Справа № 711/28/24
Номер провадження 1-кп/711/263/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

законного представника

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004092 від 16.12.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки м. Черкаси, з середньою освітою, одруженої, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_1 , не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , яка відповідно до повторного свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 20.12.2023 являється матір`ю малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишила останнього без допомоги в небезпечному для життя стані, який через малолітство не міг вжити заходів до самозбереження, за наступних обставин.

Відповідно до Декларації прав дитини - дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, зокрема належного правового захисту, до і після народження.

Приписи ч. 2 ст. 51 Конституції України зобов`язують батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Також, згідно ст. ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

ОСОБА_4 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не будучи позбавленою батьківських прав відносно сина, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків та допускаючи їх настання, у порушення вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України, яка зобов`язує батьків утримувати дітей до їх повноліття, та ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, відповідно до якої батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не виконала відповідний обв`язок, протиправно, без поважних причин самовільно залишила в період часу приблизно з 03 години 00 хвилин 14.12.2023 до 13 години 00 години 16.12.2023 трирічного ОСОБА_7 за місцем свого тимчасового проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без їжі, питної води та догляду дорослих осіб, тобто в небезпечному для життя стані, який позбавлений можливості через малолітство вжити заходів щодо самозбереження. 15.12.2023, о 20 годині 00 хвилин, власник квартири ОСОБА_8 виявив малолітнього ОСОБА_7 , який перебував без одягу, їжі, води та без нагляду дорослих у зачиненій квартирі з наявними ознаками антисанітарії, тобто у стані небезпеки, про що повідомив поліцію та службу у справах дітей Черкаської міської ради, працівники якої на підставі акту про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, доставили малолітнього до КНП «Черкаська міська дитяча лікарня ЧОР», де під час обстеження малолітнього ОСОБА_7 встановлено стан середньої тяжкості та госпіталізовано з ознаками ГРВІ.

Своїми діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, чим порушила права малолітнього потерпілого ОСОБА_7 на нормальний фізичний, психічний та соціальний розвиток дитини, що гарантується ст. 52 Конституції України, згідно якої будь-яке насильство над дитиною та її експлуатація переслідуються законом та ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканість та захист гідності.

Вказаними діями ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, тобто завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватись про цю особу і мав змогу надати їй допомогу.

29.12.2023 року під час досудового розслідування кримінального провадження між прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 36, 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України було укладено угоду про визнання винуватості. Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 надала згоду на укладення угоди про визнання винуватості.

Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачена ОСОБА_4 повністю визнала свою винуватість у вчиненому нею кримінальному правопорушенні і зобов`язується: а) беззастережно визнавати обвинувачення в обсязі підозри в судовому провадженні; б) сприяти розслідуванню кримінального провадження, тобто надати детальні показання щодо фактичних обставин кримінального правопорушення.

Крім того, в угоді зазначено, що обвинувачена підтверджує правдивість, достовірність та повноту наданих нею показань. Також обвинувачена ОСОБА_4 щиро розкаялася у скоєному. Критично оцінює свою протиправну поведінку, в тому числі шляхом повного визнання своєї вини, а також готовності понести кримінальну відповідальність, добровільно зобов`язуються надати детальні та правдиві показання суду в з`ясуванні обставин вчиненого злочину. Сторони погоджуються, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття. Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_4 , згідно із ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

З урахуванням співпраці обвинуваченої ОСОБА_4 зі стороною обвинувачення при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0004092 від 16.12.2023, щирого каяття, беззастережного визнання обвинуваченою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, її особи, яка характеризується позитивно, має постійне місце проживання, на обліках у лікарів не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася, сторони погодилися на призначенні ОСОБА_4 покарання, за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді 1 року позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з випробуванням та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також із застосуванням обмежувальних заходів, передбачених п. 2 ст. 91-1 КК України, а саме обмеження спілкування з дитиною строком на 3 місяці.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 винною себе у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України визнала повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння нею кримінального правопорушення, описаного в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і вона їх в повному обсязі підтверджує. У скоєному - щиро розкаялася. Заключивши відповідну угоду про визнання винуватості, вона цілком розуміє надані їй законом права, а також роз`яснені їй судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, а саме, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявлення клопотань, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого вона визнає себе винною, вид покарання, і інші заходи, які можливо будуть застосовані до неї у разі затвердження зазначеної угоди судом, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. При цьому зазначила, що здатна реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачена вказала, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена нею з прокурором добровільно, без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 469 КПК України законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 надала згоду прокурору на укладення угоди з обвинуваченою ОСОБА_4 .

Прокурор ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченій узгоджене сторонами покарання.

Законний представник малолітнього потерпілого ОСОБА_7 ОСОБА_6 у підготовчому судовому засіданні підтвердила, що надала згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_4 .

Захисник ОСОБА_9 також вважала можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди між її підзахисною та прокурором були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому обвинуваченою вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу та погроз.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши надані прокурором матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваної про повне розуміння нею її процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили її погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст.ст. 468-475 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 468, 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Абзацом 5 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачено, що угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, досліджених документів, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а її дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ч. 1 ст. 135 КК України - завідоме залишення без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження через малолітство, якщо той, хто залишив без допомоги, зобов`язаний був піклуватись про цю особу і мав змогу надати їй допомогу.

В силу положення ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 135 КК України, відноситься до категорії нетяжких злочинів.

На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачена усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до неї застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Обвинуваченій роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про визнання винуватості від 29.12.2023 року між прокурором Черкаської окружної прокуратури та обвинуваченою в зазначеному кримінальному провадженні ОСОБА_4 відповідає вимогам ст. 469, ст. 472 КПК України. Під час досудового розслідування обвинуваченою скарги не подавались.

Умови даної угоди - не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, очевидної неможливості виконання обвинуваченою взятих на себе зобов`язань - не вбачається.

Узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених ст. 65 КК України: законності, справедливості, обґрунтованості, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, з урахуванням поведінки обвинуваченої після вчинення злочину, яка в судовому засіданні визнала вину у вчинених кримінального правопорушення, дала критичну оцінку своїм злочинним діям, виказала готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою вину, зробивши належні висновки, а також наявності обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, наявності обставини, яка обтяжує покарання вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини, та особи ОСОБА_4 яка раніше не судима, є особою молодого віку, враховуючи, що вищенаведені дані про особу обвинуваченої дають підстави вважати, що виправлення останньої та попередження вчинення нових злочинів можливо досягти, призначивши їй основне покарання за ч. 1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2, 3, 4 ст. 75 КК України, суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного року до трьох років.

Узгоджена міра покарання в частині звільнення від призначеного покарання ОСОБА_4 з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК з урахуванням особи обвинуваченої, яка характеризується позитивно, має молодий вік, на обліках у лікарів не перебуває, до кримінальної відповідальності раніше не притягувалась, відповідає вимогам закону, тому суд вважає можливим встановити іспитовий строк.

Також суд вважає необхідним покласти на обвинувачену ОСОБА_4 обов`язки у відповідності з п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В угоді вірно враховані вимоги п. 2 ст. 91-1 КК України, що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені певні обов`язки, а тому суд покладає на обвинувачену обов`язок - обмеження спілкування з дитиною строком на 3 місяці.

Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ст. 474 ч. 7 КПК України, судом не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконався, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Виходячи з викладеного, перевіривши угоду на відповідність вимогам КПК України суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченій узгодженої сторонами міри покарання.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Цивільний позов не заявлений. Судові витрати відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст.314, ч. 2 ст.373, ст.ст. 374, 474,475 КПК України,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 29.12.2023 року між прокурором Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченою ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004092 від 16.12.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України.

ОСОБА_4 визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік 6 місяців.

Відповідно до п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 3 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 обмежувальний захід та покласти на неї обов`язок, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 91-1 КК України, у вигляді обмеження спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на строк 3 (три) місяці.

Контроль за поведінкою засудженої ОСОБА_4 , до якої застосований обмежувальний захід, покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання ОСОБА_4 .

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_4 не обирати.

Речові докази по справі:

-один оптичний носій інформації DVD-диск із записом з боді-камер поліцейських СРПП Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області за 14.12.2023 та два оптичних носії інформації DVD-RV із записом з боді-камер поліцейських УПП в Черкаській області за 15.12.2023, які зберігаються у матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання;

-копію медичної карти стаціонарного хворого № 11872 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зберігається у матеріалах кримінального провадження - залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Цей вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку виключно з підстав, визначених у ч. 3 ст. 394 КПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м. Черкаси.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченій в порядку, передбаченому ст. 376 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1