Справа № 201/8212/23
Провадження № 1-кп/201/793/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0001098 від 13.07.2023 року, щодо:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не працює, неодружений, утриманців не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 29.11.2018 Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до позбавлення волі на 1 рік із застосуванням ст. 75, 76 КК України на 1 рік; відповідно до ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.05.2020 року звільнений від покарання у зв`язку з закінченням іспитового строку,

- 26.04.2023 Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 України до позбавлення волі на 5 років із застосуванням ст. 75, 76 КК України на іспитовий строк на 1 рік

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В судовому засіданні приймали участь:

прокурор ОСОБА_4

обвинувачений ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

1.Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел, спрямований на заподіяння психологічних та фізичних страждань своїй матері ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи негативні наслідки, систематично, у період часу з 05 квітня 2023 року по 07 квітня 2023 року, вчиняв відносно ОСОБА_5 акти психологічного та фізичного насильства, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя ОСОБА_5 .

Так, 05.04.2023 року близько о 10:00 год., у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, виник умисел спрямований на умисне вчинення психологічного та фізичного насильства. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_5 дії психологічного та фізичного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 , складено протокол серії ВАД № 033896 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Далі, 06.04.2023 року близько о 09:00 год., у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, виник умисел, спрямований на умисне вчинення психологічного та фізичного насильства. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_5 дії психологічного та фізичного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 , складено протокол серії ВАД № 053870 про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Після чого, 07.04.2023 року близько о 19:00 год. у ОСОБА_3 , який перебував за адресою: АДРЕСА_1 , в ході раптово виниклого словесного конфлікту на ґрунті неприязних відносин, виник умисел спрямований на умисне вчинення психологічного та фізичного насильства. Далі, реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, умисно вчинив відносно ОСОБА_5 дії психологічного та фізичного насильства, що проявлялись у словесних образах потерпілої нецензурною лайкою, погрозами фізичною розправою.

За вищевказаним фактом відносно ОСОБА_3 , складено протокол серії ВАД № 053871, про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 квітня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 травня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Так, продовжуючи свою кримінально-протиправну діяльність, 12.07.2023, приблизно о 19 год. 30 хв. ОСОБА_3 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на вчинення психологічного та фізичного насильства, передбачаючи настання можливих суспільно небезпечних наслідків у вигляді психологічних та фізичних страждань, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , почав сварку з ОСОБА_5 , в ході якої виражався в бік останньої нецензурною лайкою, а також хватав за волосся потерпілу, чим завдав психологічних та фізичних страждань останній, що виразилось у посиленні негативних переживань та боязні за своє здоров`я, а також погіршення якості життя ОСОБА_5 .

Умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

2.Позиція обвинуваченого

Під час судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою вину у вчиненні злочину повністю та підтвердив його вчинення при викладених вище обставинах, щиро розкаявся у вчиненому, просив суд суворо не карати.

3.Позиція представника потерпілого

Потерпіла ОСОБА_5 надала суду заяву, в якій просила розглянути кримінальне провадження без її участі, матеріальні і моральні претензії до обвинуваченого відсутні, покарання призначити на розсуд суду.

4. Докази, які досліджені судом

Прокурор надав усне клопотання про розгляд справи у скороченому провадженні, на підставі частини 3 ст. 349 КПК України, проти якого обвинувачений не заперечували.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, а також те, що обвинувачений не оспорює всі обставини справи, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву в добровільності та істинності його позицій немає.

Сторонам судового провадження роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавленні права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

При цьому, суд обмежився допитом обвинуваченого і дослідив документи, які характеризують його особу.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того, дане рішення повністю узгоджується з вимогами пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими, суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

5.Висновок суду про винуватість обвинуваченого

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, повністю та об`єктивно доведена.

Суд вважає, що умисні дії ОСОБА_3 , які виразились у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення фізичного та психологічного насильства щодо іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призвело до фізичних та психологічних страждань, а також погіршення якості життя потерпілої особи, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, вірно.

6.Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

Загальні положення

Під час вчинення кримінального правопорушення, за даним кримінальним провадженням, обвинувачений був осудним у розумінні ст. 19 КК України.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст.65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч.2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання

Обставинами, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття, оскільки він критично оцінив вчинений ним злочин, своєю поведінкою під час досудового розслідування та судового провадження прагнув зменшити негативні наслідки своєї протиправної поведінки, що проявилось в осуді вчиненого.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, суд відносить рецидив.

Призначення покарання

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії нетяжкого злочину.

При визначенні виду та міри покарання, яке слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного ним злочину, його соціальне та матеріальне становище, стан здоров`я, стать та вік, неперебування на обліку у лікарів нарколога і психіатра, рівень культури та освіти, соціально-психологічні риси, визнання вини, наявність пом`якшуючої і обтяжуючої покарання обставин.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, виходячи з загальних засад призначення покарання, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, конкретних обставин його вчинення, наслідків вчиненого, даних про особу обвинуваченого, необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів є покарання у вигляді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією ст. 126-1 КК України.

При цьому, суд враховує, що вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2023 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 185 України до позбавлення волі на 5 років із застосуванням ст. 75, 76 КК України на іспитовий строк 1 рік.

Відповідно до ст. 71 КК України та роз`яснень, які містяться в п. 25 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинання одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

На думку суду, вчинення обвинуваченим злочину в період невідбутого покарання під час іспитового строку свідчить про його підвищену суспільну небезпеку, схильність до злочинної діяльності і вперте небажання ставати на шлях виправлення.

Тому суд на підставі ст. 71 КК України, суд вважає за необхідне до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене ОСОБА_3 за вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2023 року.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях у справах Володіна проти рф, Левчук проти України зазначив, що домашнє насильство є порушенням ст.ст.3, 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів. Ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя.

Однією з основних засад запобіганню та протидії домашньому насильству є гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу. Постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства.

Призначаючи обвинуваченому зазначене вище покарання, суд виходить із того, що воно є достатнім для його виправлення і перевиховання, запобігання вчиненню нових злочинів, що відповідає його особі та є достатнім для досягнення цілей покарання, передбачених ч. 2 ст. 50 КК України.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

Суд переконаний, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

При цьому підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні покарання суд не вбачає.

7.Вирішення цивільного позову

У даному кримінальному провадженні представником потерпілого до обвинуваченого цивільного позову про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, не пред`явлено.

8.Вирішення питання про долю речових доказів

Доля речових доказів підлягає вирішенню в порядку, передбаченому статтею 100 КПК України.

9.Інші рішення, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Відповідно до абз. 8 п. 2 ч. 3 та абз. 13 п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній та резолютивній частинах вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження та мотиви його ухвалення.

Враховуючи, що покарання призначено у вигляді реального позбавлення волі та зважаючи на те, що останній у судові засідання, призначені на 21.07.2023 і 07.09.2023 не прибув без поважних причин, суд вбачає наявність ризику ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання, пов`язаний із призначенням йому реальної міри покарання та наявність ризику продовження злочинної діяльності.

Відтак, єдиним дієвим заходом, який може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_3 та виконання ним процесуальних обов`язків, є тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Судові витрати, понесені на залучення експерта, відсутні.

Керуючись ст. ст. 369-376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26.04.2023 року, і остаточно призначити до відбування покарання у вигляді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили застосувати до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, затримавши його в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з моменту фактичного затримання.

Цивільний позов не заявлений.

Витрати на проведення судової експертизи відсутні.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 349 КПК України.

Суддя ОСОБА_1