Справа № № 585/2932/21
Номер провадження 1-в/585/153/23
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

22 січня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Ромни клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк, -

В С Т А Н О В И В :

5 жовтня 2021 року до суду з клопотанням звернувся засуджений ОСОБА_7 який просить замінити незаконне довічне позбавлення волі позбавленням волі на п`ятнадцять років. В обґрунтування клопотання вказав, що вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2014 року справа № 592/11918/13-к, його особу було визнано винною у вчиненні злочину передбаченого п.1 ч.2 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2014 року вищезазначений вирок було залишено без змін. Касаційного перегляду кримінальної справи за його обвинуваченням - не було. Відтак, його обґрунтовані сумніви в законності і справедливості судових рішень першої і апеляційної інстанції залишилися не спростованими, а тому дані рішення від 11.02.2014 року і 19.06.2014 року апріорі не можуть мати статусу правової визначеності, навіть після набрання ними «законної» сили і направлення для виконання. Відбувати покарання його було направлено до Роменської виправної колонії (РВК) № 56, с. Перехрестівка Роменського району. Тобто вирішення питання передбаченого в п.13 ч.1 ст.537 КПК України згідно з п.2 ч.2 ст.539 КПК України, належність до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, а отже - Роменського міськрайонного суду Сумської області. В даному клопотанні ним піднімається питання про заміну призначеного йому покарання більш м`яким видом покарання та передбаченого ч.3 ст.74 КК України. Обґрунтування доцільності такої заміни наступні: -Відповідно до ч. 1 ст.3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Водночас згідно зі ст. 8 Основного Закону в Україні визнається і діє принцип верховенства права, норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Разом з цим, відповідно до ч.1 ст.55 Конституції України - права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до п.1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9 зазначається таке; частину першу ст.55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України (…) вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають інші ущемлення прав та свобод. Наразі в Україні склалась така ситуація коли довічне позбавлення волі, як вид покарання не відповідає самій суті кримінального покарання та визнаний - неконституційним, тобто таким, що не відповідає Конституції України. Як наслідок таким, що порушує права і свободи осіб засуджених до цього виду покарання. більше того, довічне позбавлення волі (далі ДПВ) порушує не просто права, а функціональні і основоположні права людини, закріплені в Конституції України і ст.3 Європейської Конвенції з прав людини, як наслідок є незаконним. Відповідно до сьомого абзацу п.4 Мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 вересня 2021 року №6-р (II)/2021 встановлено; водночас довічне позбавлення волі особи, без подальшої можливості її звільнення означає урівняння строку довічного ув`язнення з позбавленням волі до завершення природного життя людини а отже заперечує не тільки мету покарання а й саму сутність людської гідності, ставить під сумнів її абсолютний характер та становить порушення позитивного обов`язку держави захищати гідність людини, а отже не відповідає частині першій ст.3 ст. 23, ч.2 ст.28, ч.3 ст.63 Конституції України. Тобто, ДПВ в тому вигляді, що існує тепер є неконституційним, оскільки порушує низку конституційних положень, отже є незаконним. Відповідно до п.3 вищезазначеного рішення №6-р (ІІ)/2021 - рішення Конституційного Суду України є обов`язковим та таким, що не може бути оскаржено. Отже, це рішення набрало законної сили, має статус остаточного та правової визначеності, тобто має статус закону. Відповідно до ч.3 ст.74 КК України - призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону знижується до максимальної межі покарання встановленою санкцією нового закону. Його засуджено вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2014 року за п.1 ч.2 ст.115 КК України до незаконного виду покарання в світлі Рішення Конституційного Суду України від 16.09.2021 року №6-р (ІІ)/2021. Тобто санкція нового закону ( в аспекті рішення №6-р (ІІ)/2021) виглядає наступним чином: умисне вбивство, двох або більше осіб, карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або неконституційним видом покарання…Час невблаганно спливає, законодавчого врегулювання з ДПВ наразі нема, а його конституційні права і надалі порушуються тут і тепер. Та чи буде таке врегулювання на законодавчому рівні, питання риторичне, з огляду на практику врегулювання питання відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2019 року «Пєтухов проти України (№2). Отже, максимальна межа санкції нового закону становить п`ятнадцять років позбавлення волі і суд має поновити його в його правах і основоположних свободах тут і зараз, а не створювати перешкоди для їх реалізації делегуючи свій обов`язок в поновленні прав, що порушуються і надалі на законодавця.

В судовому засіданні ОСОБА_7 клопотання підтримав, просив замінити йому покарання на більш м`яке.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 клопотання засудженого підтримав, просив його задоволити.

Прокурор вважав, що клопотання не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 засуджений вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2014 року за п.1 ч.2 ст.115 КК України до довічного позбавлення волі (т.1 а.ос.с.16-21).

Згідно розпорядження вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2014 року щодо засудженого ОСОБА_8 набрав законної сили 19.06.2014 року (т.1 а.ос.с.28).

Відповідно до ухвали Апеляційного суду Сумської області від 19.06.2014 року вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 лютого 2014 року відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишено без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого та адвоката ОСОБА_9 без задоволення (т.1 а.ос.с.23-26).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.05.2017 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК України було відмовлено (т.2 а.ос.с. 44).

Як вбачається з ухвали Апеляційного суду Сумської області від 08.08.2017 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.05.2017 року якою засудженому ОСОБА_7 відмовлено у задоволенні клопотання про зарахування строку попереднього ув`язнення в порядку ч.5 ст.72 КК України, залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 без задоволення (т.3 а.ос.с. 50-51).

Як вбачається з ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2020 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , 1983 року про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким відмовлено в повному обсязі (т.4 а.ос.с.24-25).

Згідно ухвали Сумського апеляційного суду від 22.09.2020 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 21.04.2020 року якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну не відбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким залишено без змін а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 без задоволення (т.3 а.ос.с.159-160).

Відповідно до ухвали Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.06.2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну призначеного йому покарання більш м`яким, відмовлено (т.4 а.ос.с.58-59).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26.11.2021 року в задоволенні клопотання ОСОБА_7 , 1983 року про визнання покарання у виді довічного позбавлення волі таким, що порушує права гарантовані Конституцією України відмовлено (т.4 а.ос.с.143-144).

Як вбачається з ухвали Сумського апеляційного суду від 18.04.2022 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 03.06.2021 року відносно ОСОБА_7 залишено без змін а апеляційну скаргу з доповненням засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення (т.4 а.с.193-195).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18.02.2022 року заяву ОСОБА_7 про перегляд вироку Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.02.2014 року за нововиявленими обставинами залишено без задоволення (т.4 а.ос.с.248).

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Частиною 1 статті 74 КК України визначено, що звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно ч.4 ст. 74 КПК України призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону.

Відповідно до ч.1 ст.82 КК України невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Статтею 51 КК України передбачені види покарань, які застосовуються до осіб визнаних винними у вчиненні злочину, зокрема, позбавлення волі на певний строк та довічне позбавлення волі.

При розгляді клопотання засудженого суд виходить з вимог ч.1,4 ст.74 КК України на яку послався засуджений, та діючу ч.1 ст. 82 КК України.

За таких обставин суд вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком на 15 років немає.

Такий висновок склався у зв`язку з тим, що в матеріалах особової справи відсутні будь-які дані які характеризують особу засудженого ОСОБА_7 , з яких суд міг би зробити висновок про його сумлінну поведінку, ступінь виправлення та ставлення до праці.

Згідно ст. 6 КВК України, виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки; свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства; повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Критерієм сумлінної поведінки є неухильне дотримання всіх вимог режиму місця відбування покарання та виконання всіх покладених на засудженого обов`язків. Чесним ставленням до праці є постійна старанність у роботі, прагнення до кращого виконання дорученої роботи, підвищення кваліфікації, бережливе ставлення до матеріалів та обладнання. Висновок про виправлення засудженого має ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку за весь період відбування покарання.

Підстави для застосування статті 74 КК України, як вказує засуджений, взагалі відсутні, оскільки на час вчинення злочину і на час засудження ОСОБА_7 , до покарання у виді довічного позбавлення волі, санкція ч.2 ст.115 КК України визначала покарання у виді довічного позбавлення волі і з того часу змін в даній нормі, які б знижували межу відповідальності, не відбувалося.

За таких обставин, підстави для задоволення клопотання відсутні.

Керуючись КК України, ст. 539 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_7 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк відмовити.

Апеляція на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 - ми днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено о 8 годині 15 хвилин 26 січня 2024 року.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3