У Х В А Л А

Справа № 149/2243/23

Провадження №1-кп/149/152/23

04.10.2023 р. м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

заявника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000008 від 01.04.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,-

ВСТАНОВИВ :

17.07.2023 року до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження № 0000008 від 01.04.2015 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Клопотання мотивоване тим, органом досудового розслідування здійснювалося розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом внесення приблизно у 2012 році неправдивих відомостей до офіційних документів (довідки) посадовими особами Громадської сільської ради Літинського району Вінницької області. В ході проведених слідчих та розшукових дій особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлена, про підозру нікому не повідомлено. Оскільки з часу імовірного вчинення вказаного кримінального правопорушення закінчились строки давності притягнення до кримінальної відповідальності, про підозру нікому не повідомлено і особу не встановлено, прокурор звернулася з клопотанням про закриття кримінального провадження на підставі п.3-1 ч.1 ст.284 КПК України. В судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задоволити.

Заявник ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження заперечив. Крім того, 30.08.2023 року подав до суду клопотання про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, а також про об`єднання кримінальних проваджень, скасування постанов, скасування рішення Громадської сільської ради №163 від 20.03.2010 року. Прокурор проти визнання заявника ОСОБА_4 потерпілим заперечила, оскільки за період слідства він з відповідним клопотанням до слідчого не звертався, а при допиті як свідка 02.02.2016 року від надання пояснень відмовився, надавши виключно письмові докази, посилаючись на ст. 60 КПК України. Щодо решти клопотань заперичала, оскільки вони не підлягають вирішенню судом в межах вирішення питання про закриття кримінального провадження.

Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи і доводи заяленого клопотання ОСОБА_4 , дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону. Кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому КПК України.

Сторони кримінального провадження згідно зі ст. 22 КПК України мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Разом із тим, диспозитивність кримінального провадження (ст. 26 КПК України) передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України. Суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень згідно з КПК України.

У кримінальному провадженні потерпілим може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді. Потерпілим не може бути особа, якій моральна шкода завдана як представнику юридичної особи чи певної частини суспільства (ст. 55 КПК України).

Таким чином, процесуальний закон передбачає, що визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні, зокрема і судом, не є безумовним за наслідками подання нею заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Такий процесуальний статус можуть мати тільки особи, які відповідають вимогам, передбаченим ч. 1 ст. 55 КПК України.

Відповідно до п. 3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 02.07.2004 № 13 «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» суд повинен з`ясувати, чи всі особи, яким злочином заподіяно моральну, фізичну або майнову шкоду, визнані потерпілими. Якщо хтось із цих осіб не визнаний потерпілим на стадії дізнання і досудового слідства, за наявності відповідного клопотання суддя своєю постановою має визнати таку особу потерпілим. Вирішуючи питання про визнання особи потерпілим, суддя або суд має з`ясувати, яку конкретно шкоду заподіяно їй злочином (моральну, фізичну чи майнову), і зазначити це в постанові або ухвалі. Не можуть бути визнані потерпілими особи, які постраждали від злочину, вчиненого ними ж.

Як встановлено судом, 30.03.2015 року ОСОБА_4 звернувся до Прокуратури Літинського району із заявою, в якій вказав про підроблення довідки сільради (а.с. 6). На цій підставі 01.04.2015 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне провадження №0000008 за фактом внесення завідомо неправдивих відомостей до офіційних документів посадовими особами Громадської сільської ради, правова кваліфікація - ч. 1 ст. 366 КК України (а.с. 1). Того ж дня прокурором Літинського району матеріали кримінального провадження направлено до СВ Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області (а.с. 3), 01.04.2015 року надано вказівку слідчому (а.с. 8), 06.04.2015 слідчим СВ Літинського РВ УМВС України у Вінницькій області надано доручення оперативним працівникам допитати в якості свідка ОСОБА_4 (а.с. 14). 02.02.2016 було проведено допит свідка ОСОБА_4 (а.с. 90), в ході якого він, посилаючись на ст. 60 КПК України, від надання пояснень відмовився, надавши виключно письмові докази. Матеріали кримінального провадження не містять доказів звернення ОСОБА_4 до слідчого, прокурора із заявою про визнання його потерпілим у кримінальному провадження, рішення про відмову у визнанні потерпілим, оскарження рішень чи бездіяльності слідчого, прокурора з цього питання до слідчого судді у порядку, визначеному КПК України.

В судовому засіданні ОСОБА_4 підтвердив, що має процесуальний статус заявника. На запитання суду щодо заподіяної йому моральної, фізичної або майнової шкоди внаслідок кримінального правопорушення пояснив, що він був представником за дорученням осіб, які, як вважає ОСОБА_4 , підробили довідку, зокрема ОСОБА_5 , що спричинило негативні наслідки. Крім того вказав, що існує спір щодо земельної ділянки, яка включає пай його покійної дружини, що є предметом іншого кримінального провадження за ч. 1 ст. 197-1 КК України. Пояснив, що події, про які він зазначив у заяві, спричинили шкоду державним інтересам, а слідчі і органи прокуратури не виконують покладених на них завдань щодо їх захисту.

