Справа № 646/531/21
№ провадження 1-кп/646/134/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м.Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні з обвинувальним актом щодо ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8

В С Т А Н О В И В :

Захисником обвинуваченого до канцелярії суду подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 на цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю або застави у розмірі 200 000 грн., яке обґрунтовано тим, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, підлягає перевірці, всі свідки сторони обвинувачення, які знаходяться на території України, допитані у ході судового розгляду, тому відсутній ризик впливу на них; у зв`язку з тим, що обвинувачений одружений, має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, ризик переховування від суду відсутній.

Крім того, просить суд приділити увагу стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме встановленому 14.12.2023 діагнозу «викривлення носу, нежить, перелом кісток носу», які згідно висновку судово-медичного експерта № 09-347 від 10.01.2024 могли утворитися при подіях 05.09.2020, які є предметом розгляду даного кримінального провадження. У разі відмови у зміні запобіжного заходу про сить вирішити питання про направлення ОСОБА_3 до спеціалізованого медичного закладу для проведення операції по встановленому діагнозу, пов`язаного із перелом кісток носу.

Прокурор проти даного клопотання заперечував та звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 , посилаючись на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також те, що наразі продовжують існувати ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що він може переховуватись від суду, впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Прокурор просив суд продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, без визначення застави. Застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, вважав неможливим для запобігання вказаним ризикам.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора та наполягали на продовженні строку дії запобіжного заходу обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

При вирішенні заявлених клопотань, суд враховує тяжкість інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, а також сукупність відомостей про особу обвинуваченого, та вважає доведеним стороною обвинувачення продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду; вчинити інше кримінальне правопорушення чи незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому кримінальному провадженні.

За положеннями статті статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого кримінального правопорушення може вдатися до відповідних дій. При цьому, слід урахувати, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, внаслідок чого, даний ризик є актуальним.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи характер обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні ним злочину проти найвищої соціальної цінності життя людини, що, з урахуванням можливого строку покарання, яке йому може бути призначене, в разі визнання винуватості, може свідчити про те, що обвинувачений може переховуватись від суду. При цьому, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не залишивши особу під вартою.

При оцінці ризику можливого впливу на потерпілу та свідків, суд приймає до уваги неодноразові прояви агресивної та нетактовної поведінки обвинуваченого у судовому засіданні, його принизливі висловлювання на адресу учасників судового провадження, які, не зважаючи на зауваження суду, в більшості випадків залишалися поза увагою та без відповідної реакції ОСОБА_3 .

Суд повторно зазначає, що нестримана поведінка обвинуваченого розцінюються судом як очевидна неповага до честі та гідності учасників процесу, їх представників з боку обвинуваченого, оскільки вказані дії суперечать основним засадам (принципам) кримінального провадження, а також його завданню, у зв`язку з чим у суду не виникає сумнівів щодо доведеності ризиків, якими прокурор обґрунтовував необхідність продовження такого запобіжного заходу, як тримання даної особи під вартою, оскільки на момент розгляду клопотання ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

Вказане вище свідчить про достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, запобігання яким шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим та не ефективним.

Твердження сторони захисту та аргументи щодо наявності у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, родини, постійного місця проживання, не мінімізують наявність вказаних ризиків та не спростовують можливість переховуватися від суду, а також вчинити позапроцесуальний вплив на потерпілу та свідків. Крім того, ці обставини існували на час вчинення інкримінованого обвинуваченому злочину, і не стали стримуючим фактором для обвинуваченого від противоправних дій.

Суд приймає до уваги стан здоров`я обвинуваченого та зазначає, що виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження, на які посилається сторона захисту як на підставу для зміни запобіжного заходу, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 09-1347/2023 віднесені до легких тілесних ушкоджень, які утворилися понад три роки тому, та будь-які відомості щодо наявності на даний час необхідності термінового оперативного втручання відсутні. Консультативний висновок містить лише рекомендацію у плановому оперативному лікуванні.

Щодо клопотання сторони захисту про направлення обвинуваченого до спеціалізованого медичного закладу для проведення оперативного втручання

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 11 Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок взаємодії установи виконання покарань з закладами охорони здоров`я врегульований спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, про затвердження «Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту» (надалі Порядок № 239/5/104).

Відповідно п. 2.3 Порядку № 239/5/104 медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров`я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров`я з орієнтовного переліку.

У зв`язку з відсутністю будь-яких відомостей встановлення діагнозу ОСОБА_9 лікарем медичної частини СІЗО та дій, що визначені відповідно до вищевказаного Порядку, суд дійшов висновку про передчасність заявленого клопотання.

Враховуючи, що будь-які інші переконливі застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою в матеріалах справи відсутні та не доведені стороною захисту під час розгляду цього клопотання, у тому числі посилання сторони захисту на наявність захворювання у обвинуваченого, суд дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотання сторони захисту.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 197, 331, 350, 369-372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 та направлення обвинуваченого до спеціалізованого медичного закладу для проведення оперативного втручання відмовити.

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання його під вартою на 60 днів, тобто до 21.03.2024 включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити до Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала в частині застосованого запобіжного заходу може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Червонозаводський районний суд м.Харкова протягом п`яти днів з дня її оголошення, а ОСОБА_3 - у той же строк з моменту вручення йому копії цього судового рішення.

Головуючий ОСОБА_1