Справа № 454/1108/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1111/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , на вирок Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2023 року у кримінальному провадженні про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищевказаним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим за ч. 1 ст. 119 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шість) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 рахувати з моменту його затримання - з 31 березня 2022 року

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу, залишено попередній - тримання під вартою.

Вирішено питання з речовими доказами.

Згідно з вироком, 30.03.2022р. близько 21.30год. в приміщенні загального коридору першого поверху багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 під час словесного конфлікту, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи необережно, наніс ОСОБА_9 удар кулаком правої руки в область щелепи зліва, внаслідок чого останній втратив рівновагу, впав та вдарився скронево-потиличною частиною голови об тверду бетонну поверхню.

Від отриманого удару ОСОБА_9 втратив свідомість, отримав тілесні ушкодження у виді крововиливів на підборідді, на верхній та нижній губах, садна на підборідді, та внаслідок падіння і удару до бетонної поверхні - відкритої черепно-мозкової травми, яка проявилася крововиливом на апоневрозі в лівій тім`яно-потиличній ділянці, переломом потиличної кістки, крововиливом під тверду мозкову оболонку в лівій півкулі мозку, крововиливами в м`які мозкові оболонки в лівій лобній частці, в речовину мозку в лівій скроневій частці та тканині лівого бокового шлуночка, внаслідок чого 01.04.2022р. він помер в Червоноградській міській лікарні.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить змінити вирок Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2023 року та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 119 КК України у виді трьох років обмеження волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що сторона захисту не погоджується з оскарженим вироком з огляду на суворість обраного ОСОБА_7 покарання. Зокрема, вказує, що санкція ст. 119 КК України передбачає покарання у виді від 3 до 5 років обмеження волі та від 3 до 5 років позбавлення волі. Тобто законодавець у межах цієї статті визначив два види покарання, які відрізняються між собою умовами відбування. При цьому позбавлення волі - це найтяжче покарання, яке полягає в ізоляції людини від суспільства.

Як зазначає апелянт, ізоляція від суспільства негативно впливає на ОСОБА_7 , оскільки під час перебування під вартою він став замкнутим у собі, почав скаржитись на здоров`я, у нього з`явились суїцидальні настрої. Згідно з висновком експерта, ОСОБА_7 є осудним, але страждає на легку форму розумової дебільності (йому важко пояснити свою думку, є замкнутим). Таким він став після одного року ізоляції від суспільства.

На переконання захисника, у випадку ОСОБА_7 найбільш прийнятним та корисним для нього покаранням є обмеження волі. Вважає, що обвинуваченому слід обрати покарання у виді трьох років обмеження волі. Саме таке покарання було б справедливими, розумним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 .

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, покликавшись на їх безпідставність.

Потерпілий ОСОБА_10 , будучи у встановленому законом порядку повідомленим про час та місце проведення судового засідання, у таке не з`явився, про поважність причин своєї неявки не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи не подав.

За таких обставин, з огляду на вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності потерпілого.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому у цій частині апеляційним судом не перевіряються. За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 119 КК України, а саме як вбивство, вчинене через необережність.

Вирішуючи питання про правильність застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та відповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на указану мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображено у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом (хоча й у межах відповідної санкції статті) видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог кримінального закону та врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, характер та обставини вчиненого злочину, незворотність наслідків злочину у вигляді смерті людини; дані про особу ОСОБА_7 , зокрема те, що він раніше притягувався до кримінальної відповідальності за злочин проти здоров`я особи, його вік, матеріальний та сімейний стан, стан здоров`я, наявність постійного місця проживання та посередньої характеристики, те, що він ніде не працює; щире каяття як обставину, що пом`якшує покарання; відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на те, що покарання має на меті не лише кару за вчинене кримінальне правопорушення, а в першу чергу виправлення особи винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше був засуджений за злочин проти здоров`я особи, однак після відбуття покарання (сплати штрафу) належних висновків для себе не зробив, сам спричинив конфлікт з потерпілим з надуманих причин (ревнощі до співмешканки) та вчинив вбивство з необережності ОСОБА_9 за обставин, які жодним чином йому не загрожували, що свідчить про його підвищену суспільно небезпечну поведінку, колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для застосування до останнього більш м`яких виду та розміру покарання, аніж призначене судом першої інстанції, та апеляційна скарга не містить належних обґрунтувань на спростування таких висновків.

При цьому не може бути підставою для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого виду покарання (обмеження волі) і стан психічного здоров`я обвинуваченого, оскільки, згідно з висновком судово-психіатричного експерта №531 від 31 травня 2023 року, станом на сьогодні ОСОБА_7 виявляє легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності, може усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом ОСОБА_7 може брати участь у розгляді цього кримінального провадження, здатний правильно сприймати обставини, що мають значення у справі та давати по них відповідні показання. У період інкримінованих йому дій ОСОБА_7 виявляв легку розумову відсталість в ступені легкої дебільності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Водночас, стан здоров`я ОСОБА_7 , у тому числі і психічного, був врахований судом першої інстанції при призначенні йому розміру покарання у виді позбавлення волі, наближеного до мінімальної межі, визначеної у санкції ч. 1 ст. 119 КК України.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів. Воно відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, що тягнуть скасування чи зміну оскарженого вироку, при апеляційному розгляді кримінального провадження не встановлено.

Ураховуючи вищенаведене, на переконання колегії суддів апеляційного суду, оскаржений вирок є законним й обґрунтованим, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог немає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Сокальського районного суду Львівської області від 21 вересня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4