печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 , за погодженням прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання обґрунтовує тим, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

Відповідно до ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства.

До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Відповідно до ч. 1 ст. 8, ч. 1 ст. 9 ЛК України у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній і приватній власності.

Відповідно до п. 24 розділу 10 «Перехідні положення» ЗК України з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель лісогосподарського призначення.

Облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування (ст. 54 ЛК України).

Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України (ст. 45 ЛК України).

Відповідно до статуту, затвердженого наказом Державного агентства лісових ресурсів України від 09.06.2021 № 351, ДП «Ворохтянське лісове господарство» () засноване на державній власності, створене відповідно до наказу Міністерства лісового господарства України від 26.06.1995 № 57 «Про створення державних лісогосподарських підприємств у Закарпатській, Івано-Франківській та Чернівецькій областях», належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України і координується Івано-Франківським обласним управлінням лісового та мисливського господарства.

Досудовим розслідуванням встановлено, що розпорядженням Івано-Франківської обласної державної адміністрації від 07.02.1996 № 85 «Про надання у постійне користування земель лісового фонду», ДП «Ворохтянський лісгосп» надано у постійне користування землі лісового фонду в адміністративних межах Яремчанської міської ради загальною площею 11 746 га.

Межі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп» визначені Планово-картографічні матеріалами лісовпорядкування Поляницького лісництва, Планом лісонасаджень Поляницького лісништва ДП «Ворохтянський лісгосп» Івано-Франківської області, лісовпорядкування 2009 року, масштаб 1:25000, Картою схемою лісових насаджень та схемою схема лісовпорядкування ДП «Ворохтянський ЛДГ» Поляницьке лісництво.

Отже, в силу положень ст. ст. 19, 55, 84 ЗК України та ст. 5 ЛК України землі Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп» відносилась до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовувалась для ведення лісового господарства у порядку, визначеному ЛК України.

У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але до 25.05.2020, у ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження), з корисливих мотивів виник прямий злочинний умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме земельною ділянкою лісогосподарського призначення, розташованої в межах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп» державної форми власності.

На виконання злочинного плану та досягнення кінцевої мети по заволодінню бажаною земельною ділянкою, а також оформлення документів на формування земельної ділянки, визначення її площі, меж, місця розташування та оформлення права власності на неї, ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) у невстановленому місці та у невстановлений час, але до 25.05.2020, вирішив створити підроблений офіційний документ, а саме державний акт на право власності на землю на його ім`я, форма якого була затверджена постановою Верховної Ради України від 13.03.1992 № 2201-XII, що з урахуванням значного проміжку часу з моменту його видачі, а також того що земельна ділянка передавалась до набрання чинності ЗК України, який передбачав присвоєння кадастрового номеру, унеможливить встановлення достовірності юридичних фактів, зафіксованих у акті, та допоможе таким чином приховати злочинну діяльність.

Для цього ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) вступив у попередню змову з невстановленою особою, яка у свою чергу погодилась підробити такий документ.

Після цього ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) надав невстановленій особі відомості про своє повне прізвище, ім`я, по батькові, а також бажану площу, яка повинна була бути зазначена у підробленому державному акті.

Отримавши зазначені відомості, невстановлена слідством особа, яка діяла під єдиним спільним умислом з ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) та в його інтересах, підробила офіційний документ, а саме Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку, якому присвоїла неіснуючу серію та номер ІІ-ІФ № 020036, до якого внесла неправдиві відомості про те, що начебто ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження), який мешкає в АДРЕСА_1 , на підставі рішення від 16.08.2001 № 24 Виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів передано у приватну власність земельну ділянку площею 1,1 га (з яких 0,85 га сільськогосподарських угідь і 0,25 під будівлями, лісами та іншими угіддями), яка розташована на території Поляницької сільської ради, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та ведення особистого підсобного господарства. У даному акті були зазначені неправдиві відомості про те, що акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 000128. Також у акті містяться підпис навпроти голови Поляницької сільської ради народних депутатів ОСОБА_10 , скріпленого гербовою печаткою, та підпис інженера-землевпорядника ОСОБА_11 , не скріплений печаткою, а також дата його видачі 30.10.2001.

При цьому ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) та невстановлена слідством особа, яка виготовляла зазначений Державний акт, чітко усвідомлювали, що даний документ на ім`я ОСОБА_9 ніколи не видавався, і питання про передачу йому у приватну власність земельної ділянки площею 1,1 га рішенням від 16.08.2001 № 24 Виконавчого комітету Поляницької сільської ради народних депутатів не приймалось.

З метою максимального приховування своєї злочинної діяльності та слідів вчинення злочину, достовірно усвідомлюючи, що їхня злочинна діяльність може бути викрита, задля унеможливлення дослідження підробленого документу у майбутньому, ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) виготовив копію Державного акту серії ІІ-ІФ № 020036 від 30.10.2001, який тільки у такому виді в подальшому використовувався, а його оригінал знищив.

Надалі, на виконання злочинного плану та досягнення кінцевої мети по заволодінню земельною ділянкою в межах Поляницького лісництва, а також вимог п. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», ст. 791 ЗК України, ст. 25 Закону України «Про землеустрій», з метою оформлення права власності на земельну ділянку, ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) у невстановленому місці та у невстановлений час, але до 25.05.2020, вступив у злочинну змову із сертифікованим інженером землевпорядником (сертифікат від 12.12.2014 № 011809) ФОП ОСОБА_5 , який повинен був розробити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки площею 0,85 га в натурі (на місцевості) по вищезгаданому акту серії ІІ-ІФ № 020036 від 30.10.2001, визначивши її в межах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп», що у кінцевому результаті надасть можливість ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) оформити право власності на земельну ділянку по виготовленій землевпорядній документації, на що останній погодився.

Для цього ОСОБА_9 передав ОСОБА_5 відповідну заяву від 2022 року на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж начебто належної йому земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,85 га, розташованої за адресою: Івано-Франківська обл., Надвірнянський р-н, с. Поляниця, участок Вишні, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, та копії паспорту із завідомо підробленим Державним актом серії ІІ-ІФ № 020036 від 30.10.2001, тим самим використавши останній.

У період з 25.05.2020 по 03.02.2022, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_5 , діючи з корисливих мотивів під єдиним прямим спільним умислом з ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження), направленим на заволодіння останнім земельною ділянкою лісогосподарського призначення загальною площею 0,85 га державної форми власності, склав та видав Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж начебто належної ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження) земельної ділянки в натурі (на місцевості), датовану 25.05.2020, в яку свідомо вніс ряд недостовірних відомостей, зокрема стосовно угідь, прийому-передачі межових знаків на зберігання та відомостей про встановлення межових знаків, визначивши розташування земельної ділянки в межах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп».

Механізм встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) з метою визначення в натурі (на місцевості) метричних даних земельної ділянки, у тому числі місцеположення поворотних точок її меж, та їх закріплення межовими знаками, на дату складення ОСОБА_5 землевпорядної документації визначала Інструкція про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 № 376.

Пункт 2.8 даної Інструкції та ст. 55 Закону України «Про землеустрій» наводили перелік документів, які включались до технічної документації.

Так ОСОБА_5 у Довідці від 25.05.2020 що містить узагальнену інформацію про землі (території) та таблиці «Експлікація земельних угідь»

від 2020 року, наявні в матеріалах розробленої ним землевпорядної документації на сторінках 5 та 23 відповідно необґрунтовано зазначив неправдиві відомості про те, що всю площу земельної ділянки 0,85 га займають сіножаті угіддя, в той же час як на Викопіюванні з кадастрової карти на сторінці 13 зазначеного документу візуально явно видно що насправді вся земельна ділянка зайнята деревною та чагарниковою рослинністю.

Окрім цього, ОСОБА_5 у Акті від 25.05.2020 прийому-передачі межових знаків на зберігання та Відомості про встановлені межові знаки, що наявні в матеріалах розробленої ним землевпорядної документації на сторінках 28 та 29 відповідно, достовірно усвідомлюючи, що користувачам сусідніх земельних ділянок може стати відомо про їх злочинну діяльність та вона може бути вкритою, а також те, що сусідні землекористувачі достовірно знають, що ОСОБА_9 не має жодного відношення до земельної ділянки, зазначив неправдиві відомості про те, що дані документи складені у присутності ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , голови Поляницької сільської ради ОСОБА_12 та її землевпорядника ОСОБА_13 , а також суміжних землекористувачів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , та з усіма погоджені межі земельної ділянки, що начебто останні засвідчили своїми підписами.

Таким чином ОСОБА_5 , володіючи знаннями у галузі землеустрою, чітко усвідомлюючи, що земельна ділянка площею 0,85 га, на яку ним розробляється землевпорядна документація на замовлення ОСОБА_9 , фактично являється частиною земель лісового фонду державної власності в межах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп», виконуючи відведену йому роль, свідомо умисно, діючи у змові, видав Технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 25.05.2020 на ім?я ОСОБА_9 , зазначивши адресу земельної ділянки: АДРЕСА_2 .

Внаслідок таких неправомірних дій групи осіб у складі ОСОБА_9 (матеріали по підозрі якого виділено в окреме кримінальне провадження), ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 відбулося незаконне вибуття із державної власності земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 0,85 га в межах Поляницького лісництва ДП «Ворохтянський лісгосп», що спричинило настання матеріальних збитків державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації в розмірі 7 070 000 грн, що є особливо великим розміром.

На підставі вищевикладеного 24.07.2023 ОСОБА_5 повідомлено та в подальшому змінено повідомлення про підозру за ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

Таким чином, ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, а саме у підробці та використанні офіційного документу та заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненого в особливо великих розмірах групою осіб.

Постановою заступника Генерального прокурора ОСОБА_20 строк досудового розслідування продовжено до трьох місяців, а саме до 24.10.2023

06.10.2023 матеріали кримінального провадження за підозрою ОСОБА_9 по ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України виділено в окреме провадження та зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань під № 0001862.

20.10.2023 ухвалою Печерського районного суду м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 6 місяців, тобто до 24.01.2024.

07.08.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце фактичного проживання за адресою: АДРЕСА_3 за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та необхідності прямувати до зони укриття від надзвичайних ситуацій техногенного, природного чи воєнного характеру до 23.09.2023. Контроль дотримання покладених на Кікінчука обов`язків було доручено підпорядкованим співробітникам ГУНП в Івано-Франківській області. За час дії ухвали слідчого судді про застосування до підозрюваного запобіжного заходу відомостей від ГУНП в Івано-Франківській області про порушення останнім покладених на підозрюваного судом обов`язків не надходило.

В подальшому строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено, проте строк запобіжного заходу у кримінальному провадженні підозрюваному ОСОБА_5 продовжено не було у зв`язку з виконанням останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий вважає наявними підстави для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання спробам останнього вчинити дії, передбачені ст.177 КПК України , а саме:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Наявність вказаних ризиків слідчий обґрунтовує наступними діями сторони захисту.

В ході досудового розслідування виникла необхідність проведення слідчих дій за участі підозрюваного ОСОБА_5 в тому числі Печерським районним судом м. Києва 20.10.2023 розглядалось клопотання про продовження строку досудового розслідування. Напередодні всіх підозрюваних та захисників у кримінальному провадженні слідчим було повідомлено про факт подачі до суду саме 20.10.2023 такого клопотання. Підозрювані у тому числі ОСОБА_5 та їх захисники у тому числі адвокат ОСОБА_5 - ОСОБА_4 заявили, що не бажають прибувати до суду для розгляду такого клопотання та просили врахувати можливість розгляду клопотання в суді в форматі відеоконференції у тому числі у зв`язку з віддаленістю проживання від місцезнаходження суду. Також підозрюваний ОСОБА_5 повідомив слідчому, що він не зможе певний проміжок часу 20.10.2023 приймати участь у зазначеному судовому засіданні через особисту зайнятість не повідомивши про конкретний час. Після подачі клопотання до суду та вживаючи заходи щодо участі в судовому засіданні підозрюваних та захисників - зв`язку з підозрюваним ОСОБА_5 зовсім не було понад три години і аж тільки до моменту здійснення телефонного дзвінка на номер дружини підозрюваного ОСОБА_5 - ОСОБА_21 ( НОМЕР_1 ), яка на момент дзвінка, з її слів, була вдома та здивувалася про наявність підозри у її чоловіка ОСОБА_5 , - останній вийшов на зв`язок, то повідомив про свою зайнятість не чувши множинних телефонних дзвінків. В наступному з метою надання видимості своїм діям таких, що виправдовують покладені на підозрюваного процесуальні обов`язки від ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_4 на адресу суду направлено заяву про розгляд даного клопотання у форматі відеоконференції.

В подальшому після 19 години 20.10.2023 підозрюваний ОСОБА_5 та його захисник вимкнули мобільні телефони, перестали відповідати на повідомлення, при цьому згаданий мобільний телефон дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_21 певний час пропрацював, але не неодноразові телефонні дзвінки слідчого вже ніхто не відповідав та в наступному був вимкнутий. В подальшому слідчим суддею з урахуванням того, що учасники судового розгляду у тому числі підозрювані ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та захисники ОСОБА_22 та ОСОБА_23 не були проти розгляду клопотання без участі підозрюваного ОСОБА_5 та захисника останнього за умови їх належного повідомлення про таке засідання та наявності їх особистих заяв про розгляд клопотання в режимі відеоконференції було розглянуто таке клопотання.

