У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2023 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000888 від 04.02.2013, за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008), щодо підозрюваного:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської обл., українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, непрацюючого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , -

У С Т А Н О В И В:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

До слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000888 від 04.02.2013, за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008), щодо підозрюваного ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що 26.11.2011 ОСОБА_5 , знаходячись за місцем проживання ОСОБА_8 , а саме в буд. АДРЕСА_3 умисно, з корисливих мотивів , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом обману ОСОБА_8 , повідомивши останньому про можливість допомогти йому в придбанні автомобіля марки «Фіат Дубло» 2004-2005 року випуску із-за кордону (Польщі), отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 5 700 доларів США, заздалегідь не маючи наміру передавати вказаний автомобіль чи повертати гроші потерпілому. Потерпілий ОСОБА_8 , добросовісно помиляючись в намірах ОСОБА_5 , добровільно передав останньому грошові кошти в сумі 5 700 доларів США, що в перерахунку згідно з офіційним курсом НБУ станом на 26.11.11 складає 45 541 грн 29 коп. для придбання в (Польщі) автомобіля «Фіат Дубло», який ОСОБА_5 повинен був передати ОСОБА_8 протягом тижня.

Однак, по теперішній час ОСОБА_5 не передав ОСОБА_8 обумовлений автомобіль та не повернув грошові кошти, а розпорядився ними на власний розсуд, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 45 541 грн 29 коп.

Крім того, 17.01.2012, близько 22 год., ОСОБА_5 , знаходячись біля готелю «Київ» по вул. Торгова Площа 3, в м. Біла Церква Київської області, умисно, діючи з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, шляхом обману ОСОБА_8 , який виразився в тому, що він попросив останнього позичити йому грошові кошти в сумі 5 000 доларів США на придбання автомобіля БМВ 520 та які обіцяв віддати через тиждень, заздалегідь не маючи наміру їх повертати потерпілому, повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_8 в сумі 5000 доларів США, що в перерахунку згідно з офіційним курсом НБУ, станом на момент вчинення правопорушення складає 39 949 грн.

Однак, по теперішній час ОСОБА_5 , отримавши від ОСОБА_8 грошові кошти, їх не повернув, а розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на загальну суму 39 949 грн.

Крім того, 17.01.2012 року близько 22 год. ОСОБА_5 , знаходячись біля готелю «Київ» по вул. Торгова Площа, 3 в м. Біла Церква Київської області, умисно, з корисливих мотивів, діючи з метою незаконного заволодіння за рахунок чужого майна, шляхом обману ОСОБА_9 , повідомивши останньому про можливість придбання в нього автомобіля марки «Мерседес Віто», повторно заволодів грошовими коштами ОСОБА_9 в сумі 12 000 грн для переоформлення вказаного автомобіля, не маючи намір передавати в подальшому даний автомобіль чи повертати гроші потерпілому. Натомість, потерпілий ОСОБА_9 , добросовісно помиляючись в намірах ОСОБА_5 , добровільно передав останньому грошові кошти в сумі 12 000 грн в якості завдатку на придбання автомобіля «Мерседес Віто»

По теперішній час ОСОБА_5 автомобіль не передавав, грошові кошти на придбання вищевказаного автомобіля не повернув ОСОБА_9 , а розпорядився ними на власний розсуд, заподіявши таким чином потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на загальну суму 12 000 грн.

20.06.2013 ОСОБА_5 письмово повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008), копії повідомлення направлено за місцями реєстрації та проживання ОСОБА_5 , а також на персональну електронну адресу ОСОБА_5 .

Таким чином, в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, відповідальність за вчинення яких передбачена ст.190 ч.1, ч.2 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008), а саме заволодіння чужим майном шляхом обману та заволодіння чужим майном шляхом обману вчинене повторно, за яке передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі до трьох років.

В ході досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово викликався слідчим для допиту та проведення слідчих дій, шляхом вручення повістки про виклик та надсилання повідомлень на персональну електронну адресу із зазначенням часу та місця проведення слідчих дій, однак ОСОБА_5 жодного разу до СВ Білоцерківського ВП не з`явився без поважних причин та в телефонній розмові повідомив, що бажання з`являтися для проведення слідчих дій за його участі не має, що свідчить про його намір переховуватись від слідства та суду та уникнути відповідальності.

20.06.2013 ОСОБА_5 було оголошено в розшук, а кримінальне провадження зупинено на підставі п.2 ч.1 ст.280 КПК України.

26.10.2023 підозрюваний ОСОБА_5 був затриманий у порядку ст. 191 КПК України оперуповноваженим сектором кримінальної поліції СКП ВнП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, після чого 27.10.2023 доставлений працівниками Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п. 1 та п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор в судовому засіданні просив застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою, посилався на наявність обґрунтованої підозри, ризиків, передбачених пп. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти задоволення вказаного клопотання, посилаючись недоведеність існування ризиків, вказаних в клопотанні слідчого.

Підозрюваний ОСОБА_5 також заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, додатково зазначив, що повністю визнає свою винуватість у скоєні кримінальних правопорушень.

Мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали та правове обґрунтування рішення.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Разом з тим, ч. 4 ст. 194 КПК України визначено, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, слідчий суддя враховує таке.

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити злочин.

У справах «Феррарі-Браво проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Чеботарь проти Молдови» ЄСПЛ зазначив, що для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення. При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Слідчим суддею встановлено, що повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008) направлено ОСОБА_5 засобами електронної пошти 20.06.2013, засобами поштового зв`язку 21.06.2013.

Постановою слідчого СВ Білоцерківського МВ (з обслуговування м.Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України Київській області від 20.06.2013 оголошено розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Постановою слідчого СВ Білоцерківського МВ (з обслуговування м.Біла Церква та Білоцерківського району) ГУМВС України Київській області від 25.06.2013 досудове розслідування у кримінальному провадженні зупинено.

В подальшому, постановами слідчих досудове розслідування відновлено 26.09.2013, зупинено 26.09.2013, відновлено 02.02.2015, зупинено 03.02.2015, відновлено 14.06.2016, зупинено 15.06.2016, відновлено 30.01.2017, зупинено 30.01.2017.

Постановою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури від 09.06.2021 змінено підслідність кримінального правопорушення, щодо якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000888 від 04.02.2013 зі слідчого відділу Білоцерківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за слідчим відділом Білоцерківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області.

Ухвалою слідчого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.10.2023 надано дозвіл працівникам Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області затримати підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродж. с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської обл., українця, громадянина України, з середньою - спеціальною освітою, одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_4 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. 190 ч.1, 190 ч.2 КК України, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

26.10.2023 підозрюваний ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 191 КПК України оперуповноваженим сектором кримінальної поліції СКП ВнП №2 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області, після чого 27.10.2023 доставлений працівниками Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області.

Постановою старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області від 27.10.2023 досудове розслідування у кримінальному провадженні відновлено.

27.10.2023 ОСОБА_5 отримав особисто повідомлення про підозру у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008).

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень на цій стадії кримінального провадження підтверджується доданими до клопотання матеріалами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, заявою ОСОБА_8 від 04.02.2013, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_8 від 06.02.2013, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 09.02.2013, заявою ОСОБА_9 від 04.02.2013, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 04.02.2013, постановою про об`єднання матеріалів кримінальних проваджень від 19.06.2013, протоколами допиту свідка ОСОБА_5 від 12.02.2013, та іншими матеріалами кримінального провадження, оглянутими слідчим суддею в судовому засіданні, які в своїй сукупності підтверджують можливу причетність саме ОСОБА_5 до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні нетяжкого злочину та злочину середньої тяжкості, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років.

З огляду на викладене, оцінивши сукупність і вагомість наявних на цій стадії провадження доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для вирішення питання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя вважає, що вони доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у скоєнні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008), тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити ці правопорушення.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Аналізуючи обставини, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, так як в ході досудового розслідування ОСОБА_5 неодноразово викликався слідчим для допиту та проведення слідчих дій, шляхом вручення повістки про виклик та надсилання повідомлень на персональну електронну адресу із зазначенням часу та місця проведення слідчих дій, однак не з`являвся до СВ Білоцерківського ВП без поважних причин, тривалий час перебував у розшуку.

При цьому, ані слідчим при зверненні з клопотанням про обрання запобіжного заходу, ані прокурором в ході судового розгляду не доведено та не надано об`єктивних доказів існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення. Окрім цього, до клопотання додано вимогу про судимості ОСОБА_5 , з якої встановлено, що з 20.06.2013, тобто з моменту оголошення підозрюваного у розшук, ним не було вчинено будь-яких кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Глинськ Світловодського району Кіровоградської обл., громадянин України, з середньою-спеціальною освітою, одружений, має неповнолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , офіційно не працевлаштований, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем проживання характеризується позитивно.

Таким чином, слідчим суддею встановлено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також наявність ризику, який дає достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючому ризику, слідчий суддя враховує таке.

Частиною другою статті 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто, застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

У справі «Хайредінов проти України» ЄСПЛ вказав, що ст. 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим або не мати продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у п. 1 ст. 5 Конвенції. Цей перелік винятків є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи. Для того, щоб позбавлення свободи не вважалось свавільним, додержання національного закону при його застосуванні є недостатнім. Такий захід має бути необхідним за конкретних обставин. Таким чином, тримання під вартою у відповідності до підпункту (c) пункту 1 статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Тобто суд повинен розглядати питання, чи взяття особи під варту є конче необхідним та чи можуть інші, менш суворі заходи бути достатніми для досягнення цієї цілі.

У справах «Лабіта проти Італії» та «Харченко проти України» ЄСПЛ зазначив, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання проте, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують правило поваги до особистої свободи.

У всіх випадках, коли ризику ухилення підозрюваного від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, підозрюваного має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення ЄСПЛ у справі «Вренчев проти Сербії»).

Разом з тим, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення суд, крім інших обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Особиста свобода повинна бути правилом, а позбавлення свободи до рішення суду суворим винятком. При цьому, сама лише тяжкість вчиненого злочину, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Частиною 3 ст. 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочинів, спосіб їх скоєння та наслідки, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, конкретні обставини кримінального провадження та характер інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного, а саме: його вік, стан здоров`я, соціальні зв`язки, спосіб життя взагалі, слідчий суддя дійшов висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки стороною обвинувачення не доведено, що запобігти існуючим ризикам, окрім як застосуванням такого виняткового запобіжного заходу, неможливо.

Положеннями ст. 179 КПК України передбачено, що особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Згідно з ч.7 ст.194 КПК України обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Таким чином, слідчий суддя, враховуючи недоведеність існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, вважає, що, незважаючи на підозру у скоєнні злочинів невеликої та середньої тяжкості та передбачене за них покарання, вірогідність ухилення підозрюваного від виконання процесуальних обов`язків не є надто високою, у зв`язку з чим до нього може бути застосований інший, більш м`який запобіжний захід, непов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання з покладенням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, що зможе запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам та забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків і належної процесуальної поведінки. Саме такий запобіжний захід, на думку слідчого судді, буде відповідати тяжкості кримінальних правопорушень та даним про особу підозрюваного, а також буде пропорційним тому ризику, який об`єктивно існує.

Відповідно до листа Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м.Києві та Київській області ОСОБА_5 документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон терміном дії до 09.12.2018, а отже покладення обов`язку, передбаченого п.8 ч.5 ст.194 КПК України, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, слідчий суддя вважає недоцільним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193-196, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_7 , про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0000888 від 04.02.2013, за ознаками скоєння кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.2 ст.190 КК України (із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VІ від 15.04.2008) відмовити.

Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 строком до 18 грудня 2023 року включно такі процесуальні обов`язки:

?прибувати до слідчого, прокурора або суду за першою вимогою;

?не відлучатися із с. Крупсько Стрийського району Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

?повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що в разі невиконання покладених на нього процесуальних обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням покладених обов`язків покласти на старшого слідчого СВ Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області ОСОБА_6 .

Копію ухвали про обрання запобіжного заходу негайно вручити учасникам процесу після її проголошення.

Відповідно до ст.205 КПК України ухвала слідчого судді, суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали оголошено 02.11.2023 о 16 год. 00 хв.

Суддя: Олег ГРЕБІНЬ