Провадження №11-кп/824/4836/2023 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, одруженого (має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження), з базовою середньою освітою, неофіційно працевлаштованого різноробочим, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-23.09.2014 Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді 3 років та 6 місяців позбавлення волі; 18.11.2016 звільнений умовно-достроково з невідбутим строком 10 місяців та 21 день;

-08.08.2017 Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 71,72 КК України, до покарання у виді 1 року та 1 місяця позбавлення волі; 05.10.2017 звільнено від відбування покарання на підставі ЗУ «Про амністію в 2016 році»,

визнано винуватим та призначено покарання за:

- ч. 2 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 5 років;

- ч. 2 ст. 345 КК України - у виді обмеження волі строком на 2 роки.

Відповідно до ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням - іспитовим строком на 3 (три) роки. Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Цим же вироком вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, 06 жовтня 2021 року, приблизно о 12 годині 01 хвилин, ОСОБА_7 , будучи раніше судимим за ч. 2 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, тобто діючи повторно, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , звернувши свою увагу на велосипед марки «TREK», модель «6500», вирішив таємно викрасти вказане майно.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, 06 жовтня 2021 року, приблизно о 12 годині 11 хвилин, ОСОБА_7 направився до під`їзду будинку та, підійшовши до велосипеду, переконавшись, що за його діями ніхто з сторонніх осіб не спостерігає, за допомогою заздалегідь підготовленого інструменту перерізав захисний провід, яким велосипед був закріплений. В подальшому, взявши до рук велосипед марки «TREK», модель «6500», вартістю 7200 гривень, який належить ОСОБА_10 , поїхав на ньому у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Крім того, 13 жовтня 2021 року, приблизно о 07 годині 40 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік під`їзду №1, за адресою: м. Київ, вул. Тимошенка, 7-А, під час перевірки документів особи, наніс оперативним співробітникам СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 та ОСОБА_12 легкі тілесні ушкодження у зв`язку з виконанням ними службових обов`язків, за таких обставин.

13 жовтня 2021 року, на виконання доручення дізнавача ВД ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві, наданого у порядку ст. 40 КПК України, працівниками поліції СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 здійснено виїзд за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем проживання ОСОБА_7 , який міг бути причетний до вчинення відповідних протиправних дій.

Цього ж дня, приблизно о 07 годині 30 хвилин, ОСОБА_11 , ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , перебуваючи за згаданою адресою, помітили чоловіка, схожого на ОСОБА_7 , та, підійшовши до останнього з метою встановлення особи вказаного громадянина, перевірки його документів, представились, пред`явивши йому службові посвідчення. Після чого ОСОБА_7 було пояснено причину зупинки та висунуто законну вимогу пред`явити документи, що посвідчують його особу, відповідно до ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію», на що останній підтвердив своїй анкетні дані, однак відмовився пред`являти свої документи. В подальшому ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що перед ним знаходяться саме працівники правоохоронного органу, які виконують свої службові обов`язки, почав безпідставно створювати конфліктну ситуацію, висловлювати в їх адресу претензії необґрунтованого характеру, тим самим перешкоджаючи працівнику правоохоронного органу виконувати свої службові обов`язки. Надалі ОСОБА_7 , бажаючи продовження конфлікту, умисно провокуючи його загострення, почав чинити активний опір працівникам СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , у зв`язку з виконанням останніми своїх службових обов`язків, та, відштовхуючи працівників поліції, застосовуючи фізичну силу, правою рукою наніс ОСОБА_12 удар в область обличчя, тим самим спричинив тілесні ушкодження працівнику правоохоронного органу, після чого намагався втекти з місця події. З метою припинення правопорушення та затримання особи, яка його вчинила, співробітниками СКП ВП № 4 Шевченківського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , відповідно до ст. 44, 45 Закону України «Про Національну поліцію» застосовано фізичну силу, у тому числі спеціальні прийоми боротьби (рукопашного бою), та спеціальний засіб кайданки відносно ОСОБА_7 , який не дивлячись на ситуацію, яка склалась, продовжував активно чинити опір працівникам поліції, зокрема хаотично наніс ОСОБА_12 та ОСОБА_11 удари по тілу та кінцівках під час виконання ними своїх службових обов`язків. У такий спосіб спричинив ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді садна на тильній поверхні правої кисті та на тильній поверхні правого передпліччя, ОСОБА_12 - легкі тілесні ушкодження у вигляді синця в нижньо-щелепній ділянці зліва та садна по передній поверхні лівого колінного суглобу.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 1 року позбавлення волі, за ч. 2 ст. 345 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі.

Мотивуючи свої вимоги вказує, що судом, під час постановлення вироку не надано належної і достатньої правової оцінки рівню суспільної небезпеки вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, не врахувано тих обставин, що обвинувачений явно схильний до вчинення корисливих злочинів проти власності; будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, відбував реальні покарання в місцях позбавлення волі; маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а також умисно заподіяв працівникам правоохоронного органу тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, пов`язаних, безпосередньо, з вчиненням ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України.

Зазначає, що обставини кримінального провадження у своїй сукупності свказують на явну зухвалість, фактичну не виправність, підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого та його подальше бажання вести злочинний спосіб життя, а також те, що раніше застосовані до обвинуваченого, досить суворі, заходи кримінальної репресії не були достатніми і не змогли сприяти перевихованню обвинуваченого, який на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та наполегливо прагне вести злочинний спосіб життя.

Також, прокурор звертає увагу на те, що обвинувачений не побоюючись кримінальної відповідальності за вчинене, посягнув на чужу власність потерпілого, а також зухвало, бажаючи уникнути встановлення фактичних обставин вчиненого ним кримінального правопорушення, умисно наніс працівникам правоохоронного органу тілесні ушкодження під час виконання ними своїх службових обов`язків.

Відтак, сукупність даних про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , відсутність законного джерела доходу конкретні обставини кримінального провадження, вказує, що призначення ОСОБА_7 покарання з випробовуванням є явно невиправданим.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши дані про особу обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості.

За змістом положень ст. 50 КК України покарання за вироком суду, з-поміж інших завдань, має на меті не тільки кару, а повинно досягти мети виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так й іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий за вчинення корисливих кримінальних правопорушень, має досвід реального відбування покарання у виді позбавлення волі, на спеціальних обліках не перебуває, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

На підставі вищенаведеного, суд першої інстанції визнав за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки.

При цьому, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_7 має стійкі соціальні зв`язки (одружений, має на утриманні малолітню дитину 2020 року народження), має позитивну характеристику з попередніх місць роботи, негативно оцінив власну протиправну поведінку і в подальшому пообіцяв не порушувати закон, щиро завіривши суд щодо недопустимості будь-яких антисоціальних проявів в майбутньому зі свого боку, при цьому потерпілі не звертались до суду щодо призначення обвинуваченому покарання, пов`язаного з його реальним відбуттям, суд першої інстанції дійшов до переконання, що в даному конкретному випадку є можливість виправлення ОСОБА_7 без відбування покарання, а тому звільнив останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

Разом з тим, переглядаючи вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора щодо безпідставного звільнення останнього від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 75 КК (в редакції, яка діяла на час вчинення злочину), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

При цьому, ст. 75 КК України застосовується до особи лише у тому випадку, коли для цього є умови і підстави.

Проте, на думку колегії суддів, мотиви прийнятого судом рішення про застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 положень ст. 75 КК України, не можна визнати обґрунтованими і правильними, оскільки призначене обвинуваченому покарання зі звільненням від відбування покарання з випробуванням, в повній мірі не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам кримінального провадження та особі обвинуваченого, а тому не може бути визнане необхідним і достатнім для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових злочинів, про що вірно зазначає прокурор у своїй апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, що згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України є підставою для скасування вироку в частині призначеного судом першої інстанції покарання та ухвалення апеляційним судом нового вироку згідно вимог п. 3 ч.1 ст. 407 та п.2 ч.1 ст. 420 КПК України.

Ухвалюючи новий вирок, колегія суддів враховує характер і ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, обставини вчиненого, зокрема те, що ОСОБА_7 будучи раніше неодноразово засудженим за вчинення корисливих злочинів, відбував реальні покарання в місцях позбавлення волі; маючи не зняту та непогашену судимість, повторно вчинив таємне викрадення чужого майна, а також умисно заподіяв працівникам правоохоронного органу тілесні ушкодження, у зв`язку з виконанням цими працівниками службових обов`язків, пов`язаних, безпосередньо, з вчиненням ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України; дані про особу обвинуваченого, який одружений, має малолітню дитину, працює, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік, за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 слід призначити у виді позбавлення волі строком на 2 роки, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових злочинів, а також домірне скоєному.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання - скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 417, 418, п. 2 та п.4 ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 345 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 2 ст. 345 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточне покарання ОСОБА_7 призначити у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту його фактичного затриманняв порядку виконання цього вироку.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: