Дата документу 12.02.2024 Справа № 332/7182/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 332/7182/23 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. №11-кп/807/553/24 Доповідач 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6

адвоката ОСОБА_7 в режимі відеоконференції за допомогою онлайн-сервісу відеозв`язку EASYCON,

розглянула 12 лютого 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі матеріали судового провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середню освіту, військовослужбовця за мобілізацією, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, в провадженні Заводського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

В ході досудового розслідування даного кримінального провадження до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Прокурор звернувся з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 строком на 60 днів, оскільки ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а саме - переховування від суду, незаконний вплив на свідків у цьому кримінальному провадженні - не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року клопотання прокурора задоволено, ОСОБА_8 продовжено тримання під вартою на 60 днів, тобто до 17 березня 2024 року включно, одночасно визначено розмір застави в межах 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. Приймаючи таке рішення, суд послався на дані про особу обвинуваченого, тяжкість інкримінованого звинувачення та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, що унеможливлює застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду про продовження строку тримання під вартою, адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , звернувся до апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, вважає вказану ухвалу суду в частині продовження запобіжного заходу обвинуваченому незаконною з наступних підстав.

Так, вирішуючи питання про продовження строку тримання ОСОБА_8 під вартою, суд послався на положення ч. 8 ст. 176 КПК України, однак не врахував позицію сторони захисту про те, що дана норма закону застосовується виключно під час розгляду питання щодо застосування запобіжного заходу, а не його продовження чи зміну.

Обвинуваченому та захиснику не було вручено клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, чим порушені права обвинуваченого на захист.

Прокурор у клопотанні послався на існування ризику переховування обвинуваченого від суду, однак з плином часу його обґрунтування не змінилося.

При цьому, прокурором не доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти встановленим у даній справі ризикам, а тому, на думку апелянта, подальше тримання ОСОБА_8 під вартою є невиправданим.

Оскаржувана ухвала не містить достатнього та відповідного обґрунтування поважності та доцільності продовження строку перебування обвинуваченого під вартою.

Адвокат звертає увагу апеляційної інстанції на наявність у ОСОБА_8 зареєстрованого місця проживання, відсутність непогашених судимостей, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, молодий вік обвинуваченого.

З огляду на викладене, вважає достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту.

Позиції учасників судового провадження

Адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу, наполягав на тому, що суд мав право змінити запобіжний захід ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_6 заперечував доводам апеляційної скарги з підстав наявності ризиків за ч. 1 ст. 177 КПК України та загальних положень про запобіжні заходи відповідно до ст. 176 КПК України, повідомив про проведення підготовчого судового засідання та призначення судового розгляду по справі.

Обвинувачений клопотань про особисту участь не подавав, питань про погіршення його правового становища не ставиться, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути провадження за відсутності обвинуваченого, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України та відповідає ч. 4 ст. 422-1 КПК України.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України регламентовано порядок обрання, скасування, зміни або продовження запобіжного заходу в суді.

Зокрема, частина 3 цієї статті передбачає, що залежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції достатньо обґрунтував своє рішення, яке має на меті досягнення дієвості цього провадження та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст. 177 КПК України ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 цього Кодексу обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе. Продовжуючи строк тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку перебування під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Тримання під вартою та продовження строку такого тримання може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Слід зауважити, що наявність підстав як для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і при вирішенні питання продовження строку тримання особи під вартою має бути ретельно перевірено, суд повинен зазначити конкретні, а не абстрактні підстави для тримання особи під вартою, розглянути можливість застосування альтернативного запобіжного заходу.

Судова колегія відмічає, що зазначені вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував, крім тяжкості діяння, яке інкримінується останньому, дані про його особу та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи апелянта щодо недоведеності заявлених прокурором ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів виходить із наступного.

Так, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, заякий передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Отже існує висока ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Надаючи оцінку ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, місцевим судом взято до уваги серйозність висунутого обвинувачення та дані про його особу, що свідчить про ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до втечі.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів погоджується, що ризик переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, не зменшився і є актуальним на теперішній час.

Судова колегія також підтримує міркування суду першої інстанції щодо продовження існування ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, з огляду на обізнаність ОСОБА_8 про місця їх проживання та стадію судового розгляду даного кримінального провадження, які ще не допитані безпосередньо судом.

Таким чином, надані суду матеріали кримінального провадження, схиляють апеляційну інстанцію до думки щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є вагомими задля подальшого утримання ОСОБА_8 під вартою.

Тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає непереконливими.

При цьому, сукупність даних щодо серйозності висунутого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, в період введеного в Україні воєнного стану, додатково переконують колегію суддів щодо вірності прийнятого рішення.

Також апеляційна інстанція зауважує на вимогах ч.8 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочину, зокрема передбаченого ст. 408 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою, на що суд першої інстанції обґрунтовано послався в оскаржуваній ухвалі під час вирішення питання щодо продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника стосовно дії вимог вказаної статті лише під час застосування запобіжного заходу та наявність у суду права при вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу змінити його на більш м`який, апеляційний суд вважає такими, що зводяться до незгоди з прийнятим судовим рішенням та трактуванням положень чинного законодавства, а тому відхиляє.

Міркування апелянта щодо можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, суд вважає неспроможними.

Вирішуючи питання застосування більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого ОСОБА_8 , місцевий суд дотримався вимог КПК України та прийшов до вірного висновку про неможливість його застосування, з чим погоджується й колегія суддів.

Крім того, слід звернути увагу на визначений судом під час вирішення питання про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою розмір застави, який з огляду на обставини інкримінованого кримінального правопорушення, не можна визнати необґрунтованим та завеликим. Саме такий розмір застави, на думку суду, зможе бути належним запобіжником негативній процесуальній поведінці обвинуваченого, а тим паче є мінімальним розміром, визначеним ст. 182 КПК України для даної категорії кримінальних правопорушень.

Тобто, фактично суд першої інстанції вирішив питання щодо застосування до ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, який діятиме у разі внесення застави.

Отже, сукупність наведених вище обставин схиляє судову колегію до висновку, що задля забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та уникнення встановлених судом ризиків, не вирішуючи питання доказовості вини обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доцільність продовження відносно ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів виходила також з підстав та мети продовження запобіжного заходу на стадії судового розгляду, де вирішальним є попередження небажаних з точки зору права дій з метою забезпечення нормального руху кримінального судочинства.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми доказами, дослідженими та оціненими судом, а тому апеляційна скарга адвоката задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2024 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 до 17 березня 2024 року включно, з визначенням застави, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4