Справа № 361/6218/17
Провадження № 1-кп/361/65/23
ВИРОК

Іменем України

02.10.2023 м. Бровари

Броварський міскрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування № 0002881 від 23.07.2017 стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Княжичі Броварського району Київської області, українець, громадянин України, із середньо-спеціальною освітою, не одружений, безробітний, не інвалід, не депутат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення (злочин) передбачений ч. 2 ст. 286 КК України за наступних обставин.

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 22 липня 2017 року, близько 12 години 50 хвилин, він керуючи технічно не справним вантажним автомобілем марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується висновком інженернотехнічної експертизи №12-1/1572 від. 21.08.2017. чим порушив п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу», виїхавши із с. Княжичі Броварського району Київської області, приїхав до с. Погреби Броварського району Київської області, де завантажив борт автомобіля землею приблизно 10 тонн, повертався до с. Княжичі Броварського район Київської області, через м. Бровари Київської області та рухався по вул. Олега Онікієнка, у напрямку від м. Київ до с. Квітневе Броварського району Київської області, зі швидкістю приблизно 20 км/год., не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Крім цього, усвідомлюючи про несправність робочої гальмівної системи, що підтверджується висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1572 від. 21.08.2017, продовжив свій рух далі, чим порушив п. 31.4 та 31.4.1 «б» Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «забороняється експлуатація транспортних засобів, згідно із законодавством, за наявності таких технічних несправностей, і не відповідність таким вимогам, під час дорожніх випробувань робочої гальмівної системи перевищуються такі значення (вантажність автомобіля з дозволеною максимальною масою понад 12 т., гальмівний шлях не більше ніж 19,5 м.).

Не зупинивши транспортний засіб, під час руху автомобіля марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , допустив своєю передньою частиною автомобіля зіткнення із задньою частиною автобуса марки «БОГДАН-А09201», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . який стояв у зв`язку із несправністю, у попутній смузі руху на відстані 10 метрів перед автобусною зупинкою громадського транспорту «Радіостанція» по напрямку руху вказаного автомобіля, чим порушив п. 31.6 «а» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: робоча гальмівна система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю».

У результаті зіткнення, автобус марки «БОГДАН-А09201», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , почав неконтрольовано рухатися вперед, у результаті чого, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які в цей час перебували по переду вказаного автобуса, яких від удару відкинуло вперед, отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Броварської ЦРЛ, яка розташована за адресою: Київська область, м. Бровари, вул. Шевченка, 14 для надання первинної медичної допомоги.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_4 , пунктів 2.3. (б) та 2.3 (а), 31.4, 31.4.1 «б» та 31.6 «а» Правил дорожнього руху України, трапилась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої ОСОБА_7 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.09.2017 року №113, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рвана рана правої вушної раковини, синці повік обох очей, уламкові кісток обличчя справа, (правої верхньощелепної кістки, усіх стінок правої верхньощелепної пазухи, правої величної кістки), решітчастої кістки та кісток носу, перелом кісток склепіння, та основи черепа, (потиличної кістки, піраміди лівої скроневої кістки, стінок клиновидної пазухи, турецького сідла), забій головного мозку, пневмоцифалія, гемотипанум з розвитком, посттравматичного лівої стороньої приглухуватості, парес. лівого відводящого нерва, з розвитком східної косоокості лівого ока; закрита травма грудної клітини: уламковий перелом лівої ключиці, середній третині, зі зміщенням уламків, переломи I-V, ребер із ліва та права із розвитком підшкірної емфіземи грудної клітини, лівої сторонній пневмогідротуракс, правостороній гідроторакс, забій легень; садна на передній поверхні черева, рвана рана в області лівого колінного суглобу, які за критерієм небезпечні для життя, а ОСОБА_8 згідно висновку експерта №102 від 25.08.2017 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому 5-7 ребер справа по задньо-пахвинній лінії зі зміщенням уламків.

Порушення водієм ОСОБА_4 , вимог пунктів 2.3. (б) та 2.3 (а). 31.4, 31.4.1 «б» та 31.6 «а» Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 та середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_8 .

Таким чином, ОСОБА_4 , обвинувачується у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження га тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Під час допиту обвинуваченого в судовому засіданні 28.03.2018, ОСОБА_4 пояснив, що 22.07.2017 він їхав з Книжичів та їхав через ОСОБА_9 . З`їхавши з моста побачив клону машин, знаків не було. Уникнути удару він ніяк не міг, сдав назад і зіткнувся з автобусом. Внаслідок цього постраждало двоє людей. Власник т/з, яким керував обвинувачений, належить іншій людині, яка дала обвинуваченому щоб той привіз землю. Під час руху не відчував що т/з є несправним. Під час руху гальмувати не приходилась. Несправність т/з відчув коли рухався по мосту. Швидкість перед ДТП складала 20-25 км/год. Вийшовши з т/з побачив двох потерпілих, почували вони себе погано, через пів години приїхала швидка допомога. ОСОБА_10 обтирали серветками бо йшла кров з голови, ОСОБА_11 сидів біля автобуса, а так то був цілий. Матеріальну допомогу надав, а саме купував ліки декілька разів. Обвинувачений не розумів що автобус зламаний, оскільки не було відповідних знаків та автобус стояв не на зупинці. Данилюк претензій матеріального характеру не пред`являв. Надавав кошти ОСОБА_7 , а коли його перевели в приватну клініку, обвинувачений не зміг надавати матеріальну допомогу, оскільки не мав таких коштів.

28.03.2018 було допитано у судовому засіданні, де він повідомив, що автобус належить його матері. Їхав до метро Лісова, потім піднялась температура двигуна, пішла гаряча вода, ми пересадили пасажирів в інший автобус. Потерпілий з`їздив додому за тягачем, потім приїхав на місце події, щоб відтягти автобус на ремонт. Аварійний знак виставляли, але підтвердити це ніхто зі свідків не може. У результаті ДТП постраждав сильно: переламані ключиця, ребра, забиті коліна. Обвинувачений не надавав мені особисто допомогу. Після ДТП не пам`ятає що робив обвинувачений. У трудових відносинах з ТОВ, яке експортувало автобус не перебував. Інженер з техніки безпеки від ТОВ на місце ДТП не приїжджав. Про ДТП повідомив диспетчера після чого приїхав слюсар ОСОБА_11 .

В матеріалах справи міститься заява від потерпілого ОСОБА_8 про розгляд кримінального провадження без його участі, претензій матеріального або морального характеру до обвинуваченого не має.

30.08.2018 від потерпілого ОСОБА_7 надійшов цивільний позов про стягнення на його користь з ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 100 317,06 грн. та моральної шкоди у сумі 300 000,00 грн.

В процесі розгляду справи 28.12.2021 потерпілим ОСОБА_7 заявлено новий цивільний позов у кримінальному провадженні про стягнення на майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а саме:

- з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» майнової шкоди у сумі 100 317,06 грн. та страхового відшкодування що становить 12 мінімальних заробітних плат та моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю;

- з ОСОБА_4 моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн. та судові витрати на правову адвокатську допомогу.

Крім того, в судовому засіданні було подано заяву про уточнення розміру майнової шкоди, в якій зменшено страхове відшкодування, яке ОСОБА_7 просить стягнути зі страхової компанії, до 83 435 грн. 49 коп.

В судовому засіданні 02.10.2023 ОСОБА_4 свою провину визнав. Він та його захисник просили суд врахувати що він одружився, має на утриманні двох дітей., тому просили не позбавляти його волі.

Представник потерпілого повідомив суду, що обвинувачений перед ним не вибачився, просив для нього покарання за законом та просив суд задовольнити його позовну заяву.

Судом досліджені наступні письмові докази, які підтверджують вину обвинуваченого:

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 22.07.2017 з фото-таблицями в якому зафіксовано місце ДТП;

- протоколи огляду та затримання транспортних засобів, а саме Богдан А-09201, н.з. НОМЕР_3 , Богдан А-091 н.з. НОМЕР_4 , КАМАЗ 5511 н.з. НОМЕР_2 ;

схему місця ДТП від 22.07.2017;

- висновок експерта №113 від 13.09.2017 судово-медичної експертизи, відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження від дії тупих предметів при ДТП, можливо при обставинах і у строк (22.07.2017 р.), вказаних у постанові, оцінюються в комплексі та відносяться до категорії тяжких тілесних пошкоджень за критерієм небезпеки для життя.

- висновок експерта від 21.08.2017 №12-1/1572 в якій експерт дійшов висновку, що система робочого гальма автомобіля марки «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 на момент огляду знаходилась в технічно- несправному стані через те, що зазори між робочими поверхнями гальмівних колодок та гальмівних барабанів кожного колеса автомобіля були збільшені, та як наслідок гальмівні механізми коліс були в технічно- несправному стані. Дані несправності гальмівної системи виникли в процесі тривалої експлуатації автомобіля до ДТП;

- висновок експерта від 04.09.2017 №12-1/1556 в якій експерт дійшов висновку, що механічні пошкодження, яке утворились на автомобілі марки «КАМАЗ НОМЕР_2 та автобусі марки «БОГДАН А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , характерні для їх взаємного контакту. В момент первинного контакту направляючі повздовжніх осей автомобіля марки «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та автобуса марки «БОГДАН-А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 були розташовані приблизно паралельно, при попутних напрямках руху та перекритті близько 1,5-1,6 м від правого краю автомобіля марки «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 . Зіткнення автомобіля марки «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 та автобуса марки «БОГДАН-А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , відбулось на правій смузі для руху в напрямку до с. Дмитрове, приблизно в районі зафіксованої на схемі ділянки осипу ґрунту;

- висновок експерта №12-2/840 від 26.09.2017, в якому встановлено, що ринкова вартість автобуса марки «БОГДАН» модель «А-09201» номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_6 , станом на 22 липня 2017 року, могла становити: 234362,70 грн. (двісті тридцять чотири тисячі триста шістдесят дві гривні 70 коп.). Матеріальний збиток, заподіяний власнику автобуса марки «БОГДАН» модель «А-09201» номерний знак НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_6 , в наслідок його пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди міг становити 1 0374,62 грн. (десять тисяч триста сімдесят чотири грн. 62 коп.);

- згідно допиту потерпілого ОСОБА_7 встановлено, що 22.07.17 року приблизно о 10:00 год. він закріплював жорстку сцепку для буксирування знаходячись між передньою частиною автобусу марки «Богдан-А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 та задньою частиною автобусу марки «Богдан А-091» реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 . В той час автобус марки «Богдан-А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 знаходився у правій смузі руху в бік до с. Димитрове. У подальшому він відчув удар у задню частину свого тіла, після якого на нього здійснив наїзд автобус марки «Богдан-А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 .

- згідно показів наданих обвинуваченим ОСОБА_4 встановлено, що 22.07.19 року приблизно о 10:00 годин він керуючи автомобілем марки «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 рухався у правій смузі руху по вул. Олега Онікієнка у м. Бровари Київської області в бік с. Димитрове. Швидкість керованого ним транспортного засобу становила приблизно 20 км/год. Під час рух він виявив автобус марки «Богдан» жовтого кольору, який стояв у правій смузі для руху в бік с. Димитрове перед автобусною зупинкою. У подальшому він зі швидкістю 20 км/год, продовжив рухатися у правій смузі не змінюючи напрямок свого руху, думаючи, що автобус розпочне рух. Після того, як автобус марки «Богдан» продовжував стояти та не розпочинав рух, він натиснув на педаль гальмів, однак у зв`язку з малою відстанню від його автомобіля до задньої частини автобуса, зіткнення не вдалось уникнути. Об`їхати з задньої сторони автобус він не міг, оскільки у лівій смузі для руху в бік с. Дмитрове рухались легкові автомобілі. Будь-яких аварійних знаків по заду автобуса марки «Богдан» виставлено не було;

- висновок №12-1/622 від 05.03.2020 інженерно-технічної експертизи, відповідно до якого в заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 вбачаються невідповідності вимогам п.п. б) п. 31.4.1. Правил дорожнього руху України та вимогам пункту 6.4.6.1 ДСТУ 3649:2010, які з технічної точки зору, перебувають причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. В заданій дорожньо-транспортній ситуації, в діях водія автомобіля «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 вбачаються невідповідності вимогам п.п. б) п. 31.4.1. Правил дорожнього руху України та вимогам пункту 6.4.6.1 ДСТУ 3649:2010. За даних дорожніх обставин, технічна можливість попередження наїзд на пішоходів водієм автомобіля «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_5 полягала у виконанні ним вимог п.п. б) п. 31.4.1. Правил дорожнього руху 5 країни та вимогам пункту 6.4.6.1 ДСТУ 3649:2010. Тобто, при виконанні вимог п.п. б) п. 31.4.1. Правил дорожнього руху України та вимогам пунш 6.4 6.1 ДСТУ 3649:2010, водій автомобіля «КАМАЗ 5511» реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 мав технічну можливість попередити дану дорожньо-транспорту пригоду.

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_4 кримінальне покарання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Досудовим розслідуванням не було встановлено обставин, які б пом`якшували або обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 66 КК України обставин які б пом`якшували покарання суд обвинуваченому визнає щире каяття та сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Згідно довідки-характеристики від 25.09.2017 наданої сільським головою виконавчого комітету Княжицької сільської ради, то ОСОБА_4 веде нормальний спосіб життя, врівноважений, доброзичливий, спиртними напоями не зловживає. Згідно наданих довідок, обвинувачений на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Також при призначенні основного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує висновок досудової доповіді органу пробації, відповідно до якого, обвинувачений має низький рівень ймовірності вчинення кримінального правопорушення, є людиною дружелюбною, комунікабельною, допомагає матері по господарству. ОСОБА_4 приймав участь у складенні досудової доповіді, з розумінням ставився до процесу збору та аналізу інформації відносно його способу життя та особистості. Уповноважений орган з питань пробації вважає, що виправлення особи без застосування покарань, пов`язаних з обмеженням або позбавленням волі на певний строк можливе та не становить небезпеки для суспільства.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 286 КК України, виходячи з вимог ст. ст. 50 та 65 КК України, враховуючи характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та є неумисним злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розповів про скоєне та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, обставини, що пом`якшують покарання та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а і виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженими, суд вважає за необхідне призначити йому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, в даному випадку, враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлені вище обставини вчинення кримінального правопорушення, характеризуючи дані відносно останнього, суд дійшов висновку про можливість звільнення від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України та встановленням іспитового терміну.

На думку суду, таке покарання буде достатнім та необхідним для виправлення ОСОБА_4 та попередження вчинення ним нових злочинів.

Надаючи оцінку заявленому потерпілим ОСОБА_7 цивільного позову (з врахування заяви про уточнення розміру майнової шкоди) про стягнення на його користь з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхового відшкодування у розмірі 83 435,49 грн., страхового відшкодування пов`язане зі стійкою втратою працездатності що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмір та моральної шкоди у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю; про стягнення на користь ОСОБА_7 з обвинуваченого моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 заявлений потерпілим цивільний позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову. Захисник обвинуваченого також заперечував проти задоволення цивільного позову.

У своєму відзиві обвинувачений зазначив, що позивач надав лише підтвердження того, що він перебував на лікуванні та йому встановлено групу інвалідності, однак не надано жодного доказу в підтвердження позовних вимог морального характеру. Як видно з матеріалів справи, позивач не звертався до психолога чи психіатра за допомогою, не проведено психологічну експертизу. Цивільним позивачем надано копію довідки до огляду медико-соціальної експертної комісії від 24.01.2019, однак встановити причинно-наслідковий зв`язок між обставинами ДТП та встановлення групи інвалідності із даного документу не є можливим. Обвинувачений не вважає суму 150 000,00 грн. співмірною моральній шкоді, яка отримана цивільним позивачем.

У своєму відзиві Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» зазначило, що ДТП відбулось 22.07.2017, датою подання позовної заяви є 28.12.2021, тобто позивачем порушено трирічний строк на звернення до страховика заяви про страхове відшкодування за заподіяну шкоду здоров`ю. Вказаний термін передбачено п. 37.1.4 ст. 37 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тому ОСОБА_7 необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Щодо стягнення страхового відшкодування у розмірі 83 435,49 грн., то Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» вважає що дана вимога також не підлягає задоволенню, оскільки окрім довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією від 24.01.2019 позивачем не надано жодного документу, який би підтверджував що він поніс витрати у зв`язку з лікуванням у розмірі 83 435,49 грн.

Відповідно до статей 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом; юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення; законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.

Згідно з положеннями частини2 статті127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини1 статті128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом.

В справі, що розглядається, внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, ОСОБА_4 було заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого ОСОБА_7 у виді тяжких тілесних ушкоджень.

Суд зазначає, що визначений Законом «Про ОСЦПВВНТЗ» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні статті 124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, якщо йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень Закону «Про ОСЦПВВНТЗ» у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди. А тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

У постанові КЦС від 21 серпня 2018 року у справі №227/3573/16-ц касаційний суд висловився про необхідність стягнення страхового відшкодування не зважаючи на те, що позивач не звертався до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернувся безпосередньо до суду в межах необхідного строку, а в постанові ККС від 30 серпня 2018 року у справі №732/865/16-к посилання страховика на те, що потерпілий не звертався до нього із заявою про виплату страхового відшкодування, було відхилено касаційним судом.

У постанові колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 26 березня 2018 року у справі № 910/426/17 суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій і зазначив таке: «потерпіла особа не зобов`язана звертатися до особи, у якої застраховано цивільно-правову відповідальність заподіювача шкоди. Таке право, враховуючи висновок, викладений у рішенні Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002, може бути реалізоване безпосередньо шляхом подання відповідного позову до суду. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами в залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту».

У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика, ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Крім цього, у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру.

Водночас у межах кримінального провадження за ст. 286 КК України факт, обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. Тобто в цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному статтею 35 Закону «Про ОСЦПВВНТЗ», не є обов`язковим.

Відповідно до частини1 статті 129 КПК України суд, ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому залежно від доведеності підстав і розміру позову.

Так, потерпілий ОСОБА_7 звернувся з первісною позовною заявою до обвинуваченого ОСОБА_4 30.01.2018.

Нова позовна заява, в якій відповідачами виступили ОСОБА_4 та ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заявлено 28.12.2021.

Таким чином, з моменту дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 22.07.2017, і до моменту подачі позову, в якому відповідачем виступила страхова компанія, пройшло 4,5 роки.

Відповідно до ст.256 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Вона обчислюється за загальними правилами підрахунку цивільно-правових строків.

Позовна давність передбачається в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч. 4 ст. 267 ЦК, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження на захист за допомогою звернення до суду, можна зробити висновок, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність установлюється тривалістю у 3 роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

В матеріалах справи міститься копія платіжного доручення №12187 від 15.02.2018, яким здійснено виплату ПрАТ СК «ПЗУ «Україна» на користь ОСОБА_12 (син потерпілого ОСОБА_7 ) страхового відшкодування у розмірі 11 735,64 грн., що підтверджує звернення потерпілого ОСОБА_7 з заявою про страхове відшкодування до страховика.

До суду, з вимогами до ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна», за захистом свого порушеного права позивач звернувся 28.12.2021 - зі спливом позовної давності, оскільки строк позовної давності звернення до суду спливав 15.02.2021.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

У своєму відзиві ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заявило про пропуск ОСОБА_7 трирічного строку для звернення з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Таким чином, вимоги про компенсацію майнової шкоди у межах страхового ліміту (страхове відшкодування) у розмірі 83 435,49 грн. не підлягають задоволенню.

Щодо стягнення страхового відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності.

На підставі п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію. Тому, враховуючи, що позивачу було завдано шкоди внаслідок ушкодженням здоров`я, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, суд не вбачає у даній справі спливу строку позовної давності.

Відповідно до п. 26.2. ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності», мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення III групи інвалідності - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік» від 02.12.2017 №1801-VIII., мінімальний розмір заробітної плати у місячному розмірі з 1 січня - 3 200 грн.

Відповідно, розмір відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілому ОСОБА_7 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності складає:

3 200,00 грн х 12 міс. = 38 400,00 грн.

Щодо відшкодування моральної шкоди

Відповідно до статті 26-1 Закону № 1961-IV, страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

(11 735,64 грн. + 38 400,00 грн.) х 5% = 2 506,78 грн.

Враховуючи наведене вище, з ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» на користь Позивача ОСОБА_7 підлягає стягненню:

-страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності у розмірі 38 400,00 грн.

-моральна шкода у розмірі 2 506,78 грн.

В іншій частині позовна заява не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди з ОСОБА_13 .

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Разом з тим, згідно абзацу другого п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31 березня 1995 року обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вивчивши позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з завданням шкоди його здоров`ю.

При цьому в частині посилань Позивачки як на підставу для відшкодування моральної шкоди на те, що в результаті ДТП постраждала її мати та їй було заподіяно легкі травми, суд враховує положення з п. 22.1 ст. 22 та п. 23.1 ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, якими зокрема визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є в тому числі моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

З огляду на викладене та враховуючи, в результаті дій ОСОБА_4 було завдано тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , що у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на проведення лікування, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння їй моральної шкоди, стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 враховуючи вимоги розумності та справедливості грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Окремо суд зазначає, що в матеріалах справи міститься заява від потерпілого ОСОБА_8 від 31.10.2017 про розгляд справи без його участі, претензій матеріального або морального характеру до ОСОБА_4 не має.

Запобіжний захід до ОСОБА_4 не застосовувався.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні складаються з:

- за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта №12-1/622 від 05.03.2020, в сумі 1 570,10 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят гривень 10 коп.);

- за проведення інженерно-технічної експертизи, висновок експерта №12-1/1572 від 21.08.2017 в сумі 1 979 грн. 22 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять 22 коп.);

- за проведення транспортно-трасологічної експертизи, висновок експерта №12-1/1556 від 04.09.2017 у сумі 1 979 грн. 02 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять грн. 02 коп.);

- на проведення авто товарознавчої експертизи, висновок експерта № 12-2/840 від 26.09.2017 у сумі 1 186 грн. 44 коп. (одна тисяча сто вісімдесят шість грн. 44 коп.).

Відповідно до ст. 124 КПК України вказані судові витрати слід стягнути з обвинуваченого.

Питання речових доказів вирішити у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 , періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Арешт, накладений ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 26.07.2017 на автомобіль марки «КАМАЗ 5511» типу спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_14 скасувати.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , процесуальні витрати в дохід держави:

- за проведення судової інженерно-технічної експертизи, висновок експерта №12-1/622 від 05.03.2020, в сумі 1 570,10 грн. (одна тисяча п`ятсот сімдесят гривень 10 коп.);

- за проведення інженерно-технічної експертизи, висновок експерта №12-1/1572 від 21.08.2017 в сумі 1 979 грн. 22 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять 22 коп.);

- за проведення транспортно-трасологічної експертизи, висновок експерта №12-1/1556 від 04.09.2017 у сумі 1 979 грн. 02 коп. (одна тисяча дев`ятсот сімдесят дев`ять грн. 02 коп.);

- на проведення авто товарознавчої експертизи, висновок експерта № 12-2/840 від 26.09.2017 у сумі 1 186 грн. 44 коп. (одна тисяча сто вісімдесят шість грн. 44 коп.).

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності у розмірі 38 400,00 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 ) моральну шкоду у розмірі 2 506,78 грн.

Речові докази, а саме:

- автомобіль марки «КАМАЗ 5511» типу спеціалізований вантажний самоскид, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , номер кузова НОМЕР_7 , переданий на зберігання власнику ОСОБА_14 залишити ОСОБА_14 ;

- автомобіль марки «БОГДАН - А09201» реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , який знаходиться на зберіганні у власника ОСОБА_15 залишити ОСОБА_15 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання копії вироку суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_16