Справа № 367/6590/23
Провадження №1-кп/367/462/2024
УХВАЛА

Іменем України

23 січня 2024 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого - ОСОБА_4

потерпілої- ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені справу по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України

в с т а н о в и в:

В провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Київський слідчий ізолятор», зазначаючи про наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, на строк 60 днів.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник просять змінити міру запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, враховуючи міцність соціальних зв`язків, наявність роботи.

Потерпіла та її представник не заперечували проти клопотання прокурора.

Cуд приходить до висновку, що клопотання прокурора наразі підлягає задоволенню.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені статтею 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час розгляду в суді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, суд констатує, що в межах судового розгляду не допитано свідків, не досліджено матеріали справи, ОСОБА_7 може переховуватись від суду, оскільки місце проживання обвинуваченого зареєстроване в іншому регіоні, після події кримінального правопорушення змінив місце свого проживання, не має місця роботи.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення численних інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

При обранні запобіжного заходу також враховується та обставина, що будь-яких відомостей щодо протипоказань перебування в умовах ізоляції в судовому засіданні обвинуваченим не надано, інших даних щодо стану здоров`я (наявності тяжких захворювань та інших протипоказань) не добуто, що свідчить про можливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі.

Будь-яких даних про відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, для застосування стосовно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, судом не встановлено та стороною захисту в судовому засіданні не надано, посилання на те, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, місце роботи жодними документами не підтверджується.

Зважаючи на вищевикладені обставини, суд вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 177, 314-316 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали суду про тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 обчислювати з 23 січня 2024 року по 22 березня 2024 року включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1