ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 317/4779/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/433/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 81 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів провадження, 29 серпня 2023 року до Запорізького районного суду Запорізької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Своє рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 від відбування покарання суд першої інстанції мотивував тим, що засуджений за період відбування покарання отримав 1 стягнення та 3 заохочення, не працевлаштований, характеризується посередньо, що свідчить про відсутність його стабільної позитивної та активної поведінки протягом всього часу відбування покарання, у зв`язку з чим, ОСОБА_7 своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення та перевиховання.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та застосувати до засудженого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він став на шлях виправлення.

Заслухавши доповідь судді по справі, засудженого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та рішення суду просив залишити без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 відбуває покарання в Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» за вироком Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 9 вересня 2020 року, яким він визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 289, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, та засуджений до остаточного покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

У відповідності до ч. 2 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому, сумлінна поведінка полягає у зразковому дотриманні вимог режиму, участі у самодіяльних організаціях засуджених, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

При застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання повинні враховуватися поведінка засудженого за весь період відбування ним покарання, а також дані про його попередні судимості та відшкодування матеріальних збитків.

Умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправленню засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», рішення про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та доведеності того, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. При цьому, суд має ретельно з`ясувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно корисної праці.

Висновок суду про виправлення засудженого повинен базуватися на врахуванні даних про його поведінку в цілому та відношенню до праці за весь період знаходження у виправних установах, а не за час, що безпосередньо передує розгляду подання.

Суд не може не врахувати, що примірна поведінка це не тільки пасивна форма поводження засудженого, що полягає в утриманні від порушення режиму відбування покарання, а й активна форма поведінки, котра за своєю суттю є намаганням своєю діяльністю виправити вину за скоєне кримінальне правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що засуджений ОСОБА_7 у місцях позбавлення волі знаходиться з 11 жовтня 2019 року (а.с. 13).

Під час тримання у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, отримав 1 стягнення, заохочень не мав, до суспільно-корисної праці не залучався.

У Державній установі «Кам`янська виправна колонія (№ 101)» відбував покарання з 4 листопада 2020 року, під час відбування покарання характеризувався посередньо, отримав 2 заохочення, стягнень не мав.

У Державній установі «Маневицька виправна колонія (№ 42)» відбував покарання з 5 квітня 2022 року, під час відбування покарання характеризувався посередньо, отримав 1 заохочення, стягнень не мав.

У Державній установі «Біленьківська виправна колонія (№ 99)» відбуває покарання з 31 липня 2023 року, під час відбування покарання характеризується посередньо, отримав 1 заохочення, стягнень не має.

При апеляційному розгляді встановлено, що під час перебування у місцях позбавлення волі засуджений ОСОБА_7 характеризується наступним чином.

Так, згідно наявної в матеріалах провадження характеристики від 11 вересня 2023 року, засуджений ОСОБА_7 на теперішній час залучається до робіт по благоустрою території дільниці для тримання осіб, засуджених до обмеження волі. Підтримує стосунки із засудженими як позитивної, так і негативної спрямованості. Намагається дотримуватися правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом установи. Спальне місце та приліжкову тумбочку намагається утримувати в чистоті та порядку, має охайний зовнішній вигляд. Добре ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, використовує за призначенням. Дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці. Під час відбування покарання на профілактичному обліку не перебуває. Підтримує зв`язки з рідними шляхом телефонних розмов. У реалізації програм диференційованого виховного впливу та у роботі самодіяльних організацій участі не приймає (а.с. 13).

Разом з тим, як вбачається з цієї ж характеристики, засудженому ОСОБА_7 24 травня 2022 року комісією установи було відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 101 КВК України; 28 березня 2023 року застосовано заохочувальну норму, передбачену ст. 82 КК України; 31 серпня 2023 року відмовлено у застосуванні заохочувальної норми, передбаченої ст. 81 КК України (а.с. 13).

Крім того, згідно довідки начальника відділення СПС, на ОСОБА_7 під час відбування покарання було накладено 1 стягнення у вигляді попередження, а також 3 заохочення: два у 2021 року та одне у 2023 році (а.с. 14).

Відсутність будь-яких заохочень у 2019, 2020 та 2022 роках, а також вказане вище стягнення, яке хоча на час звернення з цим клопотанням до суду і було погашено, проте факт його накладення свідчить про відсутність стабільно позитивної сумлінної поведінки засудженого протягом всього часу відбування покарання.

Колегія суддів зазначає, що під сумлінним ставленням до праці засудженого слід розуміти участь у суспільно-корисній роботі, добросовісне виконання трудових обов`язків, використання форм і методів отримання доходів, які допустимі з точки зору не лише індивідуальних, а й суспільних інтересів (сплата податків, обов`язкових платежів, тощо), підвищення кількісних і якісних показників у роботі, бережливе ставлення до обладнання та інструментів, додержання правил охорони праці та техніки безпеки.

Так, з довідки про працевлаштування засудженого вбачається, що ОСОБА_7 за період з липня 2023 року взагалі не працював, що не може свідчити про його сумлінне ставлення до праці (а.с. 15).

До того ж, виконання робіт з благоустрою установи та поліпшення житлово-побутових умов не є підставою для умовно-дострокового звільнення, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, виконання таких робіт є обов`язком, а не правом засудженого.

Враховуючи поведінку засудженого за весь період відбування покарання, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення.

Даний висновок суду ґрунтується на досліджених в процесі судового розгляду матеріалах особової справи засудженого.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки судом першої інстанції було враховано всі обставини при вирішенні питання про можливість звільнення ОСОБА_7 умовно-достроково.

Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 3 травня 2023 року ОСОБА_7 було замінено невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі більш м`яким у виді обмеження волі, і враховуючи вимоги ч. 8 ст. 154 КВК України, він не може бути звільнений умовно-достроково, оскільки ще не пройшов 1 рік з моменту заміни йому невідбутої частини покарання більш м`яким.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та надавши їм належну оцінку, прийшов до обґрунтованого висновку, що засуджений ОСОБА_7 не довів свого виправлення та перевиховання і не підлягає умовно-достроковому звільненню від відбування покарання, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, ст. 81 КК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 2 жовтня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 317/4779/23