КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000021 стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 2 ст. 11 КК України за малозначністю вчиненого, а кримінальне провадження № 0000021 від 11.08.2021 року на цій підставі закрито.

Цією ж ухвалою вирішено питання щодо речових доказів.

Також цією ухвалою цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 2 000 грн. матеріальної шкоди, _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/4713/2023 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Категорія: ч. 1 ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_1

10 000 грн. моральної шкоди та 10 000 грн. витрат на правничу допомогу залишено без розгляду.

Суд визнав доведеним, що 11.08.2021 року близько 06.30 ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 (на території ринку «Столичний»), маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_9 три удари: в область лівої ділянки шиї ребром долоні правої руки, кулаком правої руки в область лівого плечового суглобу та кулаком правої руки в область живота, від чого потерпілий ОСОБА_9 отримав синці лівого плечового суглобу, живота, шиї, які, відповідно до висновку експерта № 233/Д від 15.09.2021 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Проте, врахувавши, що конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виник з нікчемного приводу, і обвинувачений, і потерпілий у конфлікті винуваті однаково, так як не мали витримки утриматися від словесних образ, суд першої інстанції дійшов висновку, що діяння ОСОБА_8 формально містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, проте не заподіяло істотної шкоди фізичній особі, тому обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за малозначністю вчиненого ним діяння, а кримінальне провадження на цій підставі підлягає закриттю.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого правопорушення, посилаючись на неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що, відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не визнається кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу злочину, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосовувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України, об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я людини.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки, а саме заподіяння шкоди здоров`ю, у виді легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, законодавцем встановлено тяжкість тілесних ушкоджень, які необхідно завдати, для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 125 КК України, тобто наслідки у даному кримінальному провадженні є типовими, а дані обставини не є оціночним поняттям.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 11 КК України. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосовувача. Щодо заподіяння легких тілесних ушкоджень, то суспільно небезпечні наслідки цього складу кримінального правопорушення, мають чітко визначену межу.

За таких обставин, вважає, що вчинене ОСОБА_8 діяння містить усі ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а тому суд не застосував закон, який підлягає застосуванню, а саме невірно не кваліфікував дії обвинуваченого завказаною статтею кримінального кодексу, а також застосував закон, який не підлягає застосуванню, а саме ч. 2 ст. 11 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та представника потерпілого на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення захисника та обвинуваченого проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, тобто в заподіянні умисного легкого тілесного ушкодження, за обставин, викладених в ухвалі, ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню, то вони є слушними.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, 11.08.2021 року близько 06.30 ОСОБА_8 , перебуваючи на території ринку «Столичний» за адресою: вул. Кільцева дорога, 110-а в с. Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області, маючи прямий умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин наніс потерпілому ОСОБА_9 три удари: в область лівої ділянки шиї ребром долоні правої руки, кулаком правої руки в область лівого плечового суглобу та кулаком правої руки в область живота, від чого потерпілий ОСОБА_9 отримав синці лівого плечового суглобу, живота, шиї, які, відповідно до висновку експерта № 233/Д від 15.09.2021 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Суд першої інстанції, вислухавши показання обвинуваченого ОСОБА_8 , потерпілого ОСОБА_9 та свідків, а також дослідивши інші докази по справі, прийшов до висновку, що у діях ОСОБА_8 формально є склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. При цьому суд закрив кримінальне провадження № 0000021 за обвинуваченням ОСОБА_8 на підставі ч. 2 ст. 11 КК України за малозначністю вчиненого.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Чинне законодавство про кримінальну відповідальність кримінальним правопорушенням визнає передбачене КК України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 КК України, не визнається кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Отже, специфіка встановлення малозначності діяння полягає в обов`язковій сукупності трьох умов:

- формальна наявність у вчиненому діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК України характеризують певний склад кримінального правопорушення. Діяння, яке не містить хоча б однієї ознаки складу злочину, не може визнаватись малозначним. Якщо істотність матеріальної (майнової чи фізичної) шкоди визначена безпосередньо в кримінальному законі шляхом закріплення конкретного розміру шкоди, яка має бути завдана при вчиненні відповідного кримінального правопорушення, то недосягнення цього рівня шкоди свідчить про відсутність у діях особи кримінальної протиправності, що унеможливлює звернення до ч. 2 ст. 11 КК України;

- малозначне діяння не становить суспільної небезпеки, яка є типовою для певного кримінального правопорушення. Це виражається в тому, що воно не заподіює взагалі шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству чи державі, або заподіює їм явно незначну (мізерну) шкоду;

- малозначне діяння не повинно бути суб`єктивно спрямоване на заподіяння істотної шкоди. Якщо існує невідповідність між фактично вчиненим малозначним діянням і умислом, спрямованим на заподіяння істотної шкоди, має наставати кримінальна відповідальність за замах на те кримінальне правопорушення, який особа бажала вчинити.

Поняття істотної шкоди у контексті частини другої статті 11 КК України носить оціночний характер, його зміст визначається оцінкою правозастосовними органами всіх конкретних обставин справи. Про оціночний характер шкоди можна говорити лише в тому випадку, коли законодавець у відповідних статтях (частинах статей) Особливої частини КК використовує загальні оціночні поняття: тяжкі наслідки, інші тяжкі наслідки (відносно визначені правові норми).

Якщо істотність шкоди знаходить своє чітке відображення у визначенні об`єктивних ознак того чи іншого складу кримінального правопорушення, тобто характер шкоди є фіксованим і не може оцінюватись на розсуд правозастосувача (абсолютно визначені правові норми), застосування кримінально-правової норми про малозначність виключається.

На встановлення малозначності діяння жодні інші фактори, крім вказаних вище обов`язкових умов, не впливають. Відповідно, посткримінальна поведінка порушника кримінально-правової заборони, характеристика його особи, ступінь реалізації злочинного умислу, інші обставини, що, відповідно до закону, є правовими підставами для пом`якшення покарання або звільнення від кримінальної відповідальності, значення в контексті встановлення наявності чи відсутності малозначності діяння за ч. 2 ст. 11 КК України не мають. Так, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди, примирення винного з потерпілим, втрата особою суспільної небезпечності на час розслідування кримінального правопорушення не перетворюють кримінальне правопорушення у малозначне діяння.

Значення ч. 2 ст. 11 КК України полягає в тому, що вона, підкреслюючи важливість такої матеріальної ознаки кримінального правопорушення, як його суттєва суспільна небезпечність, виключає кримінальне правопорушення у випадках, коли вчинене діяння лише формально містить ознаки, передбачені в певній статті Особливої частини КК України. Положення про малозначність діяння може розцінюватись як законодавчо закріплений засіб подолання колізії між формальною (кримінальна протиправність) і матеріальною (суспільна небезпека) ознаками кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про те, чи є діяння малозначним, суду необхідно враховувати не тільки фактично заподіяну шкоду, але й те, на що було направлено діяння і до яких втрат могло призвести.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі № 5-221кс15 та постанові Верховного Суду від 02.12.2019 року у справі № 612/712/16-к.

Відповідно до ч. 1 ст. 125 КК України, об`єктом даного кримінального правопорушення є здоров`я людини. Зазначене кримінальне правопорушення належить до злочинів з матеріальним складом, обов`язковою ознакою якого є суспільно небезпечні наслідки, а саме заподіяння шкоди здоров`ю, у виді легких тілесних ушкоджень.

Законодавцем встановлено тяжкість тілесних ушкоджень, які необхідно завдати для кваліфікації дій особи саме за ст. 125 КК України, тобто наслідки у даному кримінальному провадженні є типовими, а дані обставини не є оціночним поняттям.

Оцінка суспільної небезпеки цього діяння не може визначатись за правилом, закріпленим у ч. 2 ст. 11 КК України. Відповідне положення передбачає встановлення малозначності лише в тому разі, коли законодавець вирішення питання про межі заподіяної шкоди залишає на розсуд правозастосувача. Щодо ст. 125 КК України, то суспільно небезпечні наслідки цього складу кримінального правопорушення мають чітко визначену межу шкоди, яка може бути завдана потерпілому - легкі тілесні ушкодження.

Отже, діяння, вчинене ОСОБА_8 , характеризуються усіма ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а тому становить притаманну кримінальному правопорушенню суспільну небезпеку, що виключає малозначність цього діяння в розумінні ч. 2 ст. 11 КК України.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо закриття кримінального провадження на підставі ч. 2 ст. 11 КК України, за малозначністю вчиненого ОСОБА_8 діяння, не ґрунтуються на вимогах закону, у зв`язку з чим ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції.

У зв`язку з викладеним, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 серпня 2023 року, якою ОСОБА_8 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ч. 2 ст. 11 КК України за малозначністю вчиненого, а кримінальне провадження № 0000021 від 11.08.2021 року на цій підставі закрито, - скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

__________________ ___________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3