"22" листопада 2023 р. Справа № 363/4531/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2023 року Вишгородський районний суд Київської області у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Вишