У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора № 120 181 101 400 019 40 від 27 жовтня 2018 року ОСОБА_5 , який брав участь у судовому провадженні, на вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семидуби Дубенського району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , судимого:

- 21.10.2013 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ст. 70 КК України на 3 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.ст. 75, 104 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 16.04.2014 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ст. 70, ст. 71 КК України на 4 роки позбавлення волі;

- 01.07.2014 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК України на 4 роки 6 місяців позбавлення волі;

- 29.11.2018 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ст. 395 КК України до покарання у виді 1 місяця арешту;

- 29.05.2019 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 1 рік;

- 03.09.2019 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі, зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.05.2020 скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням та направлено для відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі;

- 04.10.2021 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 3 роки 9 місяців позбавлення волі;

- 09.11.2021 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 246, ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України на 4 роки позбавлення волі;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 ОСОБА_6 засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 4 роки 1 місяць позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України до цього покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_6 відраховувати з 19.07.2020.

У провадженні вирішена доля речових доказів та стягнуто процесуальні витрати.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним у тому, що він 26.10.2018, близько 13 год. 00 хв., будучи раніше судимим за вчинення злочинів проти власності, перебував поблизу домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_3 , де в нього повторно виник прямий умисел, направлений на проникнення до житла з метою таємного викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_6 через відчинене вікно проник до будинку за вищевказаною адресою, після чого таємно викрав ноутбук марки "DELL VOSTRO 1500" та ноутбук марки "Asus" модель "А2500Н", які належать потерпілій ОСОБА_9 , поклав їх до рюкзака сіро-жовтого кольору, після чого з місця вчинення кримінального правопорушення зник і в подальшому викраденими речами розпорядився на власний розсуд, чим потерпілій ОСОБА_9 завдав матеріальної шкоди на загальну суму 3.923,17 грн. (три тисячі дев`ятсот двадцять три гривні сімнадцять копійок).

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи обставини вчинення кримінального правопорушення, визнані судом доведеними, та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 стосовно ОСОБА_6 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність; визначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі; на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до вище призначеного покарання частково приєднати не відбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021 та вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 та остаточно призначити ОСОБА_6 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі; строк відбування покарання рахувати з 19.07.2020; зарахувати у строк відбування покарання фактично відбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 у виді 1 місяця арешту.

В обґрунтування апеляційної скарги, прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 зазначає, що з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 був раніше засуджений вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 за ст. 395 КК України до покарання у вигляді одного місяця арешту, яке повністю відбув, тобто вказане кримінальне правопорушення, з огляду на положення ст. 5 КК України, відноситься до кримінальних проступків, та, відповідно до положень п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України, судимість за вчинення вказаного кримінального правопорушення погашена у встановленому законом порядку, проте вказаний вирок не був врахований при призначенні остаточного покарання у жодному вироку після вказаного вироку.

А саме, прокурор вказує, що як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_6 вчинив досліджуване кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, 26.10.2018, тобто до ухвалення вироків: Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, який виконувався самостійно та який не був врахований жодним вироком; Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019; Демидівського районного суду Рівненської області від 03.09.2019, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019; Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2021, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 03.09.2019; Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2021, однак, при визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд, в порушення вимог ч. 4 ст. 70 КК України та постанови Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 15.02.2021 (справа № 760/26543/17), правомірно врахувавши на підставі ч. 4 ст. 70 КК України вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021, який є остаточним та яким враховані вироки Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019, від 03.09.2019 та від 04.10.2021, але не врахував вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, який виконувався самостійно та який не був врахований жодним вироком, незважаючи на те, відбув чи не відбув ОСОБА_6 покарання за вказаним вироком, - тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

На переконання прокурора, суд мав би визначити наступну формулу призначення покарання за досліджуваним вироком:

- призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України;

- призначити остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, враховуючи вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 та вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021.

Потерпіла ОСОБА_9 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялася у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка якої в судове засідання не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України, ще і за тим, що вона просила проводити судові засідання у її відсутність (а.п. 11 т. 1).

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційні вимоги прокурора у провадженні в повному обсязі, пояснення обвинуваченого, який також вважав, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України, в межах апеляційної скарги в обсязі, підтриманому прокурором у суді апеляційної інстанції, з урахуванням і позиції обвинуваченого.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у таємному викраденні чужого майна (крадіжки), поєднаному з проникненням у житло, вчинене повторно, за обставин, викладених у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, докази в якому, окрім показань обвинуваченого, та дослідження даних про його особу, в силу вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом першої інстанції не досліджувались, оскільки ці обставини ніким не оспорювалися.

Порушень вимог закону при вирішенні судом першої інстанції питання щодо недоцільності дослідження доказів відносно тих обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, колегія суддів не вбачає, не посилається на них і прокурор в апеляційній скарзі та прокурор в суді апеляційної інстанції, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, колегією суддів не перевіряються, на виконання приписів ч. 1 ст. 404 КПК України, як і правильність призначення ОСОБА_6 покарання за вказаним матеріальним законом у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене, зокрема, згідно з нормами матеріального права.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 щодо неправильного застосуванням судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме не врахування вироку Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, який виконувався самостійно та який не був врахований жодним вироком, незважаючи на те, відбув чи не відбув ОСОБА_6 покарання за вказаним вироком, колегія суддів бере до уваги таке.

Так, ст. 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Зокрема, за приписами ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За цими ж правилами призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу, як визначено ч. 4 ст. 70 КК України.

У той же час, призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, з урахуванням яких загальний алгоритм призначення покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України передбачає такі елементи:

1) одержання точних даних про покарання, призначене особі попереднім вироком/попередніми вироками та у разі відбуття призначеного покарання, точного визначення його відбутої частини;

2) призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, а якщо вчинено декілька таких кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо;

3) визначення покарання за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень;

4) призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, встановлених попереднім та новим вироками;

5) зарахування в строк остаточного покарання, призначеного за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень, покарання, відбутого за попереднім вироком/попередніми вироками, якщо таке зарахування можливе.

При цьому, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення.

Він також не повинен ще раз призначати (дублювати) це покарання у новому (другому) вироку.

У даному разі діє юридична презумпція законності й обґрунтованості попереднього вироку, яку суд підтверджує, застосовуючи ч. 4 ст. 70 КК України.

Однак, для призначення остаточного покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень мають значення саме призначені попередніми вироками засудженому покарання, а не їх відбуття, натомість відбуття покарання є визначальним при застосуванні судом положень ст. 71 КК України та призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Вказану правову позицію викладено у постанові Об`єднаної Палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 15.02.2021 (справа № 760/26543/17).

Більш того, відповідно до постанови Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 02.11.2022 № 234/17282/17, погашення судимості за вчинення кримінального проступку за приписами п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України не виключає застосування правил ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки такі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності як зараховування в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю за попереднім вироком, немає підстав вважати негативними в аспекті положень кримінально-правового інституту судимості.

Погашення судимості усуває саме негативні наслідки вчинення конкретного кримінального правопорушення, а тому положення ст. 33 КК України, в аспекті їх застосування у взаємозв`язку з п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України та ч. 4 ст. 70 КК України, не виключають зарахування відбутого особою покарання в строк остаточно призначеного покарання за сукупністю кримінальних проступків та злочинів.

Таким чином, для застосування норми ч. 4 ст. 70 КК України має значення вид і розмір того покарання, яке вже було відбуте засудженим за попереднім вироком, водночас не має значення той факт, що судимість погашена за правилами п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України.

Погашення судимості на підставі п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України не звільняє суд від обов`язку виконати приписи ч. 4 ст. 70 цього Кодексу щодо призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних проступків та злочинів особі, засудженій за попереднім вироком за вчинення кримінального проступку, у разі повного відбуття покарання за попереднім вироком.

Зарахування за правилами ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, покарання, відбутого повністю або частково за попереднім вироком, не є негативним наслідком погашення судимості на підставі п. 2-1 ч. 1 ст. 89 КК України.

Дійсно, як випливає з оскаржуваного вироку Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 у кримінальному провадженні № 120 181 101 400 019 40 від 27.10.2018, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, - 26.10.2018.

Після вказаної дати вчинення кримінального правопорушення у досліджуваному провадженні № 120 181 101 400 019 40 від 27.10.2018 - 26.10.2018, але до ухвалення вироку від 30.01.2023, ОСОБА_6 дійсно засуджувався:

- 29.11.2018 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ст. 395 КК України за кримінальне правопорушення від 30.06.2018 на 1 місяць арешту;

- 29.05.2019 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 2 ст. 185 КК України за кримінальне правопорушення від 28.02.2019, - на 2 роки позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік;

- 03.09.2019 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України за кримінальне правопорушення від 15.03.2019 - на 3 роки позбавлення волі та на підставі ч.ч. 1, 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначеного покарання за даним вироком та покарання призначеного за вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019 - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з іспитовим строком 2 роки, зі скасування звільнення та направлення ОСОБА_6 в місця позбавлення волі на підстави ухвали Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 07.05.2020;

- 04.10.2021 Демидівським районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України за кримінальне правопорушення від 03.01.2020 - на 3 роки 7 місяців позбавлення волі та на підставі ст. 71 КК України до покарання призначеного за цим вироком частково приєднали невідбуту частину покарання за вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 03.09.2019 та остаточно призначити до відбуття - 3 роки 9 місяців позбавлення волі;

- 09.11.2021 Дубенським міськрайонним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185 КК України за кримінальні правопорушення від 06.01.2020, 22.01.2020, 26.01.2020, 11.05.2020 та ч. 3 ст. 246 КК України за кримінальне правопорушення від 22.01.2020, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів - на 3 роки 6 місяців позбавлення волі та на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до призначеного покарання ОСОБА_6 частково приєднано невідбуте покарання за вироком Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2021 у виді 3 років 7 місяців та остаточно призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Вказані судові рішення набули чинності і, за будь-яких підстав, не можуть бути предметом перегляду Київським апеляційним судом у досліджуваному кримінальному провадженні.

Підсумовуючи слід визнати, що ОСОБА_6 у досліджуваному кримінальному провадженні № 120 181 101 400 019 40 від 27.10.2018 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 185 КК України, 26.10.2018, тобто до ухвалення вироків: Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, який виконувався самостійно та який не був врахований жодним послідуючим вироком судів; Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019; Демидівського районного суду Рівненської області від 03.09.2019, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 29.05.2019; Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2021, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 03.09.2019, та Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021, який врахував на підставі ч. 4 ст. 70 КК України попередній вирок Демидівського районного суду Рівненської області від 04.10.2021.

Отже, залишився неохопленим при застосуванні положень ч. 4 ст. 70 КК України вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, за яким ОСОБА_6 засуджений за ст. 395 КК України за вчинення кримінального проступку не пізніше 30.06.2018 - на 1 місяць арешту, який він відбув.

Однак, при визначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , Васильківський міськрайонний суд Київської області, на виконання вимог ч. 4 ст. 70 КК України правомірно врахувавши вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021, не врахував за цим законом вирок Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018, який виконувався самостійно та який не був врахований жодним послідуючим вироком, тобто не застосував закон, який підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

За підсумками, колегія суддів дійшла висновку, що на задоволення апеляційної скарги прокурора у провадженні ОСОБА_5 вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30.01.2023 у кримінальному провадженні № 120 181 101 400 019 40 від 27.10.2018 стосовно ОСОБА_6 підлягає зміні і до покарання призначеним за даним вироком за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі на підставі ч. 4 ст. 70 КК України слід частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09.11.2021 та вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 та остаточно визначити покарання та кримінальних правопорушень у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання слід рахувати з 19.07.2020.

У строк покарання необхідно зарахувати відбутий ОСОБА_6 строк покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29.11.2018 у виді 1 місяця арешту, що за п.п. (а) п. 1 ч. 1 ст. 725 КК України відповідає 1 місяцю позбавлення волі.

Доля речових доказів вирішена на підставі ст. 100 КПК України, процесуальні витрати стягнуто в порядку ст. 124 КПК України.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у провадженні ОСОБА_5 задовольнити.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 січня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 181 101 400 019 40 від 27 жовтня 2018 року стосовно ОСОБА_6 змінити: до покарання призначеним за даним вироком за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 4 років 1 місяця позбавлення волі на підставі ч. 4 ст. 70 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 09 листопада 2021 року та вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року та остаточно визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 19 липня 2020 року.

Зарахувати у строк відбування покарання фактично відбуту частину покарання за вироком Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 29 листопада 2018 року у виді 1 місяця арешту, що за ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 1 місяцю позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 , який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3