Справа № 484/7157/23
Провадження: № 1-кп/484/149/24р
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.02.2024р. Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Первомайську кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000317 по обвинуваченню:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки м. Первомайськ Миколаївської області, громадянки України, з базовою середньою освітою, не працюючої, заміжня, має на утриманні малолітню дитину, не є особою з інвалідністю, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима:

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України;

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої - ОСОБА_4

захисника ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 01.11.2023р., близько 15:00 годині, перебуваючи за адресою: вул. Театральна, 12 в м. Первомайськ Миколаївської області, знаходячись фактично на літньому дитячому майданчику, між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, сталась суперечка, в ході якої у ОСОБА_4 , виник протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ОСОБА_4 01.11.2023р., близько 15 годин 00 хвилин, перебуваючи за вказаною адресою, знаходячись фактично на літньому дитячому майданчику, діючи умисно, передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, завдала ОСОБА_7 один удар долонею лівої руки в праву половину обличчя.

Своїми діями ОСОБА_4 заподіяла потерпілій ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку та синця обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_7 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку з отриманими останньою тілесними ушкодженнями.

Потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином на загальну суму 17 200.00 грн.

Зізнаючись у вчиненому, обвинувачена пояснила, що дійсно 01.11.2023р., близько 15:00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись фактично на літньому дитячому майданчику, в ході раптово виниклого конфлікту, долонею лівої руки, спричинила ОСОБА_7 тілесні ушкодження. У вчиненому розкаялася.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 , в частині стягнення з неї моральної шкоди в сумі 10 000грн. визнала частково, вказуючи, що розмір моральної шкоди є завищеним, а тому просила її зменшити до 1000грн. В задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди в розмірі 7200грн. просила відмовити в повному обсязі, вказуючи, що дані вимоги є необґрунтованими.

Потерпіла, ОСОБА_7 в судовому засіданні цивільний позов підтримала в повному обсязі, підтвердила вищевказані обставини та вказала, що при призначенні покарання покладається на розсуд суду.

Судом, відповідно до частини 3 статті 349 КПК України, з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст цих обставин, що немає сумнівів у добровільності їх позиції та роз`яснено, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Фактичні обставини кримінального правопорушення свідчать про те, що 01.11.2023р., близько 15:00 годині, ОСОБА_4 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , знаходячись фактично на літньому дитячому майданчику, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, діючи умисно, завдала ОСОБА_7 один удар долонею лівої руки в праву половину обличчя, в результаті чого заподіяла останній тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, яка проявилася струсом головного мозку та синця обличчя, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що нанесення ОСОБА_4 удару долонею лівої руки в праву половину обличчя потерпілої ОСОБА_7 , перебуває в прямому причинному зв`язку з отриманими потерпілою вказаними легкими тілесними ушкодженнями, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Таким чином, за встановлених фактичних обставин,суд вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_4 , вірно кваліфіковані органами досудового слідства за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Досліджуючи дані про особу, суд повинен з`ясувати вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан тощо.

Обираючи міру покарання суд враховує, що обвинувачена вчинила кримінальний проступок, як особа за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання своєї вини та щире каяття у скоєному, те, що вона вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, судом не встановлено.

Витрати на залучення експертів та речові докази відсутні.

Отже, враховуючи, вище викладене, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання у виді штрафу.

Відповідно до норми ч.5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В судовому засіданні потерпіла просила стягнути з обвинуваченої упущену вигоду в розмірі 7 200грн., вказуючи, що у зв`язку із нанесенням їй тілесних ушкоджень вона 14 днів знаходилась за місцем свого проживання і впродовж вказаного терміну не могла здійснювати свою підприємницьку діяльність та отримувати дохід.

Згідно ч. 1 п.2 ч.2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до положень статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування збитків, потрібна наявність наступного юридичного складу: протиправна поведінка, дія чи бездіяльність особи; шкідливий результат такої поведінки (збитки); причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками; вина правопорушника. При цьому, необхідно встановити, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи, - наслідком такої протиправної поведінки. Тобто, протиправна дія є причиною, а шкода - наслідком протиправної дії. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

У відповідності до положень частин 1, 2, 4 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана неправомірними діями відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншими законами.

Таким чином, позивач, вимагаючи відшкодування збитків, повинен довести три перші умови відповідальності, зокрема факт протиправної поведінки відповідача, розмір збитків, причинний зв`язок між ними. Вина боржника у порушенні презюмується та не підлягає доведенню позивачем; відсутність своєї вини доводить особа, яка завдала шкоди.

При цьому, пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на позивача обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б отримані в разі укладення договору і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила її можливості отримати прибуток.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі № 925/1525/19 від 13.01.2021р.

Позивач також має довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток (постанова Верховного Суду у справі № 703/3303/20 від 26 жовтня 2022 року, провадження № 61-8163св22).

Разом з тим, позовна заява не містить будь яких належних та допустимих доказів стосовно того, що ОСОБА_7 могла і повинна була отримати дохід в розмірі 7200грн., якби не протиправні дії обвинуваченої.

При цьому, сума доходу, яка нібито, на думку позивача складає 1200грн. на день, будь яким чином не обґрунтована і доказів, що саме таку суму вона могла отримати в той чи інший день останньої не надано.

Більш того, жодних доказів стосовно того, що потерпіла ОСОБА_7 після нанесення їй тілесних ушкоджень не могла і не здійснювала підприємницьку діяльність у зазначений нею період в матеріалах справи відсутні.

Вимог про відшкодування витрат на лікування потерпілою заявлено не було.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України, кожен має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної в результаті порушення його прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до вимог статей 58,59,60 ЦПК України обставини, які законом мають бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть вважатись встановленими у цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. При цьому обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно п.3, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, при цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно правового висновку, викладеного в рішенні Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 р. у справі № 686/23731/15-ц, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення в необхідному чи повному обсязі.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому школу та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Враховуючи вище викладене, спосіб нанесення тілесних ушкоджень потерпілій, суд визнає доведеною наявність моральної шкоди, спричиненої потерпілій ОСОБА_7 незаконними діями обвинуваченої ОСОБА_4 , оскільки вона зазнала душевних страждань та сильного фізичного болю у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями, змінився звичайний уклад його життя.

Однак, з огляду на наведене, суд вважає, що розмір моральної шкоди спричиненої діями обвинуваченої ОСОБА_4 , визначений потерпілою в розмірі 10 000грн., є завищеними, оскільки не підтверджений належними доказами, отже позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню на суму 5 000 грн., що відповідає принципу розумності і справедливості.

Керуючись ст. ст. 369, 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Цивільний позов, заявлений потерпілою ОСОБА_7 до обвинуваченої ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 завдану моральну шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) грн.

В задоволенні іншої частини позову відмовити

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом 30 днів через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

СУДДЯ: ОСОБА_1