КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

за участю:

представника власника майна - ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого суді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі: 42050 доларів США, які належать ОСОБА_6 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду першої інстанції, представник власника майна подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Мотивуючи свою апеляційну скаргу вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною і необґрунтованою, а тому підлягає скасуванню.

Стверджує, що підстави, передбачені КПК України для накладення арешту на майно відсутні, грошові кошти ОСОБА_6 набуті ним в законний спосіб, сам ОСОБА_6 жодного відношення до обставин вчинення розслідування кримінального правопорушення не має.

Прокурором не зазначено в чому полягає необхідність арешту майна та яку дієвість кримінального провадження буде досягнуто у зв`язку із застосуванням такого заходу забезпечення кримінального провадження, відсутні доводи на підтвердження того, що вказане майно може мати значення речового доказу, а слідчим суддею взагалі не надано оцінки доказам правомірності набуття грошових коштів їх власником, про що було повідомлено ще під час проведення обшуку.

Так, за місцем проживання ОСОБА_6 було проведено обшук, за результатом якого вилучено ноутбук, грошові кошти у розмірі 42 050 доларів США, заяви щодо отримання грошових коштів, копії довіреностей на вчинення нотаріальних дій.

Разом з тим, дозвіл на вилучення грошових коштів слідчим суддею не надавався.

Єдиною підставою для накладення арешту на гроші зазначено, що вони відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, однак, які саме це критерії прокурором в клопотанні та слідчим суддею в оскаржуваній ухвалі не вказано.

Крім того, в ході обшуку ОСОБА_6 під відеозапис повідомляв, що є ФОПом та здійснює підприємницьку діяльність, від якої отримує дохід, також частина цих грошей отримана від продажу будинку, а частина повернута за розписками про надання боргу. На підтвердження вказаного в ході обшуку вилучено нотаріально посвідчені заяви, Витяг із договору купівлі-продажу нерухомого майна, де продавцем є ОСОБА_6 .

Враховуючи, що у розгляді клопотання про арешт майна представник власника майна участі не приймала, копія оскаржуваної ухвали отримана адвокатом лише 04.09.2023, остання просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді, думку представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а її апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна, а відповідно ч. 1 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна, а згідно ч. 2 вказаної статті арешт майна допускається з метою забезпечення, крім іншого: 1) збереження речових доказів.

Частиною третьою ст. 170 КПК регламентовано, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним ст. 98 цього Кодексу (матеріальні об`єкти та документи, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та інше).

Відповідно до п. 1-2, 5-6 ч. 2 ст. 173 КПК, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, зокрема повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

Розглянувши клопотання про арешт майна, слідчий суддя дійшов цілком обґрунтованого висновку, що арешт повинен бути накладений на майно з метою забезпечення збереження речових доказів, що в повній мірі відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, вимогам кримінального процесуального закону та належним чином вмотивовано, оскільки при вирішенні зазначеного вище питання дотримані вимоги ст. 170-173 КПК, з`ясовані і досліджені всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а саме наявність правової підстави для арешту цього майна, можливість використання арештованого майна як доказу у кримінальному провадженні тощо.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001254 від 21.11.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190 КК України.

Постановою слідчого слідчої групи Головного слідчого управління Національнлої поліції України ОСОБА_9 від 07 липня 2023 року вказане в клопотанні майно визнано в кримінальному провадженні № 0001254 від 21.11.2022 речовим доказом.

17.07.2023 прокурор третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна,тимчасово вилученого в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі: 42050 доларів США, які належать ОСОБА_6 , посилаючись на наявність підстав, передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року клопотання прокурора задоволено.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, оскільки дійсно на даний час існує реальна необхідність в забезпеченні збереження цього майна як речового доказу у вказаному вище кримінальному провадженні № 0001254 від 21.11.2022.

Аналізуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

Також колегія суддів, вирішуючи питання щодо законності і обґрунтованості арешту майна враховує і сталу судову практику ЄСПЛ щодо «відповідності втручання в право володіння майном принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції», згідно якої підлягають оцінці три головні критерії, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Таким чином, втручання держави у право володіння майном у даному конкретному випадку є законним і обґрунтованим, оскільки таке втручання здійснено на підставі чинного КПК, який є доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм, сумісних з принципами Конвенції.

Втручання у вказаному вище кримінальному провадженні є виправданим, так як воно здійснено з метою задоволення «суспільного інтересу» та за наявності об`єктивної необхідності в цьому у формі публічного, загального інтересу, який включає інтерес держави, громади, а також здійснено з дотриманням принципу «пропорційності» - «справедливої рівноваги (балансу)» між інтересами держави (суспільства, громади), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання, який передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. При цьому, оцінюючи пропорційність, колегія суддів виходить з того, що досягти легітимної мети за допомогою інших заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, ніж арешт майна, неможливо, застосовані слідчим суддею суду першої інстанції обмеження стосовно вказаного в ухвалі майна не є надмірними або ж такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, представниками власника майна не надано та колегією суддів не встановлено.

У сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на зазначене у клопотанні сторони обвинувачення майно, діяв у спосіб та в межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності.

Необхідно зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, правильності правової кваліфікації дій особи, на майно якої накладено арешт, переваги одних доказів над іншими тощо.

Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення ймовірною, вірогідною та достатньою певною мірою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Перевіривши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробила сторона обвинувачення чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про невідповідність арештованого майна критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України, то вони також, як вважає колегія суддів, є недоведеними та спростовуються викладеними вище обставинами, зазначене майно в повній мірі відповідає ознакам та визнане у встановленому законом порядку речовим доказом.

Інші доводи, на які посилаються в апеляційній скарзі представник власника майна також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вони не спростовують правильність висновків зазначених в ній, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях, тобто без врахування об`єктивних відомостей.

Таким чином, арешт на майно у даному кримінальному провадженні накладений за наявності для цього правових підстав та відповідає вимогам КПК, а матеріали судового провадження свідчать, що застосування зазначеного заходу забезпечення кримінального провадження є виправданим, пропорційним та необхідним, внаслідок чого рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02 серпня 2023 року, якою задоволено клопотання прокурора третього відділу управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю, Офісу Генерального прокурора, ОСОБА_8 про арешт майна та накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на грошові кошти в сумі: 42050 доларів США, які належать ОСОБА_6 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/803/2024 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/30017/23-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1