Справа № 740/5100/23
Провадження № 1-кп/740/378/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2023 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники судового провадження:

- прокурор ОСОБА_3 ,

- обвинувачений ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ніжині кримінальне провадження № 0000718 від 02 червня 2023 року,

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у смт Лосинівка Ніжинського району Чернігівської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, одружений, працює трактористом в АТ «Чернігівобленерго», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України,

установив:

30.01.2023 близько 18 год. 41 хв. ОСОБА_4 шляхом вільного доступу зайшов на територію господарства за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_5 , де в подальшому, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливі мотиви, з метою особистого збагачення, переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який продовжувався і діяв на той час, шляхом збиття з фасаду будинку за допомогою палиці, таємно викрав камеру відеоспостереження марки Light Vision моделі VLC-9192WFM, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду у розмірі 1 190 грн 63 коп.

Такими діями ОСОБА_4 учинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, не оспорював обставини, викладені в обвинувальному акті, пояснивши при цьому, що він правильно розуміє зміст пред`явленого йому обвинувачення та не заперечує проти визнання недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Показав, що проживає з потерпілою по сусідству, але постійно вона проживає в іншому місці, у смт Лосинівку приїздить не часто. Потерпіла розташувала на своєму подвір`ї камери відеоспостереження, одна з яких направлена на його подвір`я, з чим він не погоджувався, говорив про це потерпілій, але вона її не прибрала. 30.01.2023 у вечірній час він перебував удома, ходив по подвір`ю та в нього раптово виникла думка прибрати камеру, направлену на його подвір`я. Потерпілої не було там на той час. Він увійшов до її будинковолодіння та палицею збив камеру, яку залишив на її території. Через деякий час він повернувся, забрав камеру і віддав своєму зятю, сказав, що знайшов. Тоді він не подумав про наслідки вчиненого. Потерпіла до нього не зверталася, а коли прийшли поліцейські - забрав камеру в зятя і віддав їм. На цей час він відшкодував потерпілій 20 000,00 грн і вона не має до нього жодних претензій. Розкаявся, шкодував у вчиненому, просив призначити мінімальну міру покарання.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2023 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, визнано неподаною та повернуто позивачці.

Потерпіла ОСОБА_5 подала до суду заяву, в якій зазначила, що обвинувачений ОСОБА_4 відшкодував їй завдану шкоду в розмірі 20 000,00 грн, жодних претензій до нього вона не має, від цивільного позову відмовляється. Також просила проводити судовий розгляд без її участі.

Ураховуючи те, що учасниками судового провадження не оспорювалися фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, тому на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України суд визнав недоцільним дослідження доказів у справі стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

Оцінивши встановлені у справі обставини, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, усунення заподіяної шкоди.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , не встановлено.

Також при призначенні покарання суд ураховує відомості про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, працевлаштований, раніше не судимий, має місце проживання та реєстрації, за яким характеризується посередньо, не перебуває на обліку в лікарів нарколога та психіатра.

За сукупністю вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_4 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України в межах, установлених у санкції вказаної частини статті КК України, а саме у виді позбавлення волі.

Згідно зі ст. 75 КК України, якщо суд, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійшов висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Суд ураховує ставлення обвинуваченого ОСОБА_4 до вчиненого кримінального правопорушення та його поведінку після його вчинення, а саме те, що він повністю визнав свою вину, розкаявся, відшкодував шкоду потерпілій, і вона не має до нього жодних претензій.

Наведені вище обставини у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та надають підстави для застосування ст. 75 КК України, тому суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, установивши йому іспитовий строк, оскільки виправлення останнього можливе без реального відбування покарання та ізоляції від суспільства.

Водночас суд вважає, що з метою забезпечення належної поведінки ОСОБА_4 у період дії іспитового строку, відповідно ст. 76 КК України на нього слід покласти обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_4 , попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Суд не вбачає підстав для обрання запобіжного заходу обвинуваченому, жодного клопотання з цього приводу не заявлялося.

У кримінальному провадженні понесено процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта та проведенням експертизи, у розмірі 717,00 грн, які на підставі ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, ст. 369 - 371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 717,00 (сімсот сімнадцять) гривень процесуальних витрат на залучення експерта для проведення експертизи.

Речові докази - камеру відеоспостереження марки Light Vision моделі VLC-9192WFM - залишити у володінні власника ОСОБА_5 .

На вирок можуть бути подані учасниками судового провадження апеляційні скарги до Чернігівського апеляційного суду через Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому, прокурору.

Суддя ОСОБА_1