Справа № 357/1250/24
У Х В А Л А

про арешт майна

18 січня 2024 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, у кримінальному провадженні № 0000120, яке внесене до ЄРДР 09 січня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України,

У С Т А Н О В И В:

згідно з клопотанням, прокурор ОСОБА_3 просив:

1) накласти арешт на вилучені 09 січня 2024 року готівкові кошти в сумі 1000 гривень: 2 купюри номіналом по 500 гривень, з номерами АЗ 8475038, БВ 4841791, які поміщені до сейф-пакету № PSP 1212931, з метою збереження речових доказів.

2) визначити місце зберігання вказаного майна в Білоцерківському РУП ГУНП в Київській області із забороною володіння, користування та розпорядження ним.

Свої вимоги мотивував тим, що 09 січня 2024 року до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП ОСОБА_4 про те, що під час відпрацювання виклику щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 178 КУпАП, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , за непритягнення до адміністративної відповідальності поклав до кишені штанів поліцейського грошові кошти в сумі 1000 грн.

09 січня 2024 року проведений огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: готівкові кошти в сумі 1000 гривень: 2 купюри номіналом по 500 гривень, з номерами АЗ 8475038, БВ 4841791, які поміщені до сейф-пакету № PSP 1212931.

Усі вище перелічені речі визнані речовими доказами, згідно з постановою від 09 січня 2024 року.

Відтак, вважав, що з метою їх збереження необхідно накласти арешт.

У судовому засіданні, прокурор ОСОБА_3 підтримав своє клопотання за підстав та обставин, зазначених у ньому.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України, розгляд поданого клопотання слідчий суддя провела за відсутності власника майна, оскільки вони про дату, час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Слідчим суддею установлено, що згідно з витягом, 04 січня 2024 року до ЄРДР внесені відомості про кримінальне провадження № 0000120, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

За викладеною у ньому фабулою: 09 січня 2024 року до Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення поліцейського взводу № 1 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Біла Церква та Білоцерківського району УПП у Київській області ДПП ОСОБА_4 про те, що під час відпрацювання виклику щодо адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 178 КУпАП, за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_5 , за не притягнення до адміністративної відповідальності поклав до кишені штанів поліцейського грошові кошти в сумі 1000 грн.

Згідно з протоколом огляду місця події від 09 січня 2024 року, проведений огляд місця події за адресою: проведений огляд місця події за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено: готівкові кошти в сумі 1000 гривень: 2 купюри номіналом по 500 гривень, з номерами АЗ 8475038, БВ 4841791, які поміщені до сейф-пакету № PSP 1212931.

Усі вище перелічені речі визнані речовими доказами, згідно з постановою від 09 січня 2024 року.

Згідно з ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно п. 1, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідча суддя зазначає, що як на підставу для накладення арешту, прокурор посилався на п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України. Для накладення арешту за вказаною нормою немає значення процесуальний статус власника у кримінальному провадженні.

Отже, в першу чергу, слідча суддя має перевірити наявність, у речей та предметів на які вона просить накласти арешт, ознак речових доказів, визначених ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідча суддя вважає доведеним, що вилучені грошові кошти є речовими доказами, адже є предметом вчиненого кримінального правопорушення, тому можуть бути використані, як доказ обставин, визначених ст. 91 КПК України.

Підстав визнавати необґрунтованою постанови про визнання грошових коштів речовими доказами, приєднання до матеріалів провадження від 09 січня 2024 року, у слідчого судді немає.

Слідча суддя зазначає, що з огляду на важливість цих доказів, обмеження права власності буде розумним та співрозмірним із завданням кримінального провадження, а також не матиме невідворотних наслідків для власника, а ті які будуть є пропорційними та співмірними із завданням кримінального провадження.

Слідча суддя вважає, що досягнення мети - збереження речових доказів, можливе виключно за рахунок накладення на грошові кошти, оскільки останні можуть легко можуть бути знищені, якщо будуть повернуті власнику, що перешкоджатиме виконанню завдання кримінального провадження, визначеного у ст. 2 КПК України.

Отже, за викладених обставин, слідча суддя вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити.

Керуючись ст. 170, 173 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про арешт майна, - задовольнити.

Накласти арешт на вилучені 09 січня 2024 року готівкові кошти в сумі 1000 гривень: 2 купюри номіналом по 500 гривень, з номерами АЗ 8475038, БВ 4841791, які поміщені до сейф-пакету № PSP 1212931, з метою збереження речових доказів.

Визначити місце зберігання вказаного майна в Білоцерківському РУП ГУНП в Київській області із забороною володіння, користування та розпорядження ним.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили в порядку визначеному ст. 532 КПК України.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1