Справа № 476/317/23
Провадження № 1-кп/476/51/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2023 року Єланецький районний суд

Миколаївської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Єланець кримінальне провадження, внесене 23.03.2023 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000078, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Возсіятське Єланецького району Миколаївської області, громадянина України, освіта середня, не працюючого, не одруженого, малолітніх дітей на утримані не має, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , згідно ст. 89 КК України раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ:

22.03.2023 року о 15:10 годині ОСОБА_4 перебуваючи у веранді будинку ОСОБА_6 по АДРЕСА_2 , на одній з полиць помітив мобільний телефон марки iPhone-7 при виді якого в нього виник раптовий злочинний умисел на таємне його викрадення.

Реалізуючи злочинний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправність своїх дій та їх наслідків і бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що на території України діє режим воєнного стану, таємно здійснив крадіжку мобільного телефону марки iPhone-7 рожевого кольору вартістю 4600 грн. та сім картку мобільного оператора Lifecell вартістю 120 грн., що належать ОСОБА_6 та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілому матеріальний збиток на загальну суму 4720 грн.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся у вчиненому. Суду пояснив, що 22.03.2023 року о 15:10 годині він із дозволу ОСОБА_6 перебував на території його домоволодіння, по АДРЕСА_2 , де в приміщенні веранди будинку, на полиці помітив мобільний телефон iPhone-7 рожевого кольору, який вирішив таємно викрасти та згодом продати. Переконавшись, що потерпілий не спостерігає за його діями, він викрав вказаний телефон та зник з місця вчинення злочину.

Потерпілий ОСОБА_6 до суду подав заяву про розгляд кримінального провадження за його відсутності у зв`язку з хворобою. Вказав, що завдані йому матеріальні збитки повністю відшкодовано шляхом повернення мобільного телефону. Претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 не має. Просив суд не карати суворо обвинуваченого.

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники провадження правильно розуміють зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності їх позицій немає, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених вище обставин.

Наведені вище дії ОСОБА_4 стороною обвинувачення вірно кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

Судом також досліджені характеризуючі матеріали на обвинуваченого, згідно яких ОСОБА_4 дійсно проживає на території Возсіятського старостинського округу Єланецької селищної ради. За місцем проживання характеризується позитивно. Заяв та скарг до виконкому сільської ради не надходило, до адміністративної відповідальності не притягувався. На диспансерному обліку у лікаря - нарколога не перебуває.

Згідно досудової доповіді на обвинуваченого ОСОБА_4 начальник Вознесенського районного сектору №3 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях вважає, що ймовірність вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення зводиться до середнього рівня ризику, а також середнього рівня ризику небезпеки для суспільства, в тому числі і для окремих осіб. Орган з питань пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без ізоляції від суспільства можливе та не становить небезпеки для суспільства. Виконання покарання ОСОБА_4 у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторного кримінального правопорушення.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, відповідно до ст. 66 КК України, суд враховує, як пом`якшуючі покарання обставини те, що ОСОБА_4 щиро розкаюється у вчинені кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та повністю відшкодував завдані ним збитки.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та положень п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи обставини, за яких було вчинено кримінальне правопорушення, особу винного, його ставлення до вчиненого злочину, який за ступенем тяжкості згідно ст. 12 КК України відноситься до тяжких злочинів, суспільну небезпечність вчиненого злочину, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, наслідки, що настали від вчиненого злочину, думку потерпілого щодо покарання, яке необхідно призначити, висновок органу пробації, суд вважає доцільним призначити ОСОБА_4 покарання в межах санкції статті, яка передбачає відповідальність за вчинений ним злочин, у вигляді позбавлення волі. Також суд вважає можливим виправлення та перевиховання обвинуваченого без ізолювання від суспільства з застосуванням до нього ст. 75 КК України. Таке покарання буде, на думку суду, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Питання щодо речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати у справі відсутні. Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався. Цивільний позов у справі не заявлено.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у вигляді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 та п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_4 витрати пов`язані з проведенням судово-товарознавчої експертизи № 1733/23 від 27.03.2023 року в сумі 220 (двісті двадцять) грн.

Речові докази по справі: мобільний телефон марки iPhone-7, що передано на зберігання потерпілому ОСОБА_6 залишити в повне розпорядження останнього.

Необхідність застосування запобіжних заходів відсутня.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1