Справа № 646/2801/23
№ провадження 1-кп/646/174/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2024 м. Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі колегії суддів :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів : ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_8 - ОСОБА_9 ,

захисника адвоката обвинуваченого ОСОБА_10 - ОСОБА_11 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0003468 від 29.11.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.28, ч.1 ст.111-2 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Прокурор подав клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою на 60 діб, посилаючись на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_10 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу обвинуваченого на свідків, вчинення інших кримінальних правопорушень. На думку прокурора, про наявність цих ризиків свідчить те, що ОСОБА_10 , хоча раніше і не був судимий, але обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді 12 років позбавлення волі, проте обставини інкримінованого йому злочину свідчать про схильність до скоєння протиправних дій, зокрема, вчинення злочинів на користь держави-агресора. Крім того, обвинувачений усвідомлює незворотність настання покарання та може, намагаючись уникнути кримінальної відповідальності за скоєне. Крім того, залишаючись на свободі, обвинувачений може шляхом умовлянь чи погроз вчинити тиск на свідків, щоб змусити їх відмовитися від раніше наданих показань.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання у повному обсязі, просив задовольнити, посилаючись на обґрунтованість пред`явленого обвинувачення та на наявність заявлених ризиків.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечував щодо заявленого клопотання прокурора, зазначив, що обвинувачення відносно нього у вчиненні інкримінованого йому злочину грунтується на показаннях свідків та письмових доказах, які не підтверджують сам факт його співробітництва з рф, не має наміру переховуватись від суду та впливати на свідків у кримінальному провадженні, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні перебуває неповнолітня донька, якій сплачує аліменти, у зв`язку з психологічним тиском на нього продовжив роботу на підприємстві. Враховуючи недоведеність обвинувачення, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 також заперечував проти задоволення клопотання прокурора, долучив до матеріалів справи протокол затримання ОСОБА_10 , повідомлення про підозру, доручення для надання безоплатної правової допомоги та копію адвокатського свідоцтва безоплатного адвоката. Захисник зазначив, що під час затримання його підзахисного ОСОБА_10 йому не було забезпечено право на захист, оскільки початок затримання, згідно з протоколом затримання 04.01.2023 08:56 год., а органу, уповноваженому на здійснення безоплатної правової допомоги повідомлено про затримання ОСОБА_10 тільки о 18:18 год. Повідомлення про підозру вручене обвинуваченому 05.01.2023 о 15:22 год. всупереч вимогам ч. 7 ст. 615 КПК України, відповідно до якої строк для вручення письмового повідомлення про підозру затриманій особі може бути продовжено до сорока восьми годин, тобто органом досудового розслідування був порушений строк вручення повідомлення про підозру. Захисник пояснив, що деокупація смт Ківшарівка Куп`янського району відбулася у вересні 2022 року, а про підозру у вчиненні злочину ОСОБА_10 повідомлено лише у січні 2023 року. Оскільки під час досудового розслідування було порушено строки, визначені законом та порушені права обвинуваченого, захисник просив негайно звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_10 .

З`ясувавши думку сторін кримінального провадження з приводу клопотання, кожного окремо, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст.177 КПК України встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань, суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно з ч.3 ст. 199 КПК України обставиною, яка є підставою для продовження строку тримання під вартою є те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

З урахуванням обґрунтувань прокурора щодо тяжкості інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення та його характеру, відомостей про особу обвинуваченого, вважає наявними в провадженні ризики, визначені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , та суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а саме покарання за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 111-2 КК України, встановлене виключно у вигляді позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років, вбачається з огляду на те, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_10 матиме можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду. Суд враховує посилання захисту на наявність у ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, проте в даному випадку це не є тим стримуючим фактором, який нівелює ризик переховування від прокуратури та/або суду.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України вбачається з огляду на те, що, як вказано прокурором у клопотанні, обвинувачений може схиляти свідків до зміни або відмови від своїх показань, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Водночас ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України про вчинення ОСОБА_10 інших кримінальних правопорушень прокурором не доведений.

Заперечення сторони захисту у судовому засіданні при встановлені ризиків враховані судом, проте вказане не спростовує встановлені ризики.

Колегія суддів враховує, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, та вважає, що клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню, оскільки у зв`язку із доведеністю існування передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків та конкретних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_10 , що посягають на основи національної безпеки України, запобігання встановленим в провадженні ризикам та контроль за поведінкою обвинуваченого ОСОБА_10 шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу є неможливим.

Відносно доводів захисника ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_11 , з приводу вручення повідомлення про підозру ОСОБА_10 поза межами строку, встановленому ч. 7 ст. 615 КПК України з моменту його фактичного затримання, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 278 КПК України письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» № 3429-IX від 08 листопада 2023 року продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб.

Відповідно до ч. 7 ст. 615 КПК України у разі наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють вручення затриманій особі письмового повідомлення про підозру у строки, встановлені статтею 278 цього Кодексу, якщо такі процесуальні дії здійснюються в умовах воєнного стану, строк для вручення письмового повідомлення про підозру затриманій особі може бути продовжено до сорока восьми годин. У разі якщо особі не вручено повідомлення про підозру упродовж сорока восьми годин з моменту її затримання, така особа підлягає негайному звільненню.

Отже, в умовах діючого воєнного стану, строк вручення повідомлення про підозру затриманій особі може бути продовжений до сорока восьми годин за наявності об`єктивних обставин, що унеможливлюють вручення затриманій особі письмового повідомлення про підозру у строки, встановлені статтею 278 КПК України.

В протоколі затримання від 04.01.2023 ОСОБА_10 як особи, підозрюваної у вчиненні злочину зазначено фактичний час затримання 08 годин 56 хвилин. На кожному аркуші протоколу наявний підпис підозрюваного, в графі «Зауваження і доповнення до протоколу» зазначено, що ОСОБА_10 ознайомився з протоколом особисто, заяв і доповнень не має, у кінці протоколу ОСОБА_10 виклав свою думку щодо незгодою з формулюванням протоколу щодо підстав переховування у рф від органу досудового розслідування або суду.

У повідомленні про підозру від 05.01.2023 вказано, що ОСОБА_10 повідомлено про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені, права підозрюваного оголошені та роз`яснені 05 січня 2023 року о 15 годині 22 хвилин, тобто в межах строку, визначеного ч. 2 ст. 278 КПК України, про що свідчить підпис ОСОБА_10 на повідомленні про підозру.

Тобто, між фактичним затриманням та врученням повідомлення про підозру пройшло 30 год. 26 хв.

Щодо доводів захисника ОСОБА_11 про порушення права на захист при затриманні ОСОБА_10 слід зазначити таке.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах і в порядку, встановлених законом.

Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Статтею 208 КПК України передбачено законний порядок затримання особи уповноваженою особою без ухвали слідчого судді, і перелік підстав є вичерпний.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду як джерело права.

Згідно з п. 4 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікань встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Відповідно до ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України; якщо є обґрунтовані підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого статтями 255, 255-1, 255-2 КК України.

Згідно з п. 6 ч.1 ст.615 КПК України, у разі введення воєнного стану та якщо наявні випадки для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду, визначені статтею 208 цього Кодексу, або виникли обґрунтовані обставини, які дають підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину, - уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати таку особу.

Уповноважена службова особа, що здійснила затримання особи, повинна негайно повідомити затриманому зрозумілою для нього мовою підстави затримання та у вчиненні якого злочину він підозрюється, а також роз`яснити право мати захисника, отримувати медичну допомогу, давати пояснення, показання або не говорити нічого з приводу підозри проти нього, негайно повідомити інших осіб про його затримання і місце перебування відповідно до положень статті 213 цього Кодексу, вимагати перевірку обґрунтованості затримання та інші процесуальні права, передбачені цим Кодексом.

Про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, обов`язково складається протокол, в якому, крім відомостей, передбачених статтею 104 цього Кодексу, зазначаються: місце, дата і точний час (година і хвилини) затримання відповідно до положень статті 209 цього Кодексу; підстави затримання; результати особистого обшуку; клопотання, заяви чи скарги затриманого, якщо такі надходили; повний перелік процесуальних прав та обов`язків затриманого.

У разі якщо на момент затримання прізвище, ім`я, по батькові затриманої особи не відомі, у протоколі зазначається докладний опис такої особи та долучається її фотознімок.

Протокол про затримання підписується особою, яка його склала, і затриманим.

Копія протоколу негайно під розпис вручається затриманому та надсилається прокурору.

Частиною 4 ст. 213 КПК України передбачено обов`язок уповноваженої службової особи, що здійснила затримання, негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 08.12.2022 у справі №686/23029/18 затримання особи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення є подією, несподіваною для його учасників, а тому здійснюється без ухвали слідчого судді. При цьому відсутність захисника під час затримання особи у випадку, передбаченому ст. 208 КПК України, не може вважатися порушенням вимог кримінального процесуального закону. Відтак, Верховний Суд визнав безпідставними доводи касаційної скарги засудженого про незаконно проведений огляд та порушення його права на захист під час затримання.

Встановлені ризики на цей час продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою і застосування саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим. З урахуванням вищевикладеного, суд зазначає, що тяжкість злочину не є єдиною підставою продовження строку тримання під вартою.

Враховуючи ризики, передбачені ст. 177 КПК України, обставини вчиненого злочину та тяжкість кримінального правопорушення, керуючись положеннями абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України колегія суддів не вбачає підстав для обрання обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави або домашнього арешту.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 331 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 25 березня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Ухвала може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали підписаний та оголошений 26 січня 2024 року о 15 год.00 хв.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді : ОСОБА_2

ОСОБА_3