Справа №:755/328/24
Провадження №: 1-кс/755/216/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, клопотання старшого слідчого - криміналіста 2 відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 10.04.2023 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженці Вірменії, громадянці України, паспорт громадянки України серії НОМЕР_1 , зареєстрованій за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше не судимій,

підозрюваній у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

Старший слідчий - криміналіста 2 відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим звернувся до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_4 , яке погоджено з прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_7 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим під процесуальним керівництвом прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000080 від 10.04.2023 року за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у ході якого встановлено, що внаслідок загострення політико-соціальної напруженості в Україні в період 19-22 лютого 2014 року (розстріли на Майдані Незалежності у м. Київ, втеча ОСОБА_8 ) проросійські політичні та інші організації і об`єднання, підтримувані російською федерацією (далі РФ), активізували свою антиукраїнську діяльність, спрямовану на ескалацію ситуації, що склалася, особливо у південно-східних областях України, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі.

В Автономній Республіці Крим та м. Севастополі 03.02.2014 пройшов ряд мітингів проросійських сил, у ході яких організатори та політичні діячі публічно закликали до насильницької зміни конституційного ладу та до захоплення державної влади в Криму. Того ж дня лідер партії «Русский блок» ОСОБА_9 заявив про створення з числа добровольців загонів самооборони.

Вказані загони так званої «Самооборони Криму» спільно із кадровими військовослужбовцями РФ (як тими, що дислокувались на базі Чорноморського Флоту РФ згідно двосторонніх договорів між Україною та РФ, так і тими, що незаконно переправились з території РФ) забезпечили захоплення адміністративних будівель України, блокування українських військових частин та організацію і проведення незаконного «референдуму щодо самовизначення Криму» на території Криму, що в подальшому публічно підтвердили найвищі керівники Росії, включно з президентом РФ - ОСОБА_10 .

У період з кінця лютого 2014 року по початок березня 2014 року зазначеними підрозділами Збройних сил РФ було блоковано та захоплено будівлі Верховної ради АР Крим (м. Сімферополь, вул. К. Маркса, буд. 18), Ради міністрів АР Крим (м. Сімферополь, пр-кт Кірова, буд. 13), будівлі органів державної влади та місцевого самоврядування, приміщення та підрозділи МВС України, військові об`єкти ЗС України, ГУР МО України, ВМФ України.

Таким чином, з 20.02.2014 РФ здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень. При цьому, сам факт окупації Автономної Республіки Крим був засуджений як міжнародною спільнотою, так і законодавством України та набув широкого висвітлення в офіційних виданнях та медійному просторі.

06.03.2014 в приміщенні Верховної Ради АР Крим у порушення ч.2 ст.2, ст.73, п.2 ч.1 ст.85, ст.132, Конституції України та п.2 ч.3 ст.3, ст.ст.6, 18, 27 Закону України «Про всеукраїнський референдум» депутатами Верховної Ради АР Крим прийнято незаконну постанову № 1702-6/14 «О проведении общекрымского референдума», згідно якої 16.03.2014 мав відбутися так званий «референдум», на який винесли питання входження АР Крим та м. Севастополя до складу російської федерації на правах суб`єкта Федерації. 06.03.2014 Севастопольська міська рада на позачерговій сесії прийняла рішення № 7151 з аналогічним змістом.

Відповідно до зазначених постанов, 16.03.2014 проведено незаконний референдум із заздалегідь відомим та підконтрольним РФ результатом, який в подальшому став формальною підставою для прийняття незаконного рішення про включення до складу РФ території АР Крим і міста Севастополя на правах суб`єктів Федерації.

Конституційний суд України своїм рішенням № 2-рп/2014 у справі № 1 13/2014 16.03.2014 визнав постанову ВР АР Крим № 1702 6/14 від 06.03.2014 неконституційною.

У подальшому, 17.03.2014 депутатами Верховної Ради АР Крим, в порушення ч.2 ст.2, ст.73, п.2 ч.1 ст.85, ст.132, Конституції України, прийнято постанову № 1745-6/14 «О независимости Крыма», згідно з якою на підставі Декларації про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя, прийнятої на позачерговому пленарному засіданні Верховної Ради АР Крим 11.03.2014 та позачерговому пленарному засіданні Севастопольської міської ради 11.03.2014, створено нелегітимне державне утворення «Республика Крым».

Рішенням Конституційного суду України № 3-рп/2014 у справі № 1 15/2014 від 20.03.2014 згадану вище «Декларацію про незалежність Республіки Крим і міста Севастополя» визнано неконституційною.

18.03.2014 між Російською Федерацією та представниками нелегітимного державного утворення «Республика Крым» підписано договір про входження території АР Крим та м. Севастополя до складу Російської Федерації.

20.03.2014 Державною Думою Російської Федерації прийнято федеральний конституційний закон від 21.03.2014 року № 6-ФКЗ «О принятии в российскую федерацию Республики Крым и образовании в составе российской федерации новых субъектов - Республики Крым и города федерального значения Севастополя».

Згідно з вказаним законом, АР Крим та м. Севастополь, всупереч Хартії ООН від 26.06.1945, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією від 01.04.1999, Договору між Україною і російською федерацією про українсько-російський державний кордон від 20.04.2004, увійшли до складу РФ.

Збройна агресія Російської Федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності.

Відповідно до пунктів «а», «b», «c»,«d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року застосування російською федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 5 грудня 1994 року та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31 травня 1997 року.

Згідно статей 1-3 Конституції України, Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканою. Людина, її життя, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014, зокрема ст.ст.1-3 визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя є тимчасово окупованою внаслідок збройної агресії російської федерації з 20 лютого 2014 року.

Вказані обставини також підтверджуються Звітом офісу прокурора міжнародного кримінального суду від 04.12.2017, згідно якого на тимчасово окупованій території України розпочався та триває збройний конфлікт між Україною та російською федерацією, Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН про територіальну цілісність України №68/262, згідно якої територія України є цілісною та недоторканою, Резолюцією Парламентської асамблеї ради Європи № 2168, згідно якої російська федерація визнається державою-агресором.

Відповідно до прийнятого 18 січня 2018 року Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» російська федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань російської федерації.

Із метою реалізації політики окупації та остаточного приєднання тимчасово окупованої території АР Крим та м. Севастополь до складу РФ, а також придушення спротиву проукраїнського населення Криму, вищим керівництвом РФ було прийнято низку «законів та підзаконних нормативних актів», якими незаконно створено так звані судові, правоохоронні органи та органи місцевого самоврядування Республіки Крим.

Відповідно до «ч.4 ст.16 Закона Республики Крым от 29 мая 2014 года №5- ЗРК «О системе исполнительных органов государственной власти Республики Крым» (Назначение на должность и освобождение от должности членов Совета министров Республики Крым)»: Міністри призначаються на посаду Головою Ренспубліки Крим. Згідно «ч.8 ст.45 зазначеного закону (Задачи, компетенция, структура, организация деятельности исполнительного органа государственной власти Республики Крым)»: Керівники виконавчих органів державної влади Республіки Крим призначаються на посаду та звільняються з посади Головою Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим.

Згідно «ст.7 Закона Республики Крым от 29 мая 2014 года №9-ЗРК «О государственных должностях Республики Крым»»: передбачено фінансування та майно виконавчих органів державної влади Республіки Крим.

Також, згідно положень законодавства РФ, а саме «п.14, ч.1 ст.64, ст.65, ч.2 ст.82 Конституции Республики Крым:

Глава Республіки Крим: призначає на посаду та звільняє з посади міністрів та керівників інших органів виконавчої влади Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим (п.14, ч.1 ст.64).

1. Глава Республіки Крим на підставі та на виконання Конституції російської федерації, федеральних законів, указів Президента російської федерації, постанов Уряду російської федерації, цієї Конституції та законів Республіки Крим видає укази та розпорядження, обов`язкові для виконання на всій території Республіки Крим.

2. Укази та розпорядження Глави Республіки Крим не повинні суперечити Конституції російської федерації, федеральним законам, указам президента Російської Федерації, постановам Уряду російської федерації, цієї Конституції та законам Республіки Крим.

3. Правові акти Глави Республіки Крим, а також нормативні правові акти органів виконавчої влади Крим направляються до Державної Ради Республіки Крим у строки, встановлені законом Республіки Крим.

4. Державна Рада Республіки Крим вправі звернутися до Глави Республіки Крим або до органів виконавчої влади Республіки Крим з пропозицією про внесення змін до актів, зазначених у частині 3 цієї статті, або про їх скасування, а також вправі оскаржити зазначені акти в судовому порядку або в установленому порядку звернутися до Конституційного Суду російської федерації із запитом про відповідність Конституції російської федерації зазначених нормативних правових актів (ст.65).

Глава Республіки Крим призначає на посади та звільняє з посади міністрів та керівників інших органів виконавчої влади Республіки Крим відповідно до Конституції Республіки Крим (ч.2 ст.82).

Досудовим розслідуванням отримані фактичні дані, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , будучи громадянкою України, фактично проживаючи на території міста Бахчисарай, Автономної Республіки Крим, будучи достеменно проінформованою та розуміючи факт захоплення Автономної Республіки Крим збройними силами Російської Федерації, усвідомлюючи, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці, у невідомий органу досудового розслідування час, маючи стійкий, прямий, виниклий за невідомих обставин умисел, направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території півострова Крим, добровільно погодилася на зайняття посади в незаконно створеній окупаційною владою адміністрації на тимчасово окупованій території.

Зокрема ОСОБА_4 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів анексії АР Крим з боку РФ, з власної ініціативи, добровільно обійняла посаду в незаконно утворених РФ органах влади на тимчасово окупованій території півострова Крим.

У подальшому, реалізовуючи свій злочинний умисел направлений на добровільне зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території півострова Крим, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора, ОСОБА_4 діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, на підставі поданої нею у 2022 році, але не пізніше 11.11.2022 (більш точна дата у ході досудового розслідування не встановлена) заяви працевлаштувалася та була призначена наказом №309-рп від 11.11.2022 так званого «Председателя Совета министров Республики Крым» ОСОБА_11 , на посаду т.зв. «заместителя председателя Государственного комитета молодежной политики Республики Крым с установлением срока испытания продолжительностью три месяца» у незаконно утворених російською федерацією на тимчасово окупованій території півострова Крим органах влади, чим виконала всі необхідні дії, направленні на доведення свого злочинного умислу до кінця та де і на даний час здійснює свою протиправну діяльність шляхом виконання організаційно-розпорядчих функцій, а також ведення пропагандистської політики серед населення окупованої території.

Крім того, ОСОБА_4 , як уповноважена особа незаконно утвореного органу влади, виконувала рішення щодо організації роботи «Государственного комитета молодежной политики Республики Крым» із зверненнями та повідомленнями громадян, інформаційної діяльності у відомстві, порядку діловодства та вирішення кадрових питань, тобто, виконувала організаційно-розпорядчі функції у т.зв. «Государственном комитете молодежной политики НОМЕР_3 Крым».

Із огляду на зазначене, ОСОБА_4 , зайнявши посаду та виконуючи функції (обов`язки) «заместителя председателя Государственного комитета молодежной политики НОМЕР_3 Крым », будучи службовою особою вказаної «установи», мала організаційно-розпорядчі повноваження щодо визначення напрямку поточної діяльності незаконно створеного РФ органу влади на ТОТУ АР Крим та можливість здійснювати вплив на процес прийняття необхідних для цього рішень та контролювати процес їх виконання, як одноособово так і за участю підпорядкованих осіб/підрозділів.

У свою чергу, діяльність ОСОБА_4 на посаді т.зв. «заместителя председателя ІНФОРМАЦІЯ_3 », в контексті реалізації наданих йому повноважень, активно висвітлювалася в соціальних мережах, зокрема на інформаційних ресурсах « Республіки Крим ».

Крім того, в силу наявної освіти та життєвого досвіду ОСОБА_4 достеменно розуміє протиправність своїх дій, однак здійснює сприяння реалізації політики окупаційної влади РФ на території Автономної Республіки Крим, що свідчить про наявність прямого умислу та добровільності дій.

14.12.2023 в кримінальному провадженні прокуратурою АР Крим погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України.

Викладені обставини та повідомлена ОСОБА_4 підозра підтверджується сукупністю доказів, отриманих в ході здійснення досудового розслідування даного кримінального провадження, у тому числі: протоколом огляду інтернет-сайту ІНФОРМАЦІЯ_5 від 16.05.2023, відповідно до якого розпорядженням т.зв. «Председателя Совета министров Республики Крым» №309-рп «О ОСОБА_4 » від 11.11.2022 року призначено на посаду т.зв. «заместителя председателя ІНФОРМАЦІЯ_3 »; протоколом огляду речей і документів на інтернет-сайту « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за наступним посиланням: URL ?адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5 на якому розміщене « ІНФОРМАЦІЯ_7 «об утверждении АДРЕСА_2 о Государственном комитете молодежной политики Республики Крым; протоколом огляду інтернет-сайту ІНФОРМАЦІЯ_8 , на сторінках яких міститься інформація стосовно діяльності ОСОБА_4 на займаній посаді т.зв. «заместителя председателя ІНФОРМАЦІЯ_3 »; протоколом огляду сайту Газети «Урядовий кур`єр» https://ukurier.gov.ua/uk, від 20.12.2023, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про виклик; протоколом огляду сайту Офісу Генерального Прокурора за адресою: «https: //www.gp.gov.ua» від 26.12.2023, щодо повідомлення про підозру ОСОБА_4 та повістки про виклик; висновком експерта від 28.11.2023 №624/1 за результатами проведення судової портретної експертизи; відповіддю на доручення оперативного підрозділу від 05.01.2024, стосовно встановлених відомостей про ОСОБА_4 ; листом з ДПС України щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією громадянином України ОСОБА_4 в базі даних не виявлено; листом з Офісу Президента України відповідного до якого матеріали, щодо припинення громадянства України ОСОБА_4 згідно із поданої нею заяви або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили; довідкою з Управління інформаійно-аналітичної підтримки Головного Управління Національної поліції у м. Києві щодо притягнення до кримінальної або адміністративної відповідальності.

20.12.2023 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, письмове повідомлення про підозру було їй вручене у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової від 20 грудня 2023 року), також повістки на 26.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023 про виклик підозрюваної ОСОБА_4 опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

29.12.2023 у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_4 переховується від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності та її місцезнаходження невідоме, підозрювану ОСОБА_4 оголошено в розшук.

На виконання вимоги ст.135 КПК України у зв`язку з тим, що підозрювана ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території АР Крим, повістки на 26.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023 про виклик його до слідчого управління ГУ СБУ в АР Крим опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр», яка являється друкованим засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (№ 254 (7652) від ІНФОРМАЦІЯ_9 ), також повістки на 26.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023 про виклик підозрюваної ОСОБА_4 опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

На даний час встановлено, що ОСОБА_4 переховується від органів досудового розслідування та/або суду на території ТОТ України АР Крим та перебуваючи на зазначеній території, в тому числі під час та після деокупації ТОТ України АР Крим, має можливість: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення.

Також, використовуючи знайомство та різноманітну залежність від нього свідків по даному провадженню, перебування значної частини свідків на окупованій російською федерацією частині території України, ОСОБА_4 може здійснювати на них вплив, у тому числі і у способи, небезпечні для життя і здоров`я, з метою зміни, спотворення їх показань чи відмови від дачі показань.

Ці факти вказують на наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, підозрюваний може незаконно впливати на свідків.

Згідно з ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до абз.2 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Вищенаведені обставини, а також те, що ОСОБА_4 будучи громадянкою України, добровільно зайняла посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора (злочин, який, відповідно до ст.12 КК України є тяжким та за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років), вказують на наявність ризиків, передбачених п.п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України та свідчать про те, що він переховується від органів досудового розслідування та суду, має можливість: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється, а також іншим чином перешкоджати розслідуванню даного злочину.

Із урахуванням неможливості запобігання вищенаведеним ризикам у інший спосіб, ніж обрання стосовно підозрюваної ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу стосовно підозрюваної ОСОБА_4 не вбачається.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав у повному обсязі, прохав його задовольнити з підстав, викладених у ньому, зокрема, зазначив, що на даний час, підозрювана ОСОБА_4 перебуває на окупованій території АР Крим, на виклики до слідчого не з`являється, хоча викликалася належним чином, відповідно до норм КПК України. Крім того, ОСОБА_4 оголошено в розшук.

Захисник ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечила проти задоволення вказаного клопотання.

Слідчий суддя, вивчивши надані матеріали, вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Міністерства юстиції України, місцезнаходження відокремленого підрозділу слідчого управління Головного управління СБ України в АР Крим за адресою: м. Київ, вул. Поправки Юрія, 14-А.

14.12.2023 в кримінальному провадженні прокуратурою АР Крим погоджено письмове повідомлення про підозру ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-? КК України.

20.12.2023 у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 перебуває на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, письмове повідомлення про підозру було їй вручено у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, тобто шляхом опублікування повідомлення про підозру в газеті «Урядовий кур`єр», яка є друкованим засобом масової від 20 грудня 2023 року), також повістки на 26.12.2023, 27.12.2023 та 28.12.2023 про виклик підозрюваної ОСОБА_4 опубліковані на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов?язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Так, слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, лише щодо пред`явленої підозри, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що наявні у провадженні докази, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (показання, речові докази і документи та інші) свідчать про обґрунтованість підозри, оскільки останні підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити ці правопорушення.

Зазначене прямо узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, відображеною у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, №182), те що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об?єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Відповідно до ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Із метою досягнення завдань кримінального провадження та для належного здійснення правосуддя у справах про вчинення кримінального правопорушення, в КПК передбачено заходи забезпечення кримінального провадження, до яких належить, зокрема, тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

У теоретичному аспекті «належна правова процедура» - це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя. До гарантій, які у своїй сукупності формують належну правову процедуру, у тому числі відносяться право на судовий захист та право на оскарження.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція)права на справедливий суд.

Статтею 5 Конвенції гарантовано кожному право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом. Кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «c» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання. Пунктом 4 цієї статті гарантовано право кожному, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно з ч.6 ст.193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст. 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі №991/3440/20 вказує, що рішення слідчого судді, суду про обрання запобіжного заходу, прийняте в порядку ч.6 ст.193 КПК, за своїм правовими наслідками підпадає під поняття «постанова про утримання під вартою» в розумінні ст.25 Європейської конвенції про видачу правопорушників.

За загальним правилом розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, що відповідає зазначеним вимогам Конвенції та іншим міжнародно-правовим актам.

Процедура, передбачена ч.6 ст.193 КПК, є випадком, який дозволяє суду розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених ст.177 КПК, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук.

При аналізі питання наявності зазначених прокурором ризиків, слідчий суддя прийшов до висновку про їх наявність з огляду на фактичні обставини кримінального провадження та особу ОСОБА_4 , яка добровільно погодилася на співпрацю з представниками окупаційної влади, має стійкі зв`язки з представниками окупаційної адміністрації, в той же час перебуває на тимчасово окупованій території України - АР Крим, не виїхала з неї до теперішнього часу, та не з?явилася на виклики слідчого, що є достатньою підставою вважати, що ОСОБА_4 переховується на вказаній території від органів досудового розслідування та суду, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від 5 до 10 років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, яке може бути призначене підозрюваній у разі визнання її винуватою, а усвідомлення підозрюваною цієї обставини переконливо дає підстави вважати про існування наступних ризиків, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу учасників провадження, що у даному випадку обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою за відсутності підозрюваної, хоча й не призводить до негайного взяття особи під варту, однак, виступає правовою підставою для затримання і доставки цієї особи до місця кримінального провадження.

Так, ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є одним із обов`язкових документів, на підставі якого уповноважений орган запитує публікацію Генеральним секретаріатом Інтерполу Червоного оповіщення щодо осіб, які розшукуються з метою їх затримання, арешту, обмеження свободи пересування та подальшої видачі (екстрадиції) в Україну (Інструкція про порядок використання правоохоронними органами України інформаційної системи Міжнародної організації кримінальної поліції - Інтерпол, затверджена спільним наказом МВС України, ОГП, НАБ України, СБ України, ДБР, Мінфіну України, Мін`юсту України від 17 серпня2020 року № 613/380/93/228/414/510/2801/5). Після затримання особи за межами України, слідчий, прокурор, який здійснює нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування, або суд, який розглядає справу чи яким ухвалено вирок, готує клопотання про видачу особи в Україну, до якого серед інших документів обов`язково додається засвідчена копія ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності (ч.1, п.1 ч.2 ст.575 КПК). Тобто, ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є документом, на підставі якого здійснюється затримання особи за межами України, ухвалюється рішення про застосування екстрадиційного арешту для забезпечення видачі особи з метою притягнення до кримінальної відповідальності та здійснюється доставка особи на території України до місця кримінального провадження.

Згідно з ч.4 ст.197 КПК України, у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваної, обвинуваченої на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу, строк дії такої ухвали не зазначається.

При цьому, час затримання такої особи фактично може перевищувати 30 днів - тримання під вартою за ст.59 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 40 днів - тимчасовий арешт заст.16 Європейської конвенції про видачу правопорушників та 60 днів - строк дії ухвали про тримання під вартою за ч.1 ст.197 КПК.

Тобто, затримана особа на підставі ухвали слідчого судді, суду, постановленої в порядку ч.6 ст.193 КПК, може бути затриманою і утримуватись під вартою протягом усього часу, необхідного для екстрадиції та доставки її до місця кримінального провадження. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 14 лютого 2022 року у справі 991/3440/20.

Відповідно до абзацу 2 ч.4 ст.183 КПК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, відносно підозрюваної ОСОБА_4 .

При цьому слідчий суддя роз`яснює, що ч.6 ст.193 КПК України передбачено, що після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваної, обвинуваченої розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Керуючись вимогами ст.ст.177, 178, 183, 186, 193, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,-

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого - криміналіста 2 відділу Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваної - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки Вірменії, громадянки України, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор» МЮУ.

Відповідно до ч.6 ст.193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою у той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя