справа № 753/18/24
провадження № 1-кс/753/116/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" січня 2024 р. слідчий суддя Дарницького районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі прокурура ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва клопотання прокурора Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002854 від 27.12.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Дарницької окружної прокуратури м.Києва звернувся до слідчого судді із клопотанням арешт майна.

В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначає про таке.

У провадженні СВ Дарницького управління поліції ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0002854 від 27.12.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 26.12.2023 приблизно о 10 год. 00 хв. за адресою: м. Київ, пр-т М. Бажана, на блокпосту, поблизу входу до станції метро "Осокорки" працівниками поліції зупинено автомобіль марки "Volkswagen", д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на законну вимогу працівників поліції, під час перевірки документів пред`явив посвідчення водія серія НОМЕР_2 , видане ДАІ МВС-УВС 21.01.1998 року на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із ознаками підробки.

В ході огляду місця події від 26.12.2023, що проводився за адресою: м. Київ, пр-т Бажана, на блокпосту поблизу станції метро «Осокорки», ОСОБА_4 добровільно видав для вилучення оригінал посвідчення водія, серії НОМЕР_2 , видане ДАІ МВС-УВС 21.01.1998 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із ознаками підробки, яке вилучено та поміщено до спецпакету «Національна поліція України» №RIC2007407.

Постановою дізнавача відділу дізнання Дарницького УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 від 27.12.2023 вказане посвідчення визнано речовим доказом.

Метою арешту даного майна є збереження речових доказів. Незастосування арешту може призвести до невідворотних наслідків, які в подальшому стануть перешкодою для об`єктивного та неупередженого розслідування даного кримінального правопорушення.

В судовому засіданні прокурор клопотання підтримав з підстав, викладених у ньому, та просив його задовольнити.

Положення статті 172 КПК України передбачає обов`язкову участь в судовому засіданні автора клопотання.

Власник майна в судовому засіданні вказав, що спонукатиме й не перешкоджатиме слідству.

Так, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання (ч. 1 ст. 172 КПК України).

Вислухавши прокурора, позицію власника майна, вивчивши клопотання, його обґрунтування, матеріали, які додані до такого клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у його задоволенні з огляду на таке.

Встановлено, що матеріали клопотання не містять протоколу про вилучення оригіналу посвідчення подія.

Відповідно до ст.9 КПК під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кримінальне процесуальне законодавство України повинно застосовуватися з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

В силу ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

Сукупність наведених норм кримінального провадження, їх внутрішній, змістовний зв`язок між собою свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Процесуальним законом визначено, що обов`язок здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні покладається на слідчого суддю.

Таким чином, саме слідчий суддя шляхом застосування своїх повноважень має забезпечити дотримання закону усіма учасниками кримінального провадження, а також зобов`язаний вживати передбачені законом заходи для поновлення порушених під час досудового розслідування прав та інтересів осіб.

Отже, слідчий суддя, виконуючи покладені на нього обов`язки, має запобігти зловживанню стороною обвинувачення її повноваженнями з метою збереження рівності сторін кримінального провадження та збалансованості їх прав.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до частини 1 та пункту 7 частини другої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходами забезпечення кримінального провадження є, крім іншого, арешт майна.

Власникові, відповідно до ст.317 ЦК України, належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Отже, накладення арешту на об`єкт права власності є позбавленням його власника можливості на власний розсуд розпоряджатися таким майном, що є тотожним позбавленню права власності.

Практичне застосування встановленої Конституцією України гарантії охорони власності, доводить, що обмеження права будь-якої особи (фізичної або юридичної) розпорядження належним їй майном без достатніх підстав є протиправним.

Підстави та порядок встановлення тимчасового обмеження прав особи щодо реалізації нею усієї сукупності або ж окремих складових частин права власності під час досудового розслідування визначені кримінальним процесуальним законодавством.

Відповідно до частин сьомої та восьмої статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у випадках, якщо існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до зникнення, втрати, знищення, перетворення, пересування, відчуження майна. Заборона використання житлового приміщення особам, які на законних підставах проживають у такому житловому приміщенні, не допускається.

З клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач. У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено, зокрема, перелік і види майна, що належить арештувати (частини перша та друга статті 171 КПК).

Відповідно до частини першої статті 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

З огляду на вказані процесуальні норми, завдання арешту, визначеного КПК України, змісту поданого клопотання, яке не мітить обґрунтованих доводів про необхідність такого арешту, а також за відсутності обґрунтування про наявність ризиків, що є визначальними для вирішення слідчим суддею згідно ч.1, ч.2 ст. 173 КПК України поданого клопотання, у його задоволенні необхідно відмовити.

Слід враховувати, що доведеність автором клопотання необхідності арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу згідно ч.1, ч.2 ст. 173 КПК України, мають істотне значення для забезпечення гарантій власника щодо його майна.

Зважаючи на подане клопотання, слідчий суддя зазначає, що лише саме посилання на фабулу правопорушення (проступну) із цитуванням норм процесуального закону, без обґрунтування ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу згідно ч.1, ч.2 ст. 173 КПК України, не свідчить про його обгрунтування, адже згідно чинного кримінального процесуального законодавства України тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження, а тому вони мають обґрунтувати необхідність застосування заходів його забезпечення, натомість обов`язку по доказуванню (обґрунтуванню) якого у даному клопотанні прокурором не досягнуто.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3, 131, 170, 171, 172, 173, 309, 310 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У клопотанні прокурора Дарницької окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_3 про арешт майна за матеріалами кримінального провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002854 від 27.12.2023 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, - відмовити.

Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів дня проголошення, а особами, без виклику яких постановлено ухвалу - протягом того ж строку з дня отримання її копії.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ: