ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2024 Справа №607/23574/23 Провадження №1-кп/607/827/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в м. Тернополі кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000030 від 14 липня 2020 року про обвинувачення:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Водички Білогірського району Хмельницької області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , старшого солдата, старшого водія першого відділення охорони першого взводу охорони першої роти охорони батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

-18.01.2023 Хмельницьким апеляційним судом за ч.1 ст.121 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VІІІ від 12.02.2015) за участю сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,-

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2017 року обвинуваченого ОСОБА_3 призвано на військову службу за контрактом.

05 вересня 2017 року обвинувачений - солдат ОСОБА_3 прибув для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 та у подальшому призначений на посаду старшого водія першого відділення охорони першого взводу охорони першої роти охорони батальйону охорони вказаної військової частини.

Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 14 січня 2015 року №15/2015, затвердженого Законом України від 15 січня 2015 року №113-VIII з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави оголошено проведення протягом 2015 року часткової мобілізації у три черги протягом 210 діб.

Згідно з вимогами ч. 10 ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1, ч. 8 ст. 4 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» з моменту оголошення мобілізації в Україні або в окремих її місцевостях настає особливий період - тобто період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу.

Обвинувачений - старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем (крім строкової служби), відповідно до вимог ст. ст. 9, 11, 12, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю й гідністю військовослужбовця, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від їх вчинення товаришів по службі, бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, показувати приклад дисциплінованості, неухильного виконання вимог законодавства. Військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності військовій присязі.

Натомість, обвинувачений - старший солдат ОСОБА_3 , діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України, став на шлях вчинення злочину (кримінального правопорушення) проти встановленого порядку несення військової служби, за наступних обставин.

Розпорядком дня військової частини, затвердженого наказом командира військової частини НОМЕР_1 , військовослужбовці військової частини НОМЕР_1 прибувають на військову службу о 8 годині 30 хвилин.

23 липня 2018 року обвинувачений, старший солдат ОСОБА_3 без поважних причин з метою тимчасового ухилення від військової служби о 8 годині 30 хвилин у розташування військової частини не прибув.

У період з 8 години 30 хвилин 23 липня 2018 року по 12 годину 35 хвилин 20 квітня 2020 року обвинувачений старший солдат ОСОБА_3 перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) та свої службові обов`язки не виконував, проводячи час на власний розсуд.

20 квітня 2020 року о 12 годині 35 хвилин військовослужбовець військової служби за контрактом обвинувачений ОСОБА_3 був затриманий співробітниками Білогірського ВП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області та в подальшому поміщений у ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону № 194-VIII від 12.02.2015), тобто нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, вчинене в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, вчинене особою, зазначеною в частині другій статті 407 КК України - військовослужбовцем (крім строкової служби).

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та погодився зі всіма обставинами, викладеними у обвинувальному акті, однак, у відповідності до вимог ст. 63 Конституції України, відмовився від надання суду показань. Просить суд суворо його не карати.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, визнано судом недоцільним. При цьому, суд виходив з того, що згідно ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, самостійного обстоювання стороною обвинувачення та стороною захисту своїх прав. В судовому засіданні, після допиту обвинуваченого, судом встановлено, що ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин, які зазначені в обвинувальному акті, та які сторона обвинувачення вважає такими, при яких відбулося вчинення кримінального правопорушення.

Сумніви у добровільності позиції обвинуваченого у суду відсутні, наслідки неможливості оскаржити обставини, що були ним визнані в судовому засіданні, в апеляційному порядку - роз`яснені.

Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у вироку, є доведеною.

До обставин, які пом`якшують покарання, суд відносить визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України враховує ступінь та тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, його вік та стан здоров`я, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до переконання, що з метою виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання вчиненню нових злочинів, як обвинуваченим так і іншими особами, йому доцільно призначити покарання в межах санкції ч.4 ст.407 КК України у виді позбавлення волі.

Окрім цього, суд враховує те, що вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2023 року ОСОБА_3 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Злочин, за вчинення якого ОСОБА_3 притягується до відповідальності у даному кримінальному провадженні, вчинено до ухвалення вироку Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2023 року, а тому остаточне покарання підлягає призначенню з урахуванням положень ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід визначити остаточне покарання за вчинення кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2023 року, у виді позбавлення волі, оскільки саме таке покарання буде необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, зарахувавши покарання відбуте ОСОБА_3 частково за попереднім вироком.

Підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України, суд не вбачає.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 рахувати з 01.02.2024.

Вважати, що станом на 01.02.2024 ОСОБА_3 відбуте покарання за даним вироком у виді позбавлення волі 3 роки 9 місяців 11 днів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України (в редакції Закону №194-VІІІ від 12.02.2015) та призначити йому за даною статтею покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю злочинів визначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком, більш суворим, призначеним вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2023 року, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

Зарахувати ОСОБА_3 в строк покарання, в порядку ч.4 ст.70 КК України, покарання, відбуте частково за попереднім вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 січня 2023 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з 01 лютого 2024 року.

Вважати, що станом на 01.02.2024 ОСОБА_3 відбуте покарання за даним вироком у виді позбавлення волі 3 роки 9 місяців 11 днів.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області, шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Головуючий суддяОСОБА_1