Постанова

Іменем України

12 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 303/5272/21

провадження № 51-3366 км 22

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_7 ( в режимі

відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 , а також його захисника ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000334, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, 21 травня 2020 року Берегівським районним судом Закарпатської області за ч.1, 2 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч.4 ст.187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років 6 місяців із конфіскацією майна.

На підставі ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 21 травня 2020 року та ОСОБА_7 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна.

Строк відбуття покарання постановлено рахувати з 09 квітня 2021 року.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат та скасовано арешт на майно у провадженні.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з невстановленою досудовим розслідуванням особою, матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, з метою незаконного заволодіння грошима із складського приміщення ПП «ОСОБА_9», 08 квітня 2021 року близько 22:56 год., проникли на територію ТзОВ «Хриптранс» по вул. Пряшівська, 7а у м. Мукачево, де зустріли охоронця ОСОБА_8 , якого затягнули до підсобного приміщення та застосували до нього фізичне насильство, а саме нанесли удари кулаками й ногами в обличчя, тулуб, заподіявши потерпілому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, на строк більше 6, але не більше як 21 день, а також легкі тілесні ушкодження. Після цього, зв`язали ОСОБА_8 ременем, а руки та ноги скотчем. Подолавши опір охоронця, ОСОБА_7 за допомогою акумуляторної кутової шліфувальної машини зрізав навісний замок вхідних дверей та проник до складського приміщення ПП «ОСОБА_9», звідки викрав гроші в сумі 300 000 грн., 60 доларів США та 60 Євро, спричинивши ПП «ОСОБА_9» матеріальну шкоду у великих розмірах на загальну суму 303 661, 87 грн.

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційних скаргах засуджений та захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просять скасувати судові рішення й призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Зазначають, що місцевий суд у підготовчому судовому засіданні не перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України, чим порушив ст.314 цього Кодексу.

В ході судового розгляду судом не встановлено, що застосоване до потерпілого насильство було небезпечним для його життя чи здоров'я, яке є обов`язковою ознакою розбою, тому дії ОСОБА_7 слід було кваліфікувати за ст.186 КК України.

Крім того, розмір шкоди не доведений доказами.

В свою чергу, суд апеляційної інстанції допущені порушення проігнорував, не перевірив доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині неправильної кваліфікації дій засудженого.

Позиції інших учасників судового провадження

Від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 надійшли заяви у яких вони, посилаючись на те, що примирилися із засудженим ОСОБА_7 та відсутність претензій до останнього, просять задовільнити касаційні скарги.

Засуджений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_6 , в судовому засіданні, вимоги касаційних скарг підтримали та просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 , в суді касаційної інстанції, посилаючись на безпідставність доводів касаційних скарг сторони захисту, заперечувала проти їх задоволення.

Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. При перевірці доводів касаційних скарг суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Мотиви Суду

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно із ст. 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Постановляючи вирок, а також переглядаючи цей вирок в апеляційному порядку, суди дотримались вказаних вимог закону.

Твердження сторони захисту про те, що у підготовчому судовому засіданні місцевий суд не перевірив обвинувальний акт на відповідність вимогам ст.291 КПК України, у якому, на їх думку, правова кваліфікація дій обвинуваченого не відповідала викладеним фактичним обставинам та формулюванню обвинувачення, чим порушив ст.314 цього Кодексу, безпідставні.

Обвинувальний акт складається слідчим, після чого затверджується прокурором, або може бути складений прокурором. Вимоги до обвинувального акту передбачені ст. 291 КПК України. Стаття 314 КПК України передбачає, що під час підготовчого засідання суд може повернути обвинувальний акт прокурору, лише якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Тобто кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти відповідність правової кваліфікації дій викладеним фактичним обставинам.

Заслуговує на увагу й те, що у підготовчому судовому засіданні сторона захисту не скаржилася на невідповідність обвинувального акту вимогам КПК України та відповідних клопотань, про його повернення прокурору, не заявляла.

Суд першої інстанції дотримався вимог закону, в ході судового розгляду чітко встановив фактичні обставини вчиненого, зазначив формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним та статтю КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнано ОСОБА_7 , що знайшло своє відображення у судовому рішенні.

Доводи сторони захисту про відсутність в діях ОСОБА_7 ознак розбою, а вчинене ним діяння має бути кваліфіковане як грабіж (ст.186 КК України), не заслуговують на увагу.

За загальним визначенням розбій (ст.187 КК України) - це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Розбій належить до усічених складів злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Наявність додаткового безпосереднього об`єкта дає підстави для розмежування складів злочину, як у цьому випадку - розбою та грабежу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

При розмежуванні грабежу та розбою визначальним є характер застосованого до потерпілого насильства або погрози, як способу заволодіння чужим майном, при розбої воно є небезпечним для життя чи здоров`я, а при грабежі така небезпека відсутня.

Насильством, небезпечним для життя чи здоров`я охоплюється: легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності; середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження; замах на вбивство; вбивство.

Свої висновки суд обґрунтував показаннями потерпілого ОСОБА_8 про те, що на нього напали двоє чоловіків, серед яких був засуджений ОСОБА_7 , заштовхали у підсобне приміщення, наносили удари руками та ногами по обличчю і тулубу, зв`язали його; висновком судової медичної експертизи відповідно до якого у ОСОБА_8 виявлено тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також легкі тілесні ушкодження; протоколами огляду та перегляду відеозаписів з місця події відповідно до яких потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 впізнали на відеозаписі обвинуваченого ОСОБА_7 ; показаннями самого обвинуваченого ОСОБА_7 , який не заперечував того, що він за вказівкою невідомого чоловіка проникли на територію складського приміщення, яке належить його брату ОСОБА_10 , зрізав болгаркою замок та викрав гроші , а також іншими доказами.

Таким чином, на підставі сукупності досліджених доказів, судом беззаперечно встановлено, що мав місце не грабіж, як про те безпідставно вказують засуджений та захисник у своїх касаційних скаргах, а розбій, що супроводжувався насильством, яке є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого ОСОБА_8 , так як останньому в результаті нападу спричинено легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Тому висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікація його дій за ч.4 ст.187 КК України є вірним.

Щодо касаційних доводів сторони захисту про те, що розмір шкоди у великому розмірі не доведений доказами, слід зазначити таке.

Вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням відноситься до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні ( п.3 ч.1 ст.91 КПК України).

Суд касаційної інстанції є судом права, не факту, тому не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу (ст.433 КПК України).

Заслуговує на увагу той факт, що сторона захисту ні в суді першої, ні в апеляційній інстанціях, не ставила під сумнів та не оспорювала розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Так, предметом злочину, вчиненого ОСОБА_7 , були гроші. Відповідно до вироку, сума збитку в розмірі 303 661,87 грн. чітко визначена потерпілим ОСОБА_9 , позиція якого з моменту подання заяви про злочин була послідовна, з обґрунтуванням походження грошей, які він залишив в картонній коробці, в орендованому ним складському приміщенні, на добу, для оплати товару. Крім того, судами встановлено факт розпорядження засудженим викраденими грошима, частину з яких ОСОБА_11 витратив на власні потреби, частину позичив своїй подрузі ОСОБА_12 , а решту коштів було знайдено працівниками поліції та вилучено у ОСОБА_7 під час його затримання в готелі.

Апеляційний суд у межах, установлених ст. 404 КПК України, та у порядку, визначеному ст. 405 КПК України, перевірив усі доводи апеляційних скарг, зокрема й сторони захисту та визнав їх необґрунтованими, навівши в ухвалі відповідно до вимог ст.419 КПК України мотиви на їх спростування.

Ухвала апеляційного суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, вона в повній мірі відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України, тому касаційні доводи сторони захисту в цій частині теж неприйнятні.

Матеріали провадження не містять даних про порушення вимог кримінального процесуального чи неправильне застосування кримінального законів, які були б безумовними підставами для зміни чи скасування судових рішень, а тому підстав для задоволення касаційних скарг немає.

Беручи до уваги викладене та, керуючись статтями 434, 436, 441,442 КПК України, Суд вважає, що оскаржувані судові рішення слід залишити без зміни.

З цих підстав Суд ухвалив:

Вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 01 вересня 2022 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого та захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3