Роздільнянський районний суд Одеської області
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/278/23

Номер провадження: 1-кп/511/110/23

27 грудня 2023 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого та цивільного відповідача ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого та цивільного відповідача адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої та цивільного позивача ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна кримінальне провадження за №0000574 від 10.12.2022 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Роздільна Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, працюючого електриком ТОВ «Біоіл Універсал Україна», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , діючи в порушення вимог законодавства, вчинив кримінальне правопорушення, направлене проти безпеки руху, що призвело до спричинення потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження, за наступних обставин.

Так, 10.12.2022 о 17.41 годині, водій ОСОБА_4 грубо порушив вимоги пунктів: 1.5.; 1.7.; 2.3. б); 4.16 а); 18.1. «Правил дорожнього руху», введені в дію з 01.01.2002 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, що зобов`язують водія:

п. 1.5. «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

п. 1.7. «Водії, пішоходи та пасажири зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як діти, люди похилого віку та особи з явними ознаками інвалідності»;

п. 2.3. «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) «Бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

п. 4.16. «Пішохід має право:

а) на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора»;

п. 18.1. «Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека».

Порушення виразились у тому, що 10.12.2022 о 17.41 годин, ОСОБА_4 , будучи особою, яка у встановленому законодавством порядку у 2018 році набула права керування транспортними засобами, а 26.11.2019 року отримала посвідчення водія НОМЕР_1 з категорією «В», керуючи власним технічно справним автомобілем «ОРЕL ZAFIRA», номерний знак НОМЕР_2 , здійснював рух в темний час доби по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю вулиці Європейська в місті Роздільна Одеської області, де організований двосторонній рух і проїзна частина має по одній смузі для руху у протилежних напрямках, що позначені дорожньою розміткою 1.5. (розділяє транспортні потоки протилежних напрямків на дорогах, які мають дві смуги руху в обох напрямках і де дозволено виїжджати на смугу зустрічного руху), з боку вулиці 1-го Травня у бік села Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, у смузі свого напрямку руху, зі швидкістю близько 20-30 км/год., з увімкненим ближнім світлом головних фар.

Наближаючись до нерегульованого перехрестя з вулицею Молодіжна та організованих на ньому нерегульованих пішохідних переходів, позначених дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід», і горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», водій ОСОБА_4 , як місцевий мешканець, добре знав, що ця ділянка проїзної частини потребувала від водіїв особливої уваги, про що їх інформували відповідні дорожні знаки і розмітка, до того ж, перехрестя у той вечір не освітлювалось вуличним ліхтарним освітленням і видимість проїзної частини була частково обмежена, через темний час доби та складні погодні умови у вигляді туману.

Проте, при наближення до цього перехрестя, ОСОБА_4 вкрай уважним не був, постійно за дорожньою обстановкою та її зміною не стежив, відволікся від керування транспортним засобом і своїми діями свідомо створив небезпеку для життя і здоров`я інших учасників дорожнього руху, чим виявив злочинну самовпевненість, тобто передбачав настання суспільно-небезпечних наслідків але легковажно розраховував на їх відвернення.

У той самий час, по парному боку вулиці Європейська, 14, в районі цього перехрестя, до проїзної частини підійшла пішохід похилого віку ОСОБА_6 , яка мала намір перетнути дорогу по нерегульованому пішохідному переходу на непарний бік.

ОСОБА_6 страждає на артрит і артроз, у зв`язку з чим є інвалідом ІІІ групи, пересувається повільно, тому перед виходом на проїзну частину вона переконалась, що транспортні засоби, які рухались по вулиці Європейська, знаходяться на значній від переходу відстані, а для своєї ще більшої безпеки, повернула увімкнений ліхтарик, який вона тримала в руці, у бік автомобіля під керуванням ОСОБА_4 , оскільки в темний час доби і в умовах недостатньої видимості, на неосвітленій ділянці, хотіла таким чином позначити себе для своєчасного виявлення її іншими учасниками дорожнього руху.

Тільки після цього ОСОБА_6 вступила на проїзну частину і по нерегульованому переходу почала перетинати вулицю Європейська, рухаючись у темпі повільного кроку.

Отримуючи об`єктивні ознаки зміни дорожньої обстановки, що виразились у появі попереду, на лівій межі проїзної частини, в зоні нерегульованого пішохідного переходу, небезпеки для руху, у вигляді пішохода ОСОБА_6 , яка світлом ліхтаря сигналізувала водіям про свою присутність на дорозі і, маючи перевагу у русі, перетинала проїзну частину по нерегульованому пішохідному переходу, ОСОБА_4 вкрай уважним не був, заходів, що виключають виникнення і розвиток аварійної ситуації, не вжив, при відсутності будь-яких перешкод технічного або іншого характеру, своєчасно не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена небезпека.

Як наслідок, через неуважність, і грубе нехтування вимогами Правил дорожнього руху, водій ОСОБА_4 позбавив себе можливості своєчасно зреагувати на небезпечну зміну дорожньої обстановки і допустив наїзд, з гальмуванням, передньою частиною керованого автомобіля на пішохода ОСОБА_6 , у смузі свого напрямку руху, під час якого відбулося закидання тіла пішохода на капот, з наступним відкиданням і падінням потерпілої на дорожнє покриття.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинені тілесні ушкодження, а саме: закритий внутрішньо-суглобовий перелом бічного (зовнішнього) виростка правої великогомілкової кістки.

Дані тілесні ушкодження не є небезпечними для життя, обумовили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день, і відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Отже, водій ОСОБА_4 , шляхом належного виконання вимог пунктів: 1.5.; 1.7.; 2.3. б); 4.16 а); 18.1. «Правил дорожнього руху», гарантовано мав технічну можливість запобігти ДТП і його фактичні дії знаходяться у причинному зв`язку з настанням події цієї пригоди, а також настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесного ушкодження середньої тяжкості потерпілій ОСОБА_6 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України, за кваліфікуючими ознаками: порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Будучи допитаним в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні вказаного злочину визнав повністю та суду пояснив, що, він, керуючи автомобілем марки «ОРЕL ZAFIRA», номерний знак НОМЕР_2 , в темний час доби по асфальтованому, мокрому дорожньому покриттю вулиці Європейська в місті Роздільна Одеської області не помітив потерпілу ОСОБА_6 та здійснив на неї наїзд. При цьому, обвинувачений не оспорював часу та місця пригоди, характеру та локалізації пошкодження транспортного засобу, тяжкості та механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень. Також, обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що не в змозі буде виконати покарання у виді штрафу у зв`язку з незадовільним матеріальним становищем.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що до дня вчинення кримінального правопорушення відносно неї, обвинуваченого ОСОБА_4 не знала. 10.12.2022 року вона йшла з вечірньої служби по вул.Європейська в м. Роздільна Одеської області, підійшла до пішохідного переходу, подивилась в обидві сторони, був туман, бачила, що автомобілі далеко від неї. Увімкнула ліхтарик, щоб її було видно на пішохідному переході. На пішохідному переході посередині дороги вона відчула удар, ймовірно, капотом автомобіля, від якого впала на дорогу, свідомість не втрачала. Одразу до неї підбігла дівчинка, яка йшла по вулиці та викликала швидку медичну допомогу. Водій сказав, що треба викликати поліцію. Обличчя водія потерпіла не бачила, марку автомобіля не запам`ятала, оскільки було темно та був туман. Обвинувачений передав частками через дружину їй 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Дружина обвинуваченого приходила та відвідувала потерпілу у лікарні. Сам обвинувачений до лікарні не приходив. Просила суд застосувати до обвинуваченого покарання на розсуд суду та задовольнити уточнений цивільний позов про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 195118,87 грн. та стягнення з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншурансгруп» моральної шкоди в розмірі 4881,12 грн. та матеріальної шкоди в розмірі 97622,45 грн.

Окрім визнання обвинуваченим своєї вини, його вина в інкримінованому злочині підтверджується документами, долученими до матеріалів кримінального провадження, дослідженими у судовому засіданні, в яких викладені чи посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження, а саме:

-витягом з ЄРДР за №0000574 від 10.12.2022 року, де зазначено, що 10.12.2022 року до Роздільнянського РВП ГКНП в Одеській області надійшло повідомлення про те, що 10.12.2022 року приблизно о 17:42 год. на перехресті вулиці Європейській та вулиці Молодіжна, за адресою: Одеська область, Роздільнянський район, м. Роздільна, водій автомобіля марки «ОРЕL ZAFIRA», синього кольору, номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_4 , 1982 р.н., рухаючись по вул. Європейські в бік с. Нові Чобручі Роздільнянського району Одеської області, порушивши Правила дорожнього руху України, на нерегульованому пішохідному переході, здійснив наїзд на громадянку ОСОБА_6 , 1954 р.н., в результаті чого остання доставлена до Роздільнянської ЦРЛ, з діагнозом: закритий внутрішньо суглобний перелом зовнішнього виростку правої гомілки. (а.с.133)

-постановою слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 від 03.01.2023 року про призначення судово медичної експертизи по кримінальному провадженню № 0000574 від 10.12.2022 року, до проведення якої залучено експерта Північного міжрайонного відділення №3 (м. Роздільна) КУ «Одеське обласне бюро судово медичної експертизи». (а.с.134)

-висновком експерта Північного міжрайонного відділення №3 (м. Роздільна) ОСОБА_8 від 25.01.2023 року №4, з якого вбачається, що у ОСОБА_6 були виявлені наступні ушкодження: закритий внутрішньо суглобовий перелом бічного (зовнішнього) виростка правої великогомілкової кістки. Дане ушкодження можливо спричинене, у час та обставини, вказані у постанові слідчого, в результаті дії тупим предметом. Не виключається, що в якості такого предмету, зокрема, могла бути виступаюча поверхня автомобіля, що рухався, або дорожня поверхня, при падіння на неї. Виявлене у ОСОБА_6 ушкодження не є небезпечним для життя, спричиняє тривалий розгляд здоров`я (строком більш як 21 день) і за вказаною кваліфікаційною ознакою відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. (п.2.2.2 п. 4.6 «Правил судово медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»,1995р.) (а.с.135-136)

-постановою слідчого СВ Роздільнянського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 про визнання та приєднання до кримінального провадження речових доказів від 12.12.2022 року; (а.с.142)

-ухвалою слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року (справа №511/2625/22) (а.с.143-144)

-копією посвідчення водія серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ТСЦ 5146 03.12.2021 року, з отриманими категоріями: В (26.11.2019 року); (а.с.140)

-результатом приладу «Алкотест 6820» від 10.12.2022 року, з якого вбачається, що обвинуваченого ОСОБА_4 результат тесту негативний 0,00%, (а.с.141)

-висновком судової автотехнічної експертизи технічного стану легкового автомобіля «ОРЕL ZAFIRA» 1.8, номерний знак НОМЕР_2 , складеним судовим експертом Одеського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_9 №22-6586 від 16.01.2023 року, з якого вбачається, що рульове керування, гальмівна система, ходова частини та система головного протитуманного освітлення легкового автомобіля, безпосередньо перед датою дорожньо транспортної пригоди знаходились в працездатному стані.

-висновком автотехнічної експертизи обставин наїзду автомобіля «ОРЕL ZAFIRA» на пішохода, складеного судовим експертом Одеського науково дослідного інституту судових експертиз ОСОБА_10 №23-193 від 20.01.2023 року, з якого вбачається, що дії водія автомобіля «ОРЕL ZAFIRA» регламентувались вимогами пункту 18.1 Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. В такому разі виконання водієм вимог п.18.1 ПДР України, водій мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода. Дії водія автомобіля «ОРЕL ZAFIRA», які не відповідали вимогам пункту 18.1 ПДР України, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку з ДТП.

Вищенаведені докази в сукупності доводять порушення обвинуваченим ОСОБА_4 вимог Правил дорожнього руху України, що з технічної точки зору, знаходилися в прямому причинно наслідковому зв`язку із виникненням дорожньо транспортної пригоди та настанням суспільно - небезпечних тяжких наслідків у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

У суду немає підстав для визнання недопустимими вищезазначених доказів, наданих стороною обвинувачення, оскільки їх збір та фіксація відповідають нормам КПК України, всі наявні докази узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи та є такими, що повністю доводять вину обвинуваченого в скоєнні вказаного злочину.

Таким чином суд, оцінивши кожний із доказів, наданих стороною обвинувачення з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність з точки зору достатності та взаємозв`язку для ухвалення обвинувального вироку, дотримуючись загальних засад кримінального судочинства, а саме: верховенства права, законності, рівності перед законом і судом, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, змагальності сторін, створивши необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, приходить до висновку, що під час судового розгляду стороною обвинувачення доведено поза розумним сумнівом вчинення ОСОБА_4 у інкримінований період вище зазначеного злочину, а його дії правильно кваліфіковані за ст.286 ч.1 КК України, оскільки останній дійсно вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з п. 20 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в постанові №14 від 23 грудня 2005 року "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання та особу винного.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності зі ст.65-67 КК України, суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відносяться до категорії нетяжкого злочину та особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має міцні соціальні зв`язки: одружений, має постійне місце роботи, реєстрації та проживання, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, за місцем постійної реєстрації та роботи характеризується позитивно, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.

Окрім того, судом враховується, що обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження свою вину визнав повністю, має стабільне джерело доходу та повністю утримує свою сім`ю, частково компенсував потерпілій моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 покарання у вигляді обмеження волі з призначенням додаткового покарання, звільнивши обвинуваченого від відбування основного покарання з іспитовим строком, скасувати арешт, накладений на автомобіль та вважати повернутим зазначений автомобіль власнику, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави витрати за проведення експертних досліджень.

Також в матеріалах кримінального провадження наявна досудова доповідь органу пробації від 18.04.2023 року, відповідно до якої орган пробації не вважає рівень небезпеки обвинуваченого для суспільства загрозливим, та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливо та не становить небезпеки для суспільства. (а.с.95-102)

Наведена сукупність пом`якшувальних обставин та відсутність у справі обтяжуючих обставин, вчинення злочину не умисно, з необережності, навіть за умови заподіяння потерпілому середньої тяжкості тілесних ушкоджень, та приймаючи до уваги думку прокурора та інших учасників процесу, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав в повному обсязі, частково надав потерпілій грошову допомогу, суд приходить до висновку що обвинуваченому ОСОБА_4 належить призначити покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді обмеження волі з застосуванням додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на певний строк, яке в санкції ч.1 ст.286 КК України є обов`язковим, із звільненням його від відбування основного покарання у виді обмеження волі з іспитовим строком на підставі ст.75 КК України та покладенням обов`язків відповідно до ст.76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Крім того, потерпілою та цивільним позивачем ОСОБА_11 пред`явлено цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп».

20.02.2023 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення від 15.02.2023 року.

Позовна заява потерпілої ОСОБА_6 мотивована тим, що необережними діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження. На момент пригоди, керований обвинуваченим ОСОБА_4 автомобіль, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був застрахований Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп». Розмір спричиненої потерпілій матеріальної шкоди становить 62622,45 грн., моральної 200000,00 грн. Отримання тілесних ушкоджень в результаті дорожньо транспортної пригоди з вини водія ОСОБА_4 призвело до фізичної шкоди потерпілої ОСОБА_6 , потреби в подальшій реабілітації, до психічного стресу, душевного та фізичного болю, який вона досі продовжує відчувати, а також до моральних страждань, що порушили умови її повсякденного життя, позбавили потерпілу можливості самостійно пересуватись, погіршились стосунки з оточуючими. Після отриманих ушкоджень в ДТП з вини обвинуваченого, стан здоров`я потерпілої погіршився, загострились її хронічні хвороби, що потягло для неї позбавлення певних елементів благополуччя та самообслуговування, а також до психічних страждань і суттєвих негативних змін в житті потерпілому.

У зв`язку з викладеним, потерпіла цивільний позивач ОСОБА_6 просить суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна іншуранс груп» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 62622,45 грн. та моральну шкоду в розмірі 3131,12 грн. Стягнути з обвинуваченого цивільного відповідача ОСОБА_4 на її користь моральну шкоду в розмірі 196868,87 грн.

05.06.2023 року на адресу суду від захисника обвинуваченого (цивільного відповідача) адвоката ОСОБА_5 надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_6 від 15.02.2023 року. З відзиву вбачається, що позовна заява не містить відомостей щодо відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 моральної шкоди. завданої потерпілій своїми необережним діями, протягом з 11.12.2022 року по 26.01.2023 року, в сумі 20 000,00 грн., підтвердженням чого є відповідна розписка та платіжні квитанції. У зв`язку з викладеним, обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 частково визнали позовні вимог потерпілої ОСОБА_6 та просили суд частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди, з врахуванням сплачених 20000,00 грн.

03.05.2023 року на адресу суду від представника АТ Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвоката ОСОБА_12 надійшов відзив на позовну заяву потерпілої від 15.02.2023 року. Вказаний відзив мотивований тим, що позовні вимоги потерпілої страхова компанія не визнає в повному обсязі. Станом на дату надання відповідного відзиву, ОСОБА_4 до адміністративної або кримінальної відповідальності не притягнутий, а отже у страховика відсутні підстави на виплату суми страхового відшкодування, оскільки страховий випадок не настав. Вимоги позивача свідчать, що вона не подавала Страховику заяву про страхове відшкодування, що у свою чергу унеможливлює прийняття Страховиком рішення щодо виплати або відмову у виплаті страхового відшкодування. Обґрунтованими витратами є ті витрати, які мають причино наслідковий зв`язок між завданими ушкодженнями особі внаслідок ДТП та безпосередньо впливають на відновлення/покращення стану здоров`я такої особи та підтверджуються призначенням лікарів, програмою реабілітації, відповідною медичною документацією, яка підтверджує витрати. Витрати на лікування згідно із розрахунком страхового відшкодування за полісами ЦВ від 24.04.2023 року становить 35531,93 грн. Сума моральної шкоди становить 1776,60 грн. На підставі викладеного, представник страховика просить суд відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_6 в частин заявлених вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

06.11.2023 року на адресу суду надійшла зава ОСОБА_6 про уточнення (збільшення) позовних вимог від 01.11.2023 року. Вказана заява мотивована тим, що наслідки події, що сталась, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на лікування, проведення правових заходів), обумовили необхідність залучення значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, дотепер вимагають компенсаторних можливостей задля їх подолання. Підставами збільшення суми позовних вимог є необхідність понесення в подальшому витрат на видалення металоконструкцій, вартість яких складає 30000,00 грн. Крім цього, відповідно до консультативного висновку від 26.05.2023 року, потерпілій ОСОБА_6 було введено в правий колінний суглоб гіалуронову кислоту в якості післяопераційної реабілітації. Вартість зазначених ліків склало 5000,00 грн.

На підставі викладеного, потерпіла ОСОБА_6 просить суд стягнути з ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на її користь матеріальну шкоду в розмірі 97622,45 грн. (збільшено на 35000,00 грн.) та моральну шкоду в розмірі 4881,12 грн. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 195118,87 грн.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 29.11.2023 року прийнято до розгляду уточнений цивільний позов зі збільшеними позовними вимогами потерпілої ОСОБА_6 , поданий в порядку ст.. 128 КПК України до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та обвинуваченого ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої злочином.

07.12.2023 року на адресу суду від представника АТ Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» - адвоката ОСОБА_12 надійшли заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог від 01.11.2023 року. Вказані заперечення мотивовані тим, що не всі витрати, що були зроблені під час лікування будуть входити у суму страхового відшкодування, оскільки є такими, що не мають прямого причино наслідкового зв`язку щодо лікування потерпілої внаслідок ДТП. Витрати на лікування, згідно із розрахунком страхового відшкодування за полісами ЦВ від 24.04.2023 року склав 40531,93 грн. Проте позивачем не доводиться причино наслідковий зв`язок щодо заявленого розміру завданої матеріальної шкоди у сумі 97622,45 грн. Розмір моральної шкоди, за відповідним розрахунком становить 2026,60 грн. У зв`язку з викладеним, представник страховика просить суд відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_6 , в частин заявлених вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Цивільний позивач потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні цивільний позов зі збільшеними позовними вимогами підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просили суд частково задовольнити позовну заяву ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 моральної шкоди - на суму 50 000 грн. з врахуванням сплачених 20 000 грн., тобто додатково до сплачених добровільно коштів стягнути з ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди ще 30 000 грн.

Представник Акціонерного товариства «Українська страхова компанія» Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не прибув, в запереченнях на заяву про збільшення позовних вимог від 01.11.2023 року зазначив про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимоги ОСОБА_6 в частин заявлених вимог до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», не заперечує проти розгляду справи за його відсутності.

Вирішуючи питання щодо заявлених потерпілою ОСОБА_6 позовних вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд приходить до наступного.

Відповідно з ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову.

Згідно до ч. 1 ст. 129 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на її відшкодування.

Збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Шкода завдана неправомірними діями майну фізичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом № 1961-IV порядку.

У відзиві на позовну заяву представник страхової зазначив про те, що на даний час у них відсутній обов`язок щодо виплати страхового відшкодування, оскільки відповідно до ст.. 6 Закону, обов`язковою умовою для виплати страхового відшкодування є наявність вини страхувальника, тобто ОСОБА_4 у вчиненні ДТП.

Однак, суд зазначає, що доводи представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що на момент пред`явлення позовних вимог страхова компанія не набула обов`язку щодо сплати страхового відшкодування на увагу не заслуговують, оскільки Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 11.12.2019 у справі N 465/4287/15 (провадження N 14-406цс19). Також, згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року (справа N 465/4621/16-к, провадження N 13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до МТСБУ про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК, попереднє звернення потерпілого до цього страхового бюро із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону N 1961-IV, не є обов`язковим.

З урахуванням наведеного доводи представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що потерпіла повинна була подати заяву про виплату страхового відшкодування безпосередньо до страховика, а отже порушення цієї процедури позбавило цивільного відповідача можливості досудового урегулювання спору, є безпідставними.

Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Верховний Суд України 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Аналогічна висновки зроблені Верховним Судом у постановах: від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18); від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18); від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18); від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

В Постанові Верховного суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21, зазначено про те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до постанови Верховного суду від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає, що вина водія ОСОБА_4 у вчиненому кримінальному правопорушенні не має правового значення для вирішення справи щодо виплати страхового відшкодування та відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно до ст. 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На підставі ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Згідно вимог п.п. 24.1, 24.2, 24.3 ст.24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я,медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілі особи мають право на відшкодування їм заробітку (доходу), втрачених внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також на відшкодування додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо (частина перша статті 1195 ЦК України).

З позовної заяви ОСОБА_6 вбачається, що остання просить суд стягнути витрати, пов`язані з послугами перевезення (рахунок на оплату по замовлення №443 від 14.12.2022 року на суму 1500,00 грн.). Вказані витрати включені до розрахунку страхового відшкодування за полісами ЦВ, складеного страховиком, а отже не заперечується ним та підлягають стягненню.

Щодо розписок, які долучені до позовної заяви ОСОБА_13 про здійснення ОСОБА_14 транспортних послуг з 12.01 по 20.01 в м. Одесі гр. ОСОБА_13 на суму 4500,00 грн. від 25.01.2023 року та розписки від 12.12.2022 року про здійснення транспортних послуг ОСОБА_6 10-11 грудня по Одеській області (Одеса Роздільна Одеса) на суму 2000,00 грн., суд не приймає їх до уваги, оскільки доказів сплати відповідних грошових коштів за послуги транспортування до матеріалів справи не долучено. Матеріали справи також не містять даних щодо транспортного засобу, який здійснював перевезення, відстані до відповідних лікарень, доказів їх відвідування потерпілою у зазначені дні.

З розрахунку страхового відшкодування за полісами ЦВ від 24.04.2023 року №12 вбачається, що страховиком не приймається до уваги витрати на придбання пелюшок, підгузків на суму 64,00 грн. (фіскальний чек № від 11.12.2022 року), пелюшок та підгузків на суму 192,50 грн. (фіскальний чек №113547 від 13.12.2022 року), пелюшки на суму 118,00 грн. (товарний чек №028/122632 від 19.12.2022 року), загальна сума 374,50 грн.

На думку суду, зазначені твердження страховика про те, що витрати на придбання гігієнічних пелюшок та підгузок, у контексті витрат на здійснення лікування, не відносяться до витрат, які повинні відшкодовуватись суд відхиляє, оскільки до позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №477/874/19 від 29 червня 2022 року), витрати на придбання для потерпілого засобів гігієни, пелюшок, мийних засобів входять до витрат на лікування, на відшкодування яких потерпілий має право.

Суд погоджується з доводами представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про те, що до суми страхового відшкодування за полісами ЦВ відноситься комплект фіксаторів для накістного остеосинтезі проксимального відділу великогомілкової кістки на загальну суму 29000,00 грн., (рахунок на оплату №2481 від 12.12.2022 року, квитанція про сплату від 14.12.2022 року), оскільки як вбачається з висновку лікаря судово медичної експертизи Північного міжрайонного відділення №3 (м. Роздільна) ОСОБА_15 від 25.01.2023 року №4, потерпілій ОСОБА_6 12.12.2022 року була проведена операція: накістковий метало остеосинтез зовнішнього виростка великогомілкової кістки.

Судом встановлено, що зазначену травму потерпіла ОСОБА_6 отримала внаслідок ДТП, а отже сума відшкодування витрат на купівлю вищевказаних фіксаторів підлягає стягненню зі страховика.

Суд також погоджується з доводами представника Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про можливість стягнення страхового відшкодування за полісами ЦВ за наступними платіжними документами: квитанція №113443 від 12.12.2022 року на суму 2514,00 грн., товарний чек №028/121894 від 16.12.2022 року на суму 31,50 грн., товарний чек №028/122216 від 18.12.2022 року на суму 94,00 грн., товарний чек № від 23.01.2023 року на суму 82,50 грн., товарний чек №028/126719 від 15.01.2023 року на суму 226,80 грн., товарний чек № від 07.01.2023 року на суму 389,40 грн., товарний чек № від 24.12.2022 року на суму 53,40 грн., товарний чек № від 23.12.2022 року на суму 510,70 грн., товарний чек № від 24.12.2022 року на суму 101,80 грн., товарний чек № від 17.12.2022 року на суму 47,00 грн., товарний чек № від 06.01.2023 року на суму 106,80 грн., товарний чек № від 24.12.2022 року на суму 34,00 грн., товарний чек № від 24.12.2022 року на суму 156,40 грн., товарний чек № від 23.12.2022 року на суму 30,00 грн., товарний чек № від 07.01.2023 року на суму 143,85 грн., товарний чек №0016067 від 11.12.2022 року на суму 601,44 грн. на загальну суму 5123,59 грн.

Суд вважає необхідним прийняти до уваги квитанцію №113407 від 11.12.2022 року на суму 100 грн. про придбання лікарського засобу «Деспан», оскільки як вбачається з матеріалів справи, потерпілій ОСОБА_6 12.12.2022 року було здійснено операційне втручання, а показання зазначеного лікарського засобу передбачають симптоматичне лікування гострого болю середньої та високої інтенсивності. Отже, оскільки вказаний препарат було придбано перед оперативним втручання (11.12.2022 року), для необхідності знеболювання потерпілої, тобто він безпосередньо пов`язаний із витратами на лікування, у зв`язку з отриманими внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що квитанція № від 22.11.2022 року на суму 245,00 грн. та квитанція № від 19.11.2022 року на суму 400,00 грн. не приймаються судом до уваги, оскільки придбання зазначених медичних препаратів відбулось задовго до вчиненої ДТП (10.12.2022 року)

З заяви про збільшення позовних вимог, поданої на адресу суду 06.11.2023 року потерпілою ОСОБА_6 зазначено про необхідність стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» ще 5000 грн. за придбання гіалуронової кислоти, у якості післяопераційної реабілітації, яка була введена потерпілій в правий колінний суглоб та 30000,00 грн. за подальше видалення металоконструкції, встановленій потерпілій 12.12.2022 року.

На підтвердження необхідності придбання гіалуронової кислоти, у якості післяопераційної реабілітації, потерпілою ОСОБА_6 долучено консультаційний висновок спеціаліста КНП №МКЛ №11» ОМР від 26.06.2023 року.

Факт придбання зазначеного засобу, а саме: Флексилінг, підтверджується товарним чеком, локкод №200007 на загальну суму 5000,00 грн.

Також, потерпілою до заяви долучено консультаційний висновок спеціаліста КНП «МКЛ №11» ОМР від 08.09.2023 року, про необхідність оперативного лікування в плановому порядку (видалення металоконструкції).

З калькуляції послуг від 25.10.2023 року, складеної медичним центром Odrex вбачається, що загальна вартість зазначеної процедури, за прайсом, становить 30000,00 грн.

Ознайомившись з наданим суду документами, суд вважає необхідним зазначити про необхідність стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрат на придбання потерпілою ОСОБА_6 медичного засобу Флексилінг на суму 5000,00 грн., оскільки як вбачається з матеріалів справи, зазначений препарат було призначено потерпілою на підставі відповідного консультаційного висновку спеціаліста для необхідності після операційної реабілітації внаслідок ДТП.

Щодо необхідності стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрат на майбутнє, подальше видалення металоконструкцій у потерпілій ОСОБА_6 , суд вважає необхідним відмовити в цій частині, оскільки ст. 24 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено стягнення витрат на лікування, лише у випадку документального підтвердження їх здійснення відповідним закладом охорони здоров`я. Зазначеним Законом не передбачено стягнення витрат на лікування, які повинні або можуть бути здійснені в майбутньому.

Щодо інших квитанцій, долучених до матеріалів справи, суд вважає необхідним зазначити, що вони також не приймаються судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні рекомендації щодо необхідності придбання потерпілою зазначених товарів.

На підставі вищевикладеного, загальна сума, яка підлягає стягненню з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», в рахунок відшкодування витрат на лікування потерпілої ОСОБА_6 становить: 41098,09 грн.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 26-1 Закону страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

При визначені розміру матеріального відшкодування, що підлягає стягненню на користь потерпілої із Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», суд виходить із витрат на лікування розмір яких документально підтверджений на суму 41098,09 грн. і на підставі викладеного вважає, що розмір морального відшкодування становить: 41098,09 * 5% = 2054,90 грн., що відповідає 5-ти відсоткам страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Стосовно вимоги потерпілої ОСОБА_16 про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає у тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, визначаючи розмір грошового відшкодування з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 , суд враховує глибину та характер пережитих нею душевних страждань, пов`язаних з протиправними діями обвинуваченого, істотністю вимушених змін у її житті, які фактично вимушіли змінити усталений ритм життя, наслідки, що наступили, та їх невідворотність (вимушене порушення життєвого ритму, необхідність витрачати свій час на явку до слідчого, у зв`язку з проведенням досудового розслідування, до суду під час розгляду кримінального провадження, значне погіршення здоров`я тощо), враховуючи характер, обсяг та тривалість душевних страждань, яких зазнала потерпіла та зміни устоїв життя.

Також, судом враховано, що потерпілим на стадії досудового розслідування, під час лікування потерпілої, в добровільному порядку було відшкодовано останній 20000,00 грн. на її лікування, що не заперечувалось ОСОБА_6 в судовому засіданні.

Захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 у відзиві було зазначено про необхідність врахування того, що обвинуваченим було добровільно виплачено потерпілій ОСОБА_6 грошові кошти в загальному розмірі 20000,00 грн. в рахунок відшкожування моральної шкоди, завданої його діями, на підтвердження чого суду надано платіжні інструкції та розписка доньки потерпілої про отримання зазначених коштів. На підставі викладеного, захисником було зазначено про необхідність часткового задоволення позовних вимог потерпілої про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди, з врахуванням сплачених ним добровільно 20 000 грн.

В судовому засіданні захисником ОСОБА_5 та обвинуваченим ОСОБА_4 було заявлено про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 50 000 грн., з врахуванням сплачених 20 000 грн.

У зв`язку з викладеним, суд, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку про те, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 , в частині стягнення моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню зі стягненням з обвинуваченого на користь потерпілої 30000,00 грн.

Зазначена сума - 30000,00 грн. разом з виплаченими потерпілій ОСОБА_6 20000,00 грн., на досудовому розслідуванні, тобто разом 50000,00 грн. на думку суду є справедливою компенсацією понесених потерпілою фізичних та душевних страждань з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, процесуальні витрати в сумі 1887,70 грн. за проведення автотехнчної експертизи №23-193 від 20.01.2023 року та процесуальні витрати в сумі 2831,55 грн. за проведення судової авто технічної експертизи №22-6586 від 16.01.2023 року, по даному кримінальному провадженню підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

Згідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

За відсутності заборон визначених зазначеною нормою, з огляду на те, що арешт майна було застосовано лише з метою збереження речових доказів, а також з метою запобігання подальшого незаконного відчуження майна третім особам, суд вважає за можливе скасувати раніше обрані заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна.

Речові докази в даному кримінальному провадженні слід вирішити в порядку ст.100 КПК України. Міру запобіжного заходу обвинуваченому не обирати.

Керуючись ст.ст. 374, 376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням його права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання законної сили вироку відносно ОСОБА_4 не обирати.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 виданий 15.09.2015 Роздільнянським РС ГУ ДМС України в Одеський обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , на користь держави процесуальні витрати в сумі 1887,70 грн. за проведення автотехнчної експертизи №23-193 від 20.01.2023 року та витрати в сумі 2831,55 грн. за проведення судової авто технічної експертизи №22-6586 від 16.01.2023 року, на загальну суму 4719,25 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 41098,09 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 2054,90 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 виданий 15.09.2015 Роздільнянським РС ГУ ДМС України в Одеський обл., реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в рахунок відшкодування моральної шкоди 30000,00 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Роздільнянського районного суду Одеської області від 12.12.2022 року, у виді заборони відчуження, користування та розпорядження на тимчасово вилучене майно, а саме: на автомобіль «ОРЕL ZAFIRA», н/з НОМЕР_2 , синього кольору, 1999 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_6 від 22.10.1999 на ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 .

Речові докази: автомобіль «ОРЕL ZAFIRA», н/з НОМЕР_2 , синього кольору, 1999 року випуску, номер кузова: НОМЕР_5 , зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію т/з НОМЕР_6 від 22.10.1999 на ОСОБА_4 , АДРЕСА_1 після набрання вироком законної сили вважати повернутим власнику.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженому та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Апеляційна скарга може бути подана на протязі 30 днів з дня проголошення вироку до Одеського апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1