Так 21.10.2023 мобільні телефони ОСОБА_5 з абонентським номерами якими користується останній були поза зоною мережі у зв`язку з чим на підставі доручення в порядку ст. 40 КПК України за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 з метою виклику підозрюваного для проведення за участі останнього слідчих дій вирушили співробітники Івано-Франківського управління ДВБ НП України. По прибуттю за вказаною адресою, останні виявили, що ОСОБА_5 за місцем проживання не має, мобільний телефон останнього вимкнуто, а зі слів дружини чоловіка вдома немає і їй не відомо де він знаходиться. При цьому повістки на 10:00 год 23.10.2023 та 10:00 год 24.10.2023 було залишено на подвір`ї за місцем проживання ОСОБА_5 так як дружина відмовилась їх отримувати, якій також було повідомлено про дату та час необхідної явки до органу досудового розслідування ОСОБА_5 . Процес спілкування та спроби вручення повісток фільмувався на відеокамеру. В подальшому цього ж дня мобільний телефон ОСОБА_5 з`явився в мережі, але жодного разу впродовж 21.10.2023, 22.10.2023 ОСОБА_5 трубку від слідчого не підіймав, а виклики відбивались абонентом. Також у відповідності до вручених повісток ні 23.10.2023 ні 24.10.2023 ОСОБА_5 до органу досудового розслідування не прибув про причини своєї неявки не повідомив. Враховуючи викладені обставини слідство приходить до висновку про неналежну поведінку підозрюваного, його спроби ухилитися від слідства та суду, а також виявлено прямі факти, що вказують на переховування від органу досудового розслідування.

Обставини встановлені під час досудового розслідування на думку слідчого виправдовують тримання підозрюваного під вартою, оскільки інші запобіжні заходи не зможуть запобігти вказаним ризикам.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив їх задовольнити, також зазначивши, що підозрюваний певний час належним чином виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, посилаючись на те що ризики на які посилається слідчий у клопотанні - відсутні та не доведені прокурором у судовому засіданні, на підтвердження своєї позиції надали відповідні документи. Просили відмовити у задоволенні клопотання.

Вивчивши клопотання та докази, якими обґрунтовується клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора при оперативному супроводженні Департаменту внутрішньої безпеки Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000441 від 06.05.2020 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України та за фактами кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України.

24.07.2023 ОСОБА_5 повідомлено та в подальшому змінено повідомлення про підозру за ч.ч. 3, 4 ст. 358, ч. 1 ст. 28 ч. 4 ст. 190 КК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

У даному випадку слід брати до уваги те, що відповідно до ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та який застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

В той же час, згідно з ч.4 ст. 194 КПК України у разі, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу слідчий суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу» (аналогічні справи - «Беччієв проти Молдови» та «Сарбан проти Молдови»).

Крім того, дане твердження кореспондується з рішенням Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року № 14-рп / 2003, згідно з яким тяжкість злочину законом не визначається як обов`язкова підстава для застосування будь-якого виду запобіжного заходу, а не тільки взяття під варту.

У рішеннях ЕСПЛ «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, «Мамедова проти Росії» від 01 червня 2006 року, а також правових позицій, викладених у п. 80 рішення у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, та у рішенні у справі «Тодоров проти України» від 12 січня 2012 р., визначено принцип призначення альтернативного запобіжного заходу, згідно з яким «для тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою».

Відповідно до правової позиції, викладеній у листі ВССУ, від 4 квітня 2013 року №511-550/0/4-13, тяжкість обвинувачення не може слугувати єдиним обґрунтуванням застосування тримання під вартою, тому судам, окрім кваліфікації, слід визначати ризики (ст. 177 КПК України), інакше судові рішення щодо застосування, продовження тримання під вартою не відповідають вимогам практики ЄСПЛ і нормам КПК України.

Слідчий суддя враховує, що підозрюваний раніше не судимий, працює, позитивно характеризується, має постійне місце проживання і міцні соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває троє дітей та дружина, яка має незадовільний стан здоров`я. Запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту позбавляє можливості ОСОБА_5 виконувати свої робочі обов`язки і позбавляє останнього та осіб, які перебувають у нього на утриманні, джерела для існування. На підтвердження поважності причин нез`явлення в судове засідання щодо продовження строку досудового розслідування 20.10.2023, стороною захисту зазначено про те, що у підозрюваного помер дядько та він був на похованні 20.10.2023 в смт. Верховина, Івано-Франківської області, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про смерть.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, враховуючи, що стороною обвинувачення було доведено наявність обґрунтованої підозри, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, приходить висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, з одночасним покладенням на ОСОБА_5 процесуальних обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також іншими свідками;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000441 від 06.05.2020, а саме до 04.01.2024 включно.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - залишити без задоволення.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 виконувати обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду за кожним їхнім викликом, вимогою та визначеною ними періодичністю;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утримуватися від спілкування із ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , а також іншими свідками;

- залишити на зберіганні у відповідних органах державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 04.01.2024 включно.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1