Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

14 листопада 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника-адвоката ОСОБА_7

представника потерпілої адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Рівненський слідчий ізолятор» кримінальне провадження №0000221 від 14.11.2021 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Поліське Березнівського району Рівненської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч.1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2023 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2023 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушеня, передбаченого ч.2 ст.15, ч.1 ст. 115 КК України, і призначено покарання десять років позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь КНП «Центральна міська лікарня» Рівненської міської ради понесені витрати на лікування ОСОБА_9 в сумі 25584, 12 грн; на користь ОСОБА_9 69 115 грн. майнової шкоди та 300 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; на користь держави - процесуальні витрати на проведення судових експертиз в сумі 68 206.21 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні.

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 14 листопада 2021 року близько 15 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем свого фактичного проживання: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків та ревнощів, вступив в словесну суперечку із співмешканкою ОСОБА_9 власницею вищевказаного домоволодіння, під час якої, маючи умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , дочекавшись моменту, коли ОСОБА_9 лягла на ліжко в спальній кімнаті, взявши з підсобного господарського приміщення господарську сокиру, що складається з дерев`яного сокирища та металевої ударної частини, зайшов до спальні, де, тримаючи сокиру правою рукою за дерев`яне сокирище, тупою металевою ударною частиною сокири умисно наніс ОСОБА_9 в область голови щонайменше два удари, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді забійних ран голови та обличчя, важкої відкритої черепно-мозкової травми у вигляді множинних багатоуламкових переломів склепіння та основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, набряку головного мозку, перелому кісток лицевого скелету та правої орбіти, що супроводжувалися гемосинуситом.

Продовжуючи свій умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_6 перемістив її тіло на протилежну сторону ліжка та залишив потерпілу в спальній кімнаті з вищевказаними тілесними ушкодженнями, виконавши всі необхідні дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , яка не настала через надання потерпілій своєчасної медичної допомоги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , покликаючись на незаконність вироку, зазначає, що як твердження сторони обвинувачення, так і висновки суду про те, що ним було вчинено всі необхідні дії для доведення злочину до кінця, не відповідають дійсності та не підтверджені доказами, які містяться в матеріалах справи, яким не надано відповідної правової оцінки.

Просить вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2023 року скасувати та закрити кримінальне провадження у зв`язку з недоведеністю у його діях складу інкримінованого кримінального правопорушення.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпіла ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленою про день і час розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, в судове засідання не з`явилася. Згідно тверджень представника її інтересів, потерпіла є інвалідом і перебуває у вкрай важкому стані.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та захисника- адвоката ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги, доводи прокурора та представника інтересів потерпілої ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , які вважають вирок законним та обґрунтованим і просять залишити його без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_9 за наведених у вироку обставин, підтверджується сукупністю зібраних у провадженні й розглянутих в судовому засіданні доказів, яким дана належна оцінка, і є обґрунтованим.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі та при її розгляді апеляційним судом щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, які побудовані на сумнівних, з його погляду, доказах, як і твердження щодо не нанесення потерпілій жодних ушкоджень, не є переконливими.

Як в суді першої інстанції, так і при апеляційному розгляді кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_6 , заперечуючи нанесення ОСОБА_9 ударів сокирою в область голови, показав, що 14 листопада 2021 року дійсно перебував за місцем свого проживання, де знаходилася і ОСОБА_9 , яка повернулася з базару, та вживав алкогольні напої, після чого ліг спати. Крім нього і ОСОБА_9 в будинку нікого не було, прокинувся від того, що його розбудив племінник співмешканки ОСОБА_10 , який звинуватив його у вчиненні злочину щодо ОСОБА_9 .

Згідно показань потерпілої ОСОБА_9 в суді першої інстанції, 14 листопада 2021 року вона разом з ОСОБА_6 перебувала у своєму будинку за вказаною у вироку адресою, де, крім них, нікого з сторонніх осіб не було. В обідню пору лягла відпочити у спальній кімнаті, куди, перебуваючи в стані сильного алкогольного сп`яніння, зайшов і ОСОБА_6 , котрий тримав у правій руці сокиру, і тупою металевою ударною частиною сокири почав наносити їй удари в область голови, після чого вона втратила свідомість і подальших дій обвинуваченого, який і раніше вчиняв щодо неї домашнє насильство, не пам`ятає.

Свої показання потерпіла ОСОБА_9 повністю підтвердила при проведенні слідчого експерименту із застосуванням відеозапису від 24.03.2022 року (том №1 а.с. 209-211), в ході якого детально розповіла та показала, де та за яких обставин ОСОБА_6 намагався її вбити, наносячи удари сокирою в голову.

Показання потерпілої ОСОБА_9 щодо механізму і обставин скоєного злочину не суперечать даним судово-медичної експертизи №14 від 14 лютого 2022 року (том № 2 а.с. 224-225), проведеної на підставі медичних документів ОСОБА_9 при її перебуванні на стаціонарному лікуванні в нейрохірургічному відділенні КНП «Центральна міська лікарня» РМР з 15 листопада по 09 грудня 2021 року, відповідно до якої у ОСОБА_9 діагностована важка відкрита черепно мозкова травма у вигляді множинних багато-уламкових переломів склепіння черепа та основи черепа, забою головного мозку важкого ступеня, набряку головного мозку, перелом кісток лицевого скелету та правої орбіти, що супроводжувалися гемосинуситом (підтверджені під час оперативних втручань).

Вид ушкоджень, віднесених до небезпечних для життя в момент спричинення, опис їх морфологічних властивостей та клінічне протікання вказують на утворення «множинної» дії тупих предметів незадовго до надання невідкладної медичної допомоги.

З висновку судово медичної експертизи №41 від 05 квітня 2022 року слідує, що надані в розпорядження експерта матеріали справи, а саме протокол додаткового допиту потерпілої ОСОБА_9 від 25.01.2022 року та протокол проведення слідчого експерименту за участі потерпілої від 24.03.2022 року з цифровими носіями, в частині кількості, характеру та механізму спричинення ушкоджень цілком відповідають судово-медичним даним, отриманим при експертизі медичних документів потерпілої ОСОБА_9 (том №1 а.с. 231-234).

Твердження обвинуваченого ОСОБА_6 під час апеляційного розгляду про те, що потерпіла ОСОБА_9 його оговорює, не є переконливими, оскільки таких доказів матеріали кримінального провадження не містять і таких доказів не наведено самим ОСОБА_6 .

За показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_10 14 листопада 2021 року, не додзвонившись до своєї сестри та тітки ОСОБА_9 , вони приїхали до будинку потерпілої, який був зачинений і їм ніхто не відчиняв. Коли ОСОБА_10 відкрив двері за допомогою ножівки і вони зайшли в будинок, у спальні побачили на ліжку ОСОБА_9 , яка була без свідомості, з сильно побитою головою, повністю у крові. ОСОБА_6 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, і якого розбудив ОСОБА_10 , сказав, що нікого не чіпав, хоча, крім них, у будинку нікого не було і двері буди зачинені зсередини. Негайно була викликана швидка допомога і працівники поліції.

Зазначені свідки наголосили, що ОСОБА_6 у своїй поведінці по відношенню до ОСОБА_9 був агресивним та неодноразово вчиняв домашнє насильство.

Свідок ОСОБА_12 лікар швидкої медичної допомоги показав, що 14 листопада 2021 року біля 16 год, приїхавши до будинку потерпілої за викликом, побачив ОСОБА_9 лежачою без свідомості, у крові, голова якої була повністю розбита.

Показання свідків узгоджуються з протоколом огляду місця події від 14.11.2021 року та ілюстративними таблицями до нього (том №1 а.с. 23 - 42), відповідно до якого місцем вчинення злочину є будинок, розташований в АДРЕСА_2 , огляд якого здійснено за згодою володільця житла ОСОБА_11 у присутності понятих ОСОБА_13 та ОСОБА_14 .

В ході огляду будинку в спальній кімнаті на ліжку, подушці, стінах та меблях виявлено численні сліди бурого кольору (крові), а на території подвір`я - господарську сокиру з нашаруванням речовини бурого кольору (крові), на металевій частині якої виявлено мікрооб`єкт, схожий на волосся сивого кольору.

Згідно висновку експерта від 31 березня 2022 року № СЕ-19/103-21/9934-БД, на наданій для дослідження сокирі виявлено кров людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 , та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_6 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на руків?ї сокири, позначеній об?єкт №1.1, є змішаними, містять генетичні ознаки двох осіб, а саме зразків букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 та ОСОБА_6 . Генетичні ознаки клітин, виявлених на руків?ї сокири, позначеній «І» (об?єкт №1.3), є змішаними, можуть бути придатними для ідентифікації лише за домінуючим ДНК-профілем, який збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 та не збігається з генетичними ознаками зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_6 (том №2 а.с. 210-225).

З висновку судової молекулярно - генетичної експертизи №СЕ-19/103-22/711-БД від 15 серпня 2022 року слідує, що на наданому на дослідження светрі виявлено кров людини, генетичні ознаки якої збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію потерпілої ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка букального епітелію обвинуваченого ОСОБА_6 .

За висновками судової біологічної експертизи від 22.12.2021 року № СЕ-19/118-21/11095/-БД.1, на наданих на експертизу речах (одягу) ОСОБА_9 : в?язаній шапці (об?єкт № 1.1), штанах чорного кольору (об?єкт № 1.2, 1.3), в?язаній кофті рожевого кольору (об?єкти № 1.4 - 1.6), халаті (об?єкт № 1.7) та покривалі коричневого кольору з квітковим візерунком (об?єкти № 1.8-1.10) виявлено кров людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 і виключається від походження крові обвинуваченого ОСОБА_6 (том №2 а.с. 44-53); судової біологічної експертизи від 06.01.2022 року №СЕ-19/118-21/10596/-БД 1 - на чоловічих чоботях виявлено кров людини, яка може походити від потерпілої ОСОБА_9 , і походження крові від обвинуваченого ОСОБА_6 виключається (том №2 а.с. 74 79).

Висновком комплексної судової психолого психіатричної експертизи №257/21 від 24 листопада 2021 року встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 в стані фізіологічного афекту, а також в іншому емоційному стані, який би істотно вплинув на його поведінку під час інкримінованого йому діяння, не перебував. Обвинувачений ОСОБА_6 , з урахуванням його емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей та рівня розумового розвитку спроможний правильно сприймати обставини, що мають значення у кримінальному провадженні, а також надавати про них відповідні показання (том № 2 а.с. 142-147).

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК України та роз`яснень п. п. 4, 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» від 07.02.2003 року, замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом, безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, діяння, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі. Питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Верховний Суд України в своїх рішеннях (справи № 5-10кс14, № 5-32кс14) неодноразово вказував, що замах, безпосередньо спрямований на вчинення злочину, є його стадією і становить кінцеве діяння щодо реалізації умислу, рішення й наміру вчинити злочин, а тому він є актом, який виконується виключно з прямим умислом, при наявності цілі досягнення суспільно небезпечного результату. Ціль досягнення суспільно небезпечного результату - це конструктивний елемент попередньої злочинної діяльності, у тому числі, й замаху. Таким чином, наслідки, які не настали, інкримінуються особі у тому разі, якщо вони були включені в ціль його діяння, і досягнення такої цілі було б неможливе без таких наслідків. Якщо ж особа не мала наміру досягти певних наслідків, то вона не могла й вчиняти замах на їх досягнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КК, умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Замах на умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження.

Визначальним при цьому є спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, ставлення винного до наслідків характеризується необережністю.

Вказана правова позиція знайшла своє відображення у рішеннях Верховного Суду (постанова від 09.10.2018 року у справі № 760/4968/15-к, постанова від 25.04.2019 року у справі № 163/353/17).

Якщо умисне вбивство може бути вчинено, як з прямим, так і з непрямим умислом, то замах на умисне вбивство можливий лише з прямим умислом, тобто, коли вчинене свідчило про те, що винний усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій, передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання, однак смертельний результат не настав з незалежних від нього обставин.

З досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що численні тілесні ушкодження ОСОБА_6 наносилися небезпечним знаряддям - сокирою в життєво-важливий орган голову, після яких ОСОБА_9 втратила свідомість і опору не чинила.

Наведені обставини в сукупності з даними про локалізацію та характер утворення тілесних ушкоджень свідчать про те, що ОСОБА_6 умисно, завдаючи без будь-якого попередження зі значною силою численні удари сокирою в життєво-важливий орган голову, в тому числі, і коли ОСОБА_9 була без свідомості, діяв з прямим умислом на позбавлення життя потерпілої, так як усвідомлював суспільну небезпечність своїх дій та передбачав можливість або неминучість настання смерті іншої людини і бажав її настання.

Про умисел на заподіяння смерті особи свідчить і поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 , який завдав лежачій потерпілій численні удари в голову, не звертаючи уваги на її безпорадний стан та наслідки своїх дій, не намагався надати останній необхідну медичну допомогу, після чого ліг спати, залишивши потерпілу у небезпечному для життя стані.

Враховуючи тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень, їхню ознаку «небезпека для життя» та локалізацію, колегія суддів вважає, що лише своєчасне надання невідкладної медичної допомоги не призвело до непоправних наслідків - настання смерті ОСОБА_9 , якій, згідно доказів кримінального провадження, що підтверджено представником потерпілої при апеляційному розгляді, відразу було проведено одну складну нейрохірургічну операцію, а згодом, і повторну операцію.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно з`ясував фактичні обставини кримінального правопорушення і вірно кваліфікував дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, як закінчений замах на умисне вбивство.

При обранні покарання обвинуваченому суд, як видно з вироку, дотримався положень ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та роз`яснень, що містяться в п.п. 2, 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, спосіб його вчинення та наслідки, особу ОСОБА_6 , який раніше не судимий, однак характеризується, як особа, що зловживає спиртними напоями, і раніше неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї, позицію потерпілої, яка настоювала на суворому покаранні, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставини, що обтяжують покарання вчинення злочину щодо особи похилого віку, щодо особи, з якою винний перебуває у близьких відносинах та в стані алкогольного сп`яніння, і призначив ОСОБА_6 за скоєне покарання, передбачене законом, належним чином вмотивувавши прийняте рішення, яке з урахуванням обставин та способу вчиненого, а також наслідків для потерпілої не можна вважати надто суворим чи несправедливим.

Відповідно до вимог закону, виходячи з положень ст. 1195 ЦК України та роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, судом першої інстанції вирішено і цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 .

Згідно з ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо, за наявності належних доказів понесених витрат.

Належними доказами у кримінальному провадженні підтверджено понесення ОСОБА_9 матеріальних витрат в сумі 69115 грн.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю, розмір відшкодування якої визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо), з урахуванням стану здоровя потерпілого, тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану.

Зважаючи на характер та обсяг душевних страждань, яких зазнала потерпіла ОСОБА_9 у зв`язку із злочинними діями обвинуваченого ОСОБА_6 , місцевий суд правомірно стягнув з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в сумі 300000 грн, яка відповідає тяжкості перенесених моральних страждань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, і підстав для його скасування чи зміни не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Вирок Березнівського районного суду Рівненської області від 07 червня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали, а обвинуваченим ОСОБА_6 - в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3