УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2023 року слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши матеріали скарги адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання з вимогою визнати незаконним затримання уповноваженими особами УСБУ в Сумській області громадянки України ОСОБА_3 з 10.01.2020 року по 11.01.2020 року.

В обґрунтування скарги зазначено, що у провадженні СУ ГУ УСБУ в м. Києві та Київській області знаходиться кримінальне провадження №0000004, внесене до ЄРДР 10.01.2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 305 КК України.

Так, 10.01.2020 року гр. ОСОБА_3 прибула з Нідерландів, м. Амстердам авіарейсом авіакомпанії «МАУ» «102, сполученням Амстердам-Бориспіль. О 17-45 год. розпочато здійснення митного контролю, під час якого до службового кабінету митниці увірвалися слідчий СВ УСБУ в Сумській області ОСОБА_4 та інші співробітники СБУ. Слідчим ОСОБА_4 одразу було забрано мобільний телефон ОСОБА_3 та заборонено ОСОБА_3 зв`язуватися з захисником. Слідчий наказав останній підкорятись його вказівкам та залишатися поряд з уповноваженими особами УСБУ доки не закінчуються всі необхідні процесуальні дії.

Після закінчення митного огляду в службовому кабінеті Київської митниці Держмитслужби слідчий ОСОБА_4 з іншими співробітниками УСБУ примусово доставили громадянку ОСОБА_3 з аеропорту Бориспіль до клініки МедГарант, розташованої в м. Київ, Харківське шосе, 121 для проведення особистого огляду на службовому автомобілі УСБУ.

Після закінчення особистого огляду слідчий ОСОБА_4 з іншими співробітниками на службовому автомобілі УСБУ примусово доставив ОСОБА_3 для медичного огляду у Київську міську наркологічну клінічну лікарню «Соціотерапія» для відібрання біологічних зразків сечі.

Після проведення медичного огляду слідчий ОСОБА_4 з іншими співробітниками на службовому автомобілі УСБУ примусово доставив гр. ОСОБА_3 назад до МА Бориспіль для проведення слідчої дії, а саме огляду службового приміщення митниці №1.1.40.

Під час даного огляду слідчим ОСОБА_4 проведено особистий обшук гр. ОСОБА_3 та вилучені її особисті речі такі як телефони, планшет, куртка, грошові кошти та два паспорти громадянина України для виїзду за кордон.

Після завершення огляду слідчий ОСОБА_4 з іншими співробітниками на службовому автомобілі УСБУ примусово доставив гр. ОСОБА_3 до міста Суми, а згодом вже на своєму особистому автомобілі підвіз до її будинку.

Таким чином, починаючи з 17 год. 45 хв. 10.01.2020 року по близько 07 год. 11.01.2020 року через підкорення наказам слідчого УСБУ гр. ОСОБА_3 була змушена залишатися поряд з уповноваженими особами УСБУ в Сумській області, що відповідно до вимог ст. 209 КПК України свідчить про фактичне затримання уповноваженою службовою особою в не установлений законом порядок.

Дослідивши подану скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ч. 4 ст.208, п. 6 ч. 3 ст.42 КПК України підозрюваний має право вимагати перевірки обґрунтованості його затримання.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Положеннями ст. 208 КПК України передбачено, що уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду, затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України. Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом. Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого. Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим. Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому, а також надсилається прокурору.

Відповідно до частин 2-5 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. При цьому слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи. Водночас якщо до доставлення такої особи до слідчого судді прокурор, слідчий звернеться з клопотанням про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний забезпечити проведення у найкоротший строк розгляду цього клопотання. Незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Отже, ст. 206 КПК України надає слідчому судді специфічні повноваження щодо перевірки наявності підстав позбавлення особи свободи (зокрема наявності судового рішення та ін.) та звільнення такої особи, якщо за результатами такої перевірки відповідних підстав не буде встановлено, або забезпечення проведення у найкоротший строк розгляду клопотання прокурора, слідчого про застосування запобіжного заходу.

Положення ст. 206 КПК мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках.

При цьому вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому ст. 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті. Аналіз наведених норм свідчить, що слідчий суддя повинен перевірити законність фактичних підстав затримання. Крім того, за приписами ст. 206 КПК України, слідчий суддя може прийняти рішення лише про звільнення особи у разі його незаконного затримання.

Таку правову позицію викладено Касаційним кримінальним судом Верховного Суду у постанові від 27 травня 2019 року справа №766/22242/17.

Тобто відповідно до проаналізованого вище кримінального процесуального законодавства, законність затримання особи окремому оскарженню, поза межами розгляду питання про застосування запобіжного заходу, не підлягає.

Слідчим суддею встановлено, що згідно матеріалів скарги, слідчим управлінням ГУ СБУ у м. Києві та Київській області розслідується кримінальне провадження за №0000004 від 10.01.2020 року, внесеному за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 305 КК України та ч.2 ст. 309 КК України громадянкою України ОСОБА_3 .

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на незаконне затримання яке мало місце у січні 2020 року та тривало з 17 год. 35 хв. 10.01.2020 року по 07 год. 00 хв. 11.01.2020 року, тобто фактично через три роки після ймовірного порушення прав підзахисної.

Крім того, представник посилається на те, що згідно з Рішенням ЄСПЛ у справі Spesyvtsev v.Ukraine , до якої була приєднана справа Kryvosheyeva v. Ukraine, вже встановлено період незаконного затримання ОСОБА_3 між 17.35 год. 10.01.2020 року по 7.00 год. 11.01.2020 року, та встановлено відшкодування моральної шкоди у розмірі 1800 євро та 250 євро на покриття витрат по справі.

Отже, станом на дату звернення до суду зі скаргою, гр. ОСОБА_3 не затримана та не позбавлена свободи, а тому слідчий суддя позбавлений можливості забезпечити процесуальний механізм звільнення особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, тому у цьому випадку не підлягає застосуванню ст. 206 ЦПК України.

Положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4ст. 304 КПК України слідчий суддя відмовляє у відкритті провадження за скаргою у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора, що не підлягає оскарженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,8,29,55 Конституції України, ч.3 ст. 26, ст. ст. 206-213, ч. 4 ст.304, ст.ст. 309, 615 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за скаргою адвоката ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3 на незаконне затримання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її отримання.

Слідчий суддя ОСОБА_1