Разом з тим, належних і допустимих доказів заподіянння саме ОСОБА_6 кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 366 КК України, моральної, фізичної або майнової шкоди, які б могли бути перевірені і оцінені судом у сукупності з іншими матеріалами та його поясненнями, справа не містить. Крім того, суд враховує, що рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим є предметом самостійного судового оскарження особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою на стадії досудового розслідування згідно з приписами ст. 303 КПК України. З пояснень ОСОБА_4 , наданих у судовому засіданні, а також ураховуючи наявні у матеріалах справи копії ухвал слідчих суддів Літинського районного суду Вінницької області, Апеляційного суду Вінницької області, у яких предметом судового розгляду були скарги ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 обізнаний зі змістом і обсягом прав, передбачених ст. 60 КПК України як заявника, відмінностями між процесуальним статусом завника і потерпілого у кримінальному провадженні, а також більш широким обсягом повноважень потерпілого щодо участі у кримінальному провадженні, зокрема щодо оскарження рішень, дій чи бездільності слідчого, прокурора, а також обізнаний з порядком реалізації таких прав у процесальному порядку шляхом звернення до слідчого судді, суду. Однак у встановленому КПК України порядку питання щодо визнання його потерпілим ОСОБА_4 перед слідчим, прокурором, слідчим суддею не ініціював. Істотних порушень прав ОСОБА_4 (заявляти клопотання, подавати докази, знайомитися з матеріалами справи тощо), які б унеможливили ініціювання визнання його потерпілим на стадії досудового розслідування, судом не встановлено.

В цілому доводи ОСОБА_4 зводяться до того, що досудове розслідування проведено неефективно, кримінальне провадження за ч. 1 ст. 366 КПК України не є складним, а повідомлені ним порушення є очевидними для здійснення ефективного і швидкого досудового розслідування. При цьому на запитання суду щодо підстав відмови давати свідчення слідчому при допиті 02.02.2016 ОСОБА_4 підтвердив, що така позиція його була вільною, свідомою і добровільною, і він при цьому реалізовував права завника, передбачені ст. 60 КПК України. В подальшому ОСОБА_4 звертався зі скаргою до Прокуратури Вінницької області, за результатами якої слідство було доручено іншому слідчому підрозділу (лист від 17.06.2016 року 4/2/2-295-04, а.с. 155-156). Однак навіть після заміни органу досудового розслідування та процесуальних керівників у 2016 році і до часу ініціювання прокурором 17.07.2023 питання про закриття кримінального провадження, ОСОБА_4 не звертався до слідчого, зокрема і щодо визнання його потерпілим у кримінальному провадженні, скарг на бездіяльність слідчого з цього питання також не подавав.

Ретельно та всебічно перевіривши доводи заявника, забезпечивши йому можливість приймати участь у судовому розгляді за участю прокурора та подавати суду відповідні докази, наводити свої доводи і міркування з питань, що стосуються його прав та інтересів, зокрема права отримати інформацію про закінчення досудового розслідування, з урахуванням наданих і досліджених матеріалів, а також враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 366 КК України та відповідний об`єкт кримінального правопорушення (встановлений законодавством порядок підготовки, складання та видачі офіційних документів), суд не вбачає підстав для визнання ОСОБА_4 потерпілим у кримінальному провадженні, оскільки не встановлено обставин, передбачених ч. 1 ст. 55 КПК України. При вирішенні порушеного заявником клопотання суд також враховує, що предметом судового розгляду є питання щодо закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, у якому не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, а не розгляд кримінального провадження по суті пред`явленого обвинувачення.

Ураховуючи вказане, а також обсяг прав заявника, передбачений ст. 60 КПК та іншими нормами КПК України, суд не уповноважений розглядати решту клопотань ОСОБА_4 , порушених у його заяві від 30.08.2023 року, зокрема і через те, що вони виходять за межі предмету судового розгляду заявленого прокурором клопотання.

Заслухавши доводи прокурора, заявника щодо клопотання про закриття кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000008 від 01.04.2015, суд дійшов наступного висновку.

Згідно п. 3-1 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі. Учасники кримінального провадження мають право заявляти клопотання прокурору про закриття кримінального провадження за наявності передбачених цим пунктом підстав.

Відповідно до п. 1-1 ч. 2 ст. 284 та абз. 4 ч. 4 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті. Закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

У положенні п.3-1 ч.1 ст.284 КПК законодавцем встановлено імперативне правило, за яким суд приймає рішення про закриття кримінального провадження у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за умови, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Відомості про кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР 01.04.2015 року, його події імовірно мали місце у 2012 році (точної дати і часу органом досудового розслідування не встановлено). У кримінальному провадженні проводилися слідчі дії (допитувалися свідки, витребовувалися письмові докази), надавалися доручення оперативним підрозділам, прокурором надавалися вказівки та встановлювалися строки їх виконання. За результатами слідства не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, про підозру жодній особі не повідомлено.

Враховуючи те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, є нетяжким злочином згідно зі ст. 12 КК України, строк притягнення до кримінальної відповідальності за який відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України становить 5 років, а з моменту його імовірного вчинення вказаний строк сплив, особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, не встановлено, дане кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 1-1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора є обґрунтованим, підлягає задоволенню, а кримінальне провадження № 0000008 від 01.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, підлягає закриттю.

На підставі ст. 49 КК України, керуючись ст. 284 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання ОСОБА_4 від 30.08.2023 в частині визнання його потерпілим в кримінальному провадженні № 0000008 від 01.04.2015 р. - відмовити.

В решті вимог клопотання заявника ОСОБА_4 від 30.08.2023 - залишити без розгляду.

Клопотання прокурора Хмільницької окружної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

Кримінальне провадження № 0000008 від 01.04.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, закрити на підставі п.3-1 ч.1, п.1-1 ч.2 ст.284 КПК України у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала суду може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Повний тест ухвали оголошено 05.10.2023 о 09:10 год.

Суддя ОСОБА_1