ВИРОК

Іменем України

07.11.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові кримінальне провадження № №0000285 від 01.04.2023 року про обвинувачення:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Петропавлівка Куп`янського району Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, раніше не судженого, неодруженого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України

в с т а н о в и в :

31.03.2023 року приблизно о 10:30 год. ОСОБА_4 , перебуваючи по вул. Художня, поблизу будинку №8, у місті Львові діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою протиправного збагачення, за попередньою змовою в групі з невстановленою слідством особою, матеріали стосовно якої виділено в окреме кримінальне провадження, яка попередньо здійснила дзвінок на стаціонарний номер телефону НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , та представившись її донькою повідомила завідомо неправдиву інформацію, що їй необхідні грошові кошти, оскільки їй необхідна медична допомога, ввівши таким чином ОСОБА_7 в оману, з метою заволодіння грошовими коштами потерпілої, зайшов у під`їзд будинку АДРЕСА_2 та підійшовши до квартири ОСОБА_7 АДРЕСА_3 , на 6 поверсі, де перебувала потерпіла ОСОБА_7 та шляхом обману, повідомивши її завідомо неправдиву інформації щодо її доньки, а саме передав прохання від доньки про надання грошових коштів для отримання нею медичної допомоги, заволодів грошовими коштами на суму 7300 доларів США, що за курсом НБУ станом на 31.03.2023 становить 266 950,78 гривень, внаслідок чого завдано значну майнову шкоду потерпілій ОСОБА_7 на загальну суму 266 950,78 гривень.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчинені кримінального правопорушення визнав повністю, пояснення дав аналогічні до фабули обвинувачення. Свої дії пояснив необдуманістю щодо настання негативних наслідків. Просив обрати йому покарання не позбавляючи його волі.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, подала клопотання про слухання даної справи без її участі, в якої зазначила, щодо міри покарання обвинуваченому покладається на розсуд суду та завдані збитки на даний час її не відшкодовано.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим ОСОБА_4 , його вина підтверджується зібраними по справі доказами, дійсність та достовірність яких учасниками судового розгляду не оспорюється.

Згідно з ст. 84 КПК України, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно з п.4 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України в судовому засіданні не досліджувалися інші зібрані по справі докази, оскільки за згодою учасників процесу, дослідження останніх визнано недоцільним, так як фактичні обставини справи ніким не оспорюються і у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, яким роз`яснено, що у такому випадку вони позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінюючи зібрані та дослідженні в ході судового розгляду по справі докази, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.2 ст.190 КК України доведена повністю, його дії вірно кваліфіковані органами досудового слідства, оскільки він заволодів чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого за попередньою змовою групою осіб, що завдало значної шкоди потерпілій.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Окрім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінального правопорушення(злочину), дані про особу обвинуваченого: який є молодого віку особою, раніше суджений, не працює, не навчається, згідно досудової доповіді орган пробації вважає, що беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість неповнолітнього обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, що її виправлення можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк; його сімейний стан, неодружений, який не має на утриманні дітей; виріс у багатодітній сім`ї; в КНП «Куп`янське-територіальне медичне об`єднання» на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра звертався; та враховує розмір заподіяної матеріальної шкоди потерпілій, з потерпілою не примирився та добровільно її шкоду не відшкодував; думку захисника, законного представника неповнолітнього обвинуваченого, прокурора та потерпілої; обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає повне визнання своєї провини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та вчинення злочину неповнолітнім та у відповідності до ст.67 КК України, обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд визнає вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, оскільки досудова доповідь органом пробації складається лише з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, а у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_4 така інформація відображена у достатньому обсязі.

Згідно з ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаною винною у вчиненні злочину. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку, що покарання обвинуваченому слід призначити в межах санкції статті за яких кваліфіковані злочини у виді позбавлення волі, оскільки таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд виходить із фактичної тяжкості вчиненого кримінального правопорушення(злочину), зокрема, характеру діяння, обстановки, способу і місця його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього після вчинення кримінального правопорушення, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема способу життя, характеризуючи його даних, вік, стан його здоров`я та враховує, що ОСОБА_4 фактично вдруге притягується до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин, що свідчить про небажання ОСОБА_4 ставати на шлях виправлення, те, що обвинувачений не працює та не займається суспільно корисною працею та не навчається, задану шкоду добровільно не відшкодував, тому суд вважає, що призначене ОСОБА_4 покарання відповідає тяжкості вчиненому ним злочину та його особі, і буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Підстав для застосування норм ст. 69 даного Кодексу до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дана правова норма має змогу бути застосована, оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів(кримінальних правопорушень).

За правилами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.104 КК України звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Підстав для призначення покарання ОСОБА_4 із застосуванням ст.ст.75,104 КК України суд не вбачає.

Обставини кримінального правопорушення свідчать про суспільну небезпечність як самої особи обвинуваченого, так і його протиправних дій, а тому є необхідним призначення покарання з реальним його відбуванням без застосування вимог ст.75, 104 КК України, що буде відповідати загальним засадам призначення покарання, яке буде необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Тому підстав уважати можливим виправлення обвинуваченого ОСОБА_4 без відбування покарання немає.

Як вбачається з постанови об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15.02.2021 у справі №760/26543/17 касаційний суд з огляду на неоднаковість застосування частини 4 статті 70 КК України визначив порядок визначення покарання та надав правовий висновок, згідно з яким, якщо до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, вироком застосовано звільнення від відбування покарання з випробуванням, а надалі встановлено, що вона винна у вчинені інших кримінальних правопорушень, які вчинено до постановлення цього вироку, у таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись залежно від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена на підставі статті 75 КК України, на час ухвалення нового вироку і яке рішення приймає суд під час ухвалення нового вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановления попереднього вироку.

У разі, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою закону силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення частини 4 статті 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовується, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий вирок за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, виконуються самостійно (пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання»).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.09.2023 року ОСОБА_4 призначено покарання у виді 1 року позбавлення волі та звільнено від його відбування з іспитовим строком 1 роки.

Відтак, вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.09.2023 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.15- ч.2 ст. 190 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1(один) рік, слід виконувати самостійно.

Процесуальні витрати по справі за проведення експертизи відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання речових доказів вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Цивільний позов не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 370, 373, 374,376, 615 КПК України -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України та призначивши йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3(три) роки.

Початок відбуття строку покарання ОСОБА_4 рахувати з часу звернення вироку до фактичного виконання.

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 07.09.2023 року, за яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст.15- ч.2 ст. 190 КК України до 1 (одного) року позбавлення волі та на підставі ст.ст. 75, 104 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1(один) рік, виконувати самостійно.

Витрати пов`язані із залученням експерта у зв`язку з проведенням експертизи на суму 1 434 гривень стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави.

Речові докази по справі, а саме:

-2 шт. DVD-R диски, круглих форм, на якому міститься відеоспостереження залишити в матеріалах кримінального провадження;

-змиви на 1(один) марлевий тампон, а саме з пульта, виявлені мікрооб`єкти; змиви на 3(три) марлеві тампони, саме з дверної ручки, ручки чайника та кнопки зливного бачка, виявлені мікрооб`єкти; слідки рук, що були перекопійовані на липку прозору стрічку та вклеєні до таблиці №1 до протоколу огляду місця події знищити;

-грошові кошти на загальну суму 900 доларів США та 3353 гривні, що знаходяться у спец. пакеті WAR 1114283, які передані зберігачу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» по даному кримінальному провадженню у відповідності до акту прийомупередачі майна на зберігання від 06.06.2023 року - повернути потерпілій ОСОБА_7 .

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченому, який перебуває під вартою, з моменту отримання його копії.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після проголошення вручити прокурору, обвинуваченому, законному представнику неповнолітнього обвинуваченого, захиснику та направити потерпілій.

Вирок виготовлено в нарадчій кімнаті в єдиному примірнику.

Суддя ОСОБА_1