а тому будь-яке інше покарання окрім реального його відбування не забезпечить виправлення засудженого та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. (ст.65 КК України)

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому злочині, активне сприяння у розкритті злочину.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , у відповідності до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Санкцією ч. 2 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (ст. 8 Конституції України).

У Рішенні від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину. Категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного (пп. 4.1 п. 4).

Принцип рівності всіх громадян перед законом - конституційна гарантія правового статусу особи, що поширюється, зокрема, на призначення кримінального покарання. Притягнення особи, яка вчинила злочин, до кримінальної відповідальності не лише означає рівність усіх осіб перед законом, а й передбачає встановлення в законі єдиних засад застосування такої відповідальності (пп. 4.2 п. 4).

Враховуючи вищенаведені обставини, вирішуючи питання про вид та міру покарання обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, суд виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та відповідно до ст. 65 КК України бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином, та його невідворотні наслідки у вигляді смерті людини, враховує наслідки та обставини вчиненого злочину, збитки потерпілим не відшкодовано, Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі (постанова Верховного Суду від 12.04.2023, справа №363/931/22 (провадження № 51-1178км23), думку потерпілих, які просили призначити обвинуваченому реальну міру покарання,а також враховує особу винного, його відношення до вчиненого, характеризуючі дані, що позитивно характеризується, має на утриманні п`ятеро неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря нарколога і психіатра не перебуває, раніше не судимий, вину визнав. Однак, приймаючи до уваги наслідки, які настали внаслідок вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованого діяння, а саме смерть потерпілого ОСОБА_11 , суд вважає, шо для досягнення визначеної у ч.2 ст.50 КК України мети покарання, обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі, так як менш суворе покарання буде недостатнім для виправлення обвинуваченого і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Призначаючи додатковий вид покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, суд, виходить з того, що обвинувачений ОСОБА_4 грубо порушив ПДР України, від дій обвинуваченого настали тяжкі наслідки - смерть ОСОБА_11 , керував автомобілем не маючи посвідчення водія, з порушенням Правил дорожнього руху України, нехтуючи не лише своєю безпекою, а й безпекою інших учасників руху.

Вирішуючи питання про призначення додаткового покарання, слід зазначити, що санкція ч.2 ст.286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду. Відповідна правова позиція викладена в постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 08.02.2018 у справі №361/2704/16-к, провадження №51-358км18.

В постанові Третьої судової палати ККС ВС від 15.01.2020 у справі 161/537/18, провадження № 51-4055км19, Суд вказав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання. Також колегія суддів зазначила, що закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких діяльність, пов`язана з користуванням таким правом, є основним джерелом доходу. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу, з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Як зазначено в Постанові Верховного суду від 04 вересня 2023 року у справі №702/301/20, суб`єкт кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, є фізична осудна особа, яка досягла 16-річного віку (загальний) і керує транспортним засобом, незалежно від того, чи має вона на це право. Отже, додаткових вимог до суб`єкта, а саме наявність у нього права на керування транспортними засобами, ст. 286 КК не містить.

При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Ні норми Загальної частини КК України, ні статті 286, 286-1 КК України не містять жодних застережень чи умов застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, у тому числі, зумовлених відсутністю у винного посвідчення водія на право керування транспортними засобами.

Позбавлення права керувати транспортними засобами має відповідати загальній меті будь-якого покарання, передбаченій ч. 2 ст. 50 КК України. У контексті розглядуваного питання особливої уваги набуває досягнення мети покарання щодо запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, з дотриманням засади справедливості та принципу рівності всіх перед законом.

Так, внаслідок порушення особою, незалежно від наявності чи відсутності у неї посвідчення подія, правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту створюється реальна небезпека для життя і здоров`я інших осіб та спричиняється відповідна шкода, а тому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в окремих випадках є необхідним з метою попередження спричинення такою особою шкоди здоров`ю чи навіть смерті іншим особам через порушення нею правил дорожнього руху в майбутньому, а також для дієвого впливу на сприйняття суспільством, у тому числі іншими водіями.

При цьому, слід звернути увагу на підвищену суспільну небезпечність дій осіб, які керують транспортними засобами, не маючи достатніх теоретичних і практичних знань та не отримавши у передбаченому законом порядку посвідчення водія, оскільки вірогідність настання дорожньо-транспортної пригоди у такому випаду є значно вищою, а тому попереджувальна мета додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами у такому випадку набуває особливого значення.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що призначене обвинуваченому ОСОБА_4 покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не буде достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

А тому, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком на три роки.

Що стосується цивільного позову, суд приходить до наступних висновків:

Потерпілими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , подані цивільні позови до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Позивач ОСОБА_6 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 - 68802 грн. матеріальної шкоди і витрати в сумі 3000 грн., понесені ним на проведення судової товарознавчої ескпертизи та 500000 грн. моральної шкоди ; позивачка ОСОБА_7 - просить стягнути 500 000 грн. моральної шкоди, позивач ОСОБА_8 просить стягнути - 7340,83 грн. матеріальної шкоди та 150 000 грн. моральної шкоди .

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Положеннями частини 1 статті 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

У частині першій статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Позивач ОСОБА_6 на підтвердження матеріальних витрат в загальній сумі 68802 грн, які були витрачені на поховання сина ОСОБА_11 , а саме: ритуальні послуги - 9352 грн., що підтверджується товарним чеком від 01.04.2022 на загальну суму - 4502 грн, накладними на купівлю взуття та костюма від 01.04.2022. на загальну суму - 4850 грн; на поминальний обід - 10030 грн, що підтверджується накладною №51 від 02.04.2022 та накладною №58 від 07.05.2022; надгробний пам`ятник - 35000 грн, що підтверджується накладною №14 від 20.06.2022; матеріальний збиток мотоцикла, марки VIPER, номер рами НОМЕР_2 , який належить потерпілому - в сумі 14429,24 грн, що підтверджується Висновком №21 експерта з оцінки матеріальних збитків мотоцикла, VIPER, номер рами НОМЕР_2 від 09.07.2022, квитанцією до прибуткового касового ордера №21 від 09.07.2022 про оплату експертизи в сумі 3000 гривень.

Законний представник неповнолітнього позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_9 на підтвердження завданих матеріальних витрат в загальній сумі -7340,83 грн, а саме: на придбання ліків для сина в сумі - 2259,03 грн., лікування в травматолога - 1913,80 грн., рентген знімки - 2400 грн., перевезення хворого до лікарні - 768 грн., долучила фіксальні чеки, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №1391 ОСОБА_8 , де зазначено, що останній з 29.03.2022 по 01.04.2022 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні КНП «Володимирецька багатопрофільна лікарня».

Враховуючт вище викладене, з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягають стягненню матеріальні збитки на користь потерпілого ОСОБА_6 - 68802 грн та 3000 грн. витрати на проведення експертизи; на користь потерпілого ОСОБА_8 матеріальні збитки в сумі - 7340,83 грн.

Що стосується моральної шкоди, то згідно Постанови Великої Палати Верховного суду від 14.12.2021, справа №147/66/17, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України). Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Так, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України і роз`яснень, наданих у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, розмір відшкодування, що присуджується, має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці особи, яка завдала шкоди.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Згідно з висновком експерта (експертиза трупа) №75 від 25.05.2022 при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_11 виявлені тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент спричинення, та які призвели до смерті потерпілого.

Відповідно до висновку експерта №135 від 18.05.2022, на підставі даних медичних відомостей, у ОСОБА_8 мали місце такі тілесні ушкодження, які відносяться до КАТЕГОРІЇ СЕРЕДНЬОГО СТУПЕНЯ ТЯЖКОСТІ ТІЛЕСНИХ УШКОДЖЕНЬ, ЯКІ ВИКЛИКАЛИ ТРИВАЛИЙ РОЗЛАД ЗДОРОВ`Я .

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить із того, що шкода завдана злочином із необережною формою вини, враховує глибину фізичних та душевних страждань ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , зумовлених втратою сина, істотне порушення нормальних, звичних життєвих зв"язків і необхідність докладання додаткових зусиль потерпілими для організації свого життя; ступінь тяжкості та характер тілесних ушкоджень, спричинених потерпілому ОСОБА_8 , їх наслідки, тривалість його лікування, глибину і тривалість душевних та фізичних страждань, які він зазнав у зв"язку з ушкодженням здоров"я, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, а також матеріальне становище обвинуваченого ОСОБА_4 , наявність в останнього утриманців, ніде не працює. Тому, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування потерпілим моральної шкоди, необхідно задовольнити частково та стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 - 400 000 гривень моральної шкоди, потерпілій ОСОБА_7 - 400 000 гривень моральної шкоди і на користь потерпілого ОСОБА_8 - 50 000 гривень моральної шкоди, що на переконання суду є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які перенесли потерпілі внаслідок злочину.

Крім того, потерпілимиОСОБА_6 , ОСОБА_7 , законним представником неповнолітнього потерпілого - ОСОБА_9 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 подано заяви про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 витрат на правову допомогу, надану адвокатом, на користь ОСОБА_6 у розмірі - 12000 грн, на користь ОСОБА_7 - 8000 грн, на користь - ОСОБА_8 - 10000 грн, з приводу даних заяв суд дійшов до наступних висновків.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Так, положеннями частини 1 статті 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно зі ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку або ухвалою.

В силу пункту 1 частини 1 статті 118 КПК України, до процесуальних витрат належать і витрати на правову допомогу.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 91 КПК України, розмір процесуальних витрат належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Відповідно до правового висновку, який міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс19), для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд повинен оцінити витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінити їх необхідність, тобто має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті

41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше); розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, № 826/1216/ 16, № 379/1418/18). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постатанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Отже, з наведених приписів вбачається, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

Вимоги щодо відшкодування розміру витрат потерпілим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 в інтересах якого позов подала його законний представник ОСОБА_27 на правову допомогу обґрунтовуються наявністю договорів про надання правової допомоги №266 від 06.05.2022, №267 від 06.05.20222, №280 від 22.06.2022 , додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги №280 від 22 червня 2022 року, додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги №267 від 06 травня 2022 року, додатковою угодою до договору про надання правничої допомоги №266 від 06 травня 2022 року, квитанцією до прибуткового касового ордеру №31 від 28 березня 2023 року про сплату ОСОБА_7 на рахунок адвоката ОСОБА_10 послуг за правничу допомогу на суму - 8 000 грн, квитанцією до прибуткового касового ордеру №30 від 28 березня 2023 року про сплату ОСОБА_6 на рахунок адвоката ОСОБА_10 послуг за правничу допомогу на суму - 12 000 грн, квитанцією до прибуткового касового ордеру №32 від 28 березня 2023 року про сплату ОСОБА_9 на рахунок адвоката ОСОБА_10 послуг за правничу допомогу на суму - 10 000 грн,

З урахуванням вищевикладеного, виходячи із складності справи, її тривалості, обсягу наданих адвокатом послуг, суд вважає, що понесені потерпілими витрати, пов`язані з правничою допомогою є співмірними та об`єктивними і підлягають задоволенню.

Також у відповідності до ст.ст.122, 124, 126 КПК України, підлягають відшкодуванню за рахунок обвинуваченого судові витрати, понесені у даному кримінальному провадженню стороною обвинувачення на залучення експертів, згідно ст.124 КПК України.

Окрім того, за приписами ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речові докази, вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 обирався у виді домашнього арешту. Строк дії ухвали про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту закінчився. Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили немає з огляду на відсутність таких клопотань в учасників кримінального провадження та враховуючи, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 368, 370, 373-374, 376 КПК України, суд,-

УХ В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України і призначити покарання 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу стосовно ОСОБА_4 не обирати .

Цивільні позови ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 - 68802 (шістдесят вісім тисяч вісімсот дві) гривні матеріальних збитків та 3 000 (три тисячі) гривень витрат на проведення експертизи, а всього стягнути - 71802 (сімдесят одну тисячу вісімсот дві) гривні та 400 000 (чотириста тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_8 -7340 (сім тисяч триста сорок) гривень 83 копійки матеріальних збитків та 50 000 (п"ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 400 000 (чотириста тисяч) гривень моральної шкоди..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в розмірі 8000 (вісім тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 витрати на правничу допомогу в розмірі 12000 (дванадцять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8 витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень..

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування в загальній сумі 8581 (вісім тисяч п`ятсот вісімдесят одну) гривню.

Скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 01 квітня 2022 року на автомобіль, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 ; мотоцикл, марки VIPER, номер рами НОМЕР_2 .

Речові докази:

- Уламки від мотоцикла, які упаковано до сейф-пакету «НПУ» №SUD4005926 - знищити;

- Автомобіль, марки «Jeep Grand Cherokee», реєстраційний номер НОМЕР_1 - повернути власнику ОСОБА_28 ;

- Мотоцикл, марки VIPER, номер рами НОМЕР_2 - повернути володільцю ОСОБА_6 ;

Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Володимирецький районний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику обвинуваченого, потерпілим, представнику потерпілих та прокурору. Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам, які не були присутні в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1