ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року

м. Київ

справа № 718/2919/21

провадження № 51-4198км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на вирок Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000396, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в умисному заподіянні тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_7 , вчиненому у разі перевищення меж необхідної оборони, за таких обставин.

Так, 16 вересня 2021 року приблизно о 16:00 ОСОБА_6 , знаходячись в лісовому масиві (Вашківецького лісництва, що в межах с. Брусенки Чернівецької області, неподалік вул. Стефаника) виявив свою знайому ОСОБА_8 , з якою перебував в інтимних стосунках, разом з іншим чоловіком - ОСОБА_7 . Після чого, на ґрунті ревнощів і раптово виниклих неприязних стосунків вчинив конфлікт з ОСОБА_7 , під час якого останній завдав ОСОБА_6 одного удару в потиличну ділянку голови невстановленим предметом із круглою поверхнею (дерев`яна палиця, металева труба).

Тоді ОСОБА_6 відібрав у потерпілого вказаний предмет, з метою припинення нанесення йому тілесних ушкоджень, захищаючись від суспільно небезпечного посягання, перевищуючи при цьому межі необхідної оборони, тримаючи вказаний предмет у руці, завдав ним не менше двох ударів в область голови ОСОБА_7 , внаслідок чого заподіяв останньому тяжких тілесних ушкоджень, які явно не відповідають небезпечності посягання в обстановці захисту.

Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину пішов, а потерпілий залишився на місці події, де в подальшому був виявлений працівниками поліції та швидкої медичної допомоги, і у важкому стані був доставлений до реанімаційного відділення лікарні.

Вироком Кіцманського районного суду Чернівецької області від 15 лютого 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 373 КПК виправдано, у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 124 КК.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповноту судового розгляду, просить скасувати судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Зазначає, що районний суд однобічно та упереджено дослідив докази, не надав їм належної оцінки та дійшов хибного висновку про необхідність виправдання ОСОБА_6 . На думку сторони обвинувачення ОСОБА_6 завдав удари потерпілому з метою його зупинити, а не заподіяти тілесні ушкодження, тому наслідки його дій свідчать про перевищення меж необхідної оборони і такі дії мають кваліфікуватися за ст. 124 КК. Суд апеляційної інстанції безпосередньо не дослідив докази, не допитав свідка ОСОБА_8 , про що просив прокурор, і не застосував закон, який підлягав застосуванню, відтак його рішення не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК. Також прокурор зазначає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні технічні носії інформації, на яких зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції, що також залишилось поза увагою апеляційного суду.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор частково підтримав касаційну скаргу, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах вимог касаційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

За вимогами ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, на яких її визнано необґрунтованою.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права.

До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

На думку колегії суддів, під час перегляду вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком районного суду ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано за ст. 124 КК, у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказане рішення у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, і постановити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК прокурор просив дослідити всі письмові докази, допитати свідка ОСОБА_8 і потерпілу ОСОБА_9 .

Зокрема, в апеляційній скарзі сторона обвинувачення наголошувала на тому, що висновки районного суду, які стали підставою для визнання невинуватим ОСОБА_6 за ст. 124 КК, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. При цьому, на думку прокурора, суд дійшов хибного висновку про те, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення в частині умисного заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень у разі перевищення меж необхідної оборони, не було доведено в судовому засіданні.

Так, суд першої інстанції виправдовуючи ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, у вироку послався на показання свідка ОСОБА_8 , котра пояснила, що не бачила палиці, а також того, щоб потерпілий, який був оголеним, першим завдав удару ОСОБА_6 , який підійшов до них несподівано.

Крім того, суд зазначив, що органом досудового слідства не було виявлено та вилучено знаряддя злочину - дерев`яну палицю чи металеву трубу, а висновки експертиз (відносно дослідження змивів речовини бурого кольору, вилучених під час огляду місця події), доводять те, що бійка між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 відбувалась біля автомобіля, з його різних сторін і в салоні, що свідчить про її довготривалість та активне переміщення учасників бійки навколо автомобіля.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність обвинувачення ОСОБА_6 в перевищенні меж необхідної оборони.

Проте, як убачається з матеріалів кримінального провадження, прокурор в апеляційній скарзі наголошував на тому, що показанням свідка ОСОБА_8 необхідно надати критичну оцінку, оскільки остання довготривалий час перебувала в дружних стосунках як із обвинуваченим, так і з потерпілим. Зокрема, свідок пояснювала, що знає ОСОБА_6 вже довготривалий час, який постійно приходив до неї додому та допомагав по господарству, а також знає ОСОБА_7 близько шести років, котрий постійно купував у неї дрова. Щодо обставин події свідок пояснювала, що вона розпивала алкоголь з ОСОБА_7 в лісосмузі, коли несподівано прийшов ОСОБА_6 і між чоловіками виникла бійка, вони зачепилися, а вона злякалась і втекла.

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи зазначені доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що із показань свідка ОСОБА_8 вбачається відсутність протиправного посягання з боку потерпілого на обвинуваченого. При цьому, суд апеляційної інстанції вказаного свідка безпосередньо не допитував, а свій висновок, на думку колегії суддів, належним чином не обґрунтував.

Крім того, сторона обвинувачення під час апеляційного розгляду наполягала на тому, що саме потерпілий ОСОБА_7 першим почав завдавати ОСОБА_6 тілесні ушкодження, а останній спочатку намагався припинити таке небезпечне посягання шляхом застосування фізичної сили (вирвавши з рук нападника предмет, яким було заподіяно тілесні ушкодження), а коли йому це вдалося, ОСОБА_6 завдав округлим предметом нападнику не менше двох ударів з метою його зупинити, а не заподіяти тяжкі тілесні ушкодження. При цьому, наслідки дій ОСОБА_6 свідчать про перевищення ним меж необхідної оборони.

В обґрунтування своєї позиції про те, що саме потерпілий першим почав завдавати ударів ОСОБА_6 прокурор послався на: протокол огляду затриманого ОСОБА_6 на наявність тілесних ушкоджень, з якого убачається, що у останнього виявлено рани голови і подряпини на правій руці; постанову дізнавача, з фабули якої вбачається, що до працівників відділу поліції звернувся ОСОБА_6 із заявою про те, що 16 вересня 2021 року біля 19:00 ОСОБА_7 під час суперечки завдав йому одного удару дерев`яним предметом в область голови, чим заподіяв тілесні ушкодження; виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 5487, з якої вбачається, що ОСОБА_6 знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КНП «Сторожинецька БЛІЛ» з 18 по 27 вересня 2021 року із діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забійна рана голови; рапорт чергової частини відділу поліції № 5841 про те, що 16 вересня 2021 року о 17:22 надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що на подвір`я за адресою АДРЕСА_2 , заїхало авто (державний номерний знак НОМЕР_1 ) з якого вийшов водій з побитою головою (на голові біла кров) та пішов у ліс у невідомому напрямку. В подальшому тілесне ушкодження було виявлено у громадянина ОСОБА_6 .

Вищезазначене, на думку прокурора, підтверджує факт того, що саме потерпілий першим завдав удару обвинуваченому невстановленим предметом, який потім ОСОБА_6 вирвав з рук нападника і почав ним наносити ударів ОСОБА_7 .

Однак, як вбачається зі змісту ухвали апеляційного суду, вказані доводи не отримали належної перевірки та відповідної оцінки.

При цьому, суд апеляційної інстанції у своєму рішенні зазначив, що посилання прокурора на наявність у ОСОБА_6 також тілесних ушкоджень внаслідок конфлікту 16 вересня 2021 року із ОСОБА_7 , не свідчать про те, що мав місце напад потерпілого на обвинуваченого, від якого той оборонявся.

Проте, на думку колегії суддів такий висновок апеляційного суду є передчасним та належним чином не обґрунтованим, а тому вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 здійснено без належної перевірки наведених у апеляційній скарзі прокурора доводів та надання на них обґрунтованих відповідей.

Апеляційний суд у своєму рішенні обмежився загальними фразами про безпідставність доводів сторони обвинувачення, без мотивів, з яких він виходив при постановленні ухвали, в зв`язку з чим рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, а тому, відповідно до ст. 438 цього Кодексу, воно підлягає скасуванню.

Враховуючи вимоги та доводи касаційної скарги прокурора, вона підлягає до часткового задоволення, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене, повно й всебічно, з використанням усіх процесуальних можливостей, дослідити обставини, які мають значення для кримінального провадження, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, дати їм належну оцінку та, з урахуванням усіх встановлених обставин, прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3