Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/2680/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Олевськ

Слідчий суддя Олевського районного суду Житомирської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна. У вказаному клопотанні адвокат ОСОБА_4 просить скасувати арешт на трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 08.11.2023 року, в частині заборони на розпорядження та користування вказаним транспортним засобом. Також, адвокат ОСОБА_4 просить зобов`язати відповідальну особу відділення поліції № 2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області повернути трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 законному власнику ОСОБА_3 .

На обґрунтування клопотання зазначає, що 08.11.2023 року ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області по справі №287/2680/23 накладено арешт на трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 . Підставою накладення арешту на вказаний транспортний засіб було клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 , яке обґрунтоване необхідністю проведення відповідних судових експертиз. Трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 на даний час досліджений відповідними спеціалістами, проведено детальну фіксацію механічних пошкоджень на ньому та призначено всі необхідні експертизи з його залученням, а відтак відпала необхідність у подальшому арешті в частині розпорядження та користування майном. При цьому, на думку адвоката ОСОБА_4 , з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що відносно майна на яке було накладено арешт існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Крім того, адвокат ОСОБА_4 вказав, що на даний час трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 зберігається під відкритим небом на території відділення поліції №2 Коростенського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області де відсутній майданчик для зберігання речових доказів відповідно до Постанови КМУ від 19.11.2012 року №1104.

В судове засідання власник майна ОСОБА_3 не з`явився, до суду надав письмову заяву з проханням клопотання про скасування арешту майна розглядати без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі.

Представник власника майна ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду клопотання повідомлений належним чином, що стверджується матеріалами справи. Причини неявки суду невідомі.

Від прокурора ОСОБА_6 надійшла письмова заява з проханням розглядати клопотання про скасування арешту майна без її участі. Клопотання ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Слідчий ОСОБА_5 надав до суду заяву з проханням розглянути клопотання без його участі у зв`язку з службовою зайнятістю.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Оскільки учасники судового розгляду, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду клопотання, в судове засідання не з`явилися, належних та допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які б слугували підставою для перенесення розгляду клопотання не надали, клопотання має бути розглянуто у відсутності зазначених осіб, відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України без фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання, додані до нього докази, дійшов наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 08.11.2023 року клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000232 від 26.10.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України задоволено. Накладено арешт на майно, вилучене в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.10.2023 року, а саме: трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 шляхом тимчасового позбавлення прав ОСОБА_3 на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Із аналізу наведеної норми вбачається, що при розгляді клопотання про скасування арешту майна слідчий суддя з урахуванням наданих доказів має з`ясувати питання обґрунтованості арешту, накладеного з тих чи інших підстав, визначених у ч. 2 ст. 170 КПК України, а також доцільність подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Отже, прийняття рішення про скасування арешту майна за клопотанням вищенаведених осіб можливе за таких умов:

- вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба;

- вони доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Обґрунтованість арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; дотриманням законодавчих приписів при вирішенні питання про арешт; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі (особливо після обшуку); належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про накладенні арешту; розумністю і співмірністю арешту.

Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, у випадку, коли особа (підозрюваний, інший власник або володілець майна) вважає накладення арешту необґрунтованим, він може: 1) оскаржити відповідну ухвалу слідчого судді в апеляційному порядку, або 2) заявити клопотання про скасування арешту такого майна на підставі ст. 174 КПК України. Однак одна і та ж підстава не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).

Слід звернути увагу, що реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження протягом його дії. Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України - необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Звертаючись до слідчого судді з указаним клопотанням, заявник вказує на відсутність обставин, які свідчать про необхідність у продовженні накладення арешту на майно.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Отже, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді представлені. При цьому жодний учасник не позбавлений можливості надати ці докази, а також доводити у судовому засіданні наявність обставин, на які він посилається для підтвердження своїх вимог чи заперечень.

Таким чином, саме заявник повинен довести, що арешт, раніше накладений на майно, є необґрунтованим та/або в застосуванні такого арешту відпала потреба. Заявник повинен навести докази того, що на цій стадії розслідування втратив свою актуальність вищезазначений захід забезпечення або ж під час його застосування таке рішення прийняте безпідставно, тобто без урахування певних суттєвих обставин.

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя дійшов висновку, що означені в ньому доводи не доводять, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Зокрема, заявником до матеріалів клопотання не долучено жодних доказів на підтвердження того, що відпала потреба у подальшому накладенні арешту майна.

На обґрунтування поданого клопотання адвокат ОСОБА_4 зазначив про те, що в рамках цього провадження проведено всі необхідні судові експертизи вилученого трактора.

