УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , представника власника майна адвоката ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120 231 100 000 003 05 від 09.05.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301, ч.2 ст. 149, ч.2 ст.28 ч.2 ст.302 КК України,

в с т а н о в и :

Старший слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 звернулася до суду із клопотанням у кримінальному провадженні № 120 231 100 000 003 05 від 09.05.2023, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 301, ч.2 ст. 149, ч.2 ст.28 ч.2 ст.302 КК України про накладення арешту на речі та документи, що були вилученні за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000305 від 09.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 301 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у 2020 році, точної дати в ході досудового розслідування не встановлено, у ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та інших та невстановлених досудовим розслідуванням осіб які дізнались про те, що у мережі Інтернет існують веб-сайти, на яких користувачі задовольняють свої статеві пристрасті шляхом віртуального спілкування із оголеними дівчатами в режимі реального часу за допомогою комп`ютерної техніки та здійснюють за це оплату, виник злочинний умисел на здійснення злочинної діяльності спрямованої на виготовлення та розповсюдження відеопродукції порнографічного характеру та вербування осіб з метою їх подальшої експлуатації.

06.12.2023 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також з метою врятування майна, а саме речових доказів, у присутності двох понятих, проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено ряд речей та документів, які постановою слідчого були визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

З метою забезпечення збереження речового доказу, слідчий просив накласти арешт на речі та документи, що були вилученні за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні прокурор доводи клопотання підтримав та просив клопотання задовольнити з підстав наведених у ньому.

Власник майна та його представник заперечували проти задоволення клопотання, уважаючи відсутніми підстави для накладення арешту.

Заслухавши прокурора, власника майна та його представника, вивчивши клопотання та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вважаю, що клопотання слідчого не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, СУ ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000305 від 09.05.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 302, ч. 2 ст. 149, ч. 3 ст. 301 КК України.

06.12.2023 на підставі ч. 3 ст. 233 КПК України, у зв`язку з безпосереднім переслідуванням особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, а також з метою врятування майна, а саме речових доказів, у присутності двох понятих, проведено невідкладний обшук за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено ряд речей та документів, які постановою слідчого були визнанні речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Обґрунтовуючи підстави для накладення арешту слідчий вказує, що вилучене майно, є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, а необхідність накладення арешту виникла для забезпечення збереження речового доказу.

Згідно ст.ст. 131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно з ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями ч.2 ст. 170 КПК України визначено, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч.10 ст. 170 КПК арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Однак, доводи клопотання слідчого та додані до нього матеріали не містять достатніх відомостей, які б у відповідності до ст. 170 КПК України давали підстави для накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Проте, в доданих до клопотання слідчого матеріалах відсутні будь-які дані, які б вказували, що вилученні транспортний засіб містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та взагалі відсутні дані, що вилучений автомобіль має доказове значення у даному кримінальному провадженні відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України

Крім того, під час розгляду клопотання встановлено, що досудовим розслідуванням на даній стадії не надано доказів причетності, зокрема ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення в рамках якого здійснюється досудове розслідування.

Виходячи з положень Кримінального процесуального кодексу України, арешт може бути накладений лише на гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом тобто ті які містять ознаки встановлені ст. 98 КПК України, а тому без доведеності незаконності походження тимчасово вилученого майна, яке відповідає критеріям даної норми закону, слідчий суддя позбавлений можливості накласти на нього арешт із цією метою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, рішення якого застосовуються на території України поряд з національним законодавством, для того, щоб втручання в право власності вважалось допустимим, воно повинну слугувати не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна дотримуватись розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатись між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи. Зазначене твердження міститься у Рішенні «АГОСІ» проти Сполученого Королівства» від 24.10.1986 року.

Отже сукупність вказаних вище обставин свідчить про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Згідно ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає законних підстав для арешту намайно, що зазначене у клопотанні.

Керуючись вимогами ст.ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 про накладення арешту на майно, що було вилучене 06.12.2023 за місцем проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 ..

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Повний текст ухвали виготовлений 22.12.2023.

Слідчий суддя: