Номер провадження: 11-сс/813/1672/23
Справа № 496/6790/23 1-кс/496/2030/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 29.09.2023 у к/п №50000721 від 27.09.2023 відносно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Роксолани, Одеської області, громадянина України, не одруженого, працюючого по найму, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту строком до 25.11.2023

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було частково задоволено клопотання слідчого ОРУП №2 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 та був застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту строком до 25.11.2023 із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Мотивуючи ухвалу, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що стороною обвинувачення доведена обґрунтованість підозри, однак не доведено, що менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є необґрунтованою з огляду на наступні обставини:

- ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, не має постійного місця проживання на території Одеської обл., не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи та офіційних джерел доходів;

- підозрюваний ОСОБА_7 не зможе проживати за місцем реєстрації, адже на момент вчинення інкримінованого злочину він проживав за іншою адресою у орендованому житлі, водночас стороною захисту не доведено, що він має можливість проживати за місцем реєстрації;

- ОСОБА_7 не примирився із потерпілим та не відшкодував заподіяну матеріальну шкоду.

За таких обставин, прокурор ОСОБА_6 просив скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу у повному обсязі та просив її задовольнити, натомість, захисник та підорюваний заперечували проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, ч. 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали, слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону дотримався та врахував їх при постановленні ухвали.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Оскільки обґрунтованість підозри ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюється, апеляційний суд не переглядає оскаржену ухвалу в цій частині і констатує, що слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про те, що на даному етапі досудового розслідування його підозра у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України за кваліфікуючими ознаками умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу є обґрунтованою.

Що стосується наявності ризиків у вказаному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя прийшов до висновку про те, що клопотанні слідчого не міститься обґрунтування ризиків, які виправдовують застосування виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Апеляційний суд звертає увагу на те, що висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Апеляційний суд враховує, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, який відноситься до категорії тяжких була доведена органом досудового розслідування у повному обсязі, про що також зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Водночас, колегія суддів зауважує, що доказів того, що ОСОБА_7 протягом дії запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту вчинив дії, які перелічені у ст. 177 КПК України матеріали, надані апеляційному суду, не містять.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання підозрюваного відносно того, що він має на меті у найближчий час відшкодувати потерпілому завдану матеріальну шкоду.

Надаючи оцінку доводам прокурора відносно того, що стороною захисту не доведено, що підозрюваний має можливість проживати за місцем реєстрації, апеляційний суд зауважує, що ОСОБА_7 надав витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що ОСОБА_7 є власником частки житла, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Та обставина, що підозрюваний не має міцних соціальних зав`язків та постійного місця роботи не може слугувати безумовною підставою для застосування найбільш суворого запобіжного заходу з огляду на відсутність порушень ОСОБА_7 покладених на нього слідчим суддею обов`язків.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що під час апеляційного розгляду прокурор не надав суду доказів , які б вказували на те, що застосований до підозрюваного запобіжний захід у виді домашнього арешту, не забезпечує достатнім чином виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім того, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 Конвенції.

Отже, вищезазначені обставини в сукупності узгоджуються з європейськими стандартами та свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді про можливість застосування відносно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Відповідно до приписів п.1) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

За таких обставин, на переконання апеляційного суду, запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_7 у зв`язку з чим не вбачає підстав задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 178, 182, 194, 370, 404, 405, 407, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Чорноморської окружної прокуратури Одеської обл. ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Біляївського райсуду Одеської обл. від 29.09.2023 якою в межах к/п відносно ОСОБА_7 підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України застосований запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту до 25.11.2023 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4