Проте, слідчий суддя звертає увагу, що арешт майна накладається не лише з метою проведення судових експертиз, а стадія досудового розслідування не обмежується тільки призначенням цих же судових експертиз та не є завершальною стадією кримінального провадження.

Проведення судових експертиз є лише одним із доказів, який тільки у сукупності із іншими доказами, може свідчити про те, що відпала потреба у застосуванні такого запобіжного заходу, як арешт транспортного засобу у рамках кримінального провадження, порушеного за ч. 2 ст. 286 КК України, а саме, як порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Відтак, позиція адвоката ОСОБА_4 про проведення всіх експертних досліджень на стадії досудового розслідування не свідчить про те, що відпала потреба у подальшому застосуванні арешту транспортного засобу на стадії судового провадження.

Як вбачається з матеріалів клопотання, і вказане не спростовано учасниками справи, по вказаному кримінальному провадженні ще триває досудове розслідування. Судове провадження не розпочато.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що скасування арешту транспортного засобу, за кермом якого перебувала особа, якій інкримінується вчинення кримінального правопорушення в рамках кримінального провадження за ч.2 ст. 286 КК України, на стадії досудового розслідування є передчасним. Оскільки скасування арешту майна в даному випадку може зашкодити всесторонньому та об`єктивному дослідженню доказів у справі на стадії судового провадження.

При цьому, як вбачається з листа старшого слідчого СВ відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 від 14.11.2023 року №5888/212-2023 у кримінальному провадженні №0000232 від 26.10.2023 року призначено експертизу технічного стану транспортного засобу та транспортно-трасологічну експертизу. Відомостей про завершення вказаних експертиз та отримання відповідних висновків до матеріалів клопотання не додано.

Щодо вимоги зобов`язати відповідальну особу відділення поліції №2 Коростенського РУП ГУНП в Житомирській області повернути трактор марки БЕЛАРУС 892, державний номерний знак НОМЕР_1 законному власнику ОСОБА_3 , слідчий суддя зазначає що вказана вимога не вмотивована.

Зокрема, заявником у клопотанні не зазначено за якою адресою буде зберігатися трактор та не долучено жодних належних доказів того, що ОСОБА_3 зможе належним чином забезпечити зберігання та схоронність трактора під час судового розгляду кримінального провадження.

Крім того, надаючи оцінку доводам клопотання варто звернути увагу, що одним з принципів кримінального провадження є недоторканність права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом (ст. 16 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Частиною другою цієї статті визначені випадки, у яких допускається арешт майна:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ухвалою слідчого судді Олевського районного суду Житомирської області від 08.11.2023 року арешт на транспортний засіб було накладено з метою збереження речового доказу та дослідження органами досудового розслідування, оскільки вказане майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України та ч. 2 ст. 167 КПК України, є доказом кримінального правопорушення та існують ризики його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Ч. 3 ст. 170 КПК передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, речові докази як матеріальні об`єкти можуть бути використані прокурором в судовому провадженні для підтримання обвинувачення шляхом доведення тих обставин, які сторона обвинувачення вважає необхідними.

При цьому, обсяг речових доказів, які прокурор вважає за доцільне використати в суді, визначається ним самостійно з урахуванням принципу змагальності сторін, що передбачає свободу для сторін кримінального провадження в поданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданням арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження (абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України). Таким чином, метою арешту майна як речового доказу є, в тому числі, можливість його подальшого використання при розгляді кримінального провадження в суді для доведення прокурором за допомогою цього речового доказу обставин, які підлягають доказуванню.

З урахуванням наданої прокурору КПК України самостійності у своїй процесуальній діяльності, саме останній вирішує чи буде вказаний доказ предметом безпосереднього дослідження в суді і враховує чи не відпала необхідність для подальшого застосування арешту цього майна для уникнення ризику його пошкодження, знищення, відчуження тощо.

Прокурор може самостійно визначати, які процесуальні дії повинні бути проведені з вказаними речовими доказами на етапі досудового розслідування, зокрема призначення експертиз.

Отже, прокурор уповноважений визначати чи має арештоване майно доказове значення в суді при розгляді кримінального провадження і може не використовувати таке майно як речовий доказ, що має наслідком відсутність потреби для його подальшого збереження шляхом заборони користування, розпорядження і відчуження.

При цьому у своїй заяві від 08.12.2023 року прокурор ОСОБА_6 просить відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту майна, що свідчить про те, що на теперішній час не відпала потреба у подальшому застосуванні накладеного арешту.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, оскільки в ході розгляду клопотання не встановлено обставин, які б свідчили, що застосування заходу у вигляді арешту майна в даному випадку є необґрунтованим, або наразі відпала потреба у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 16, 100, 170-174, 309 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - відмовити.

Ухвала остаточна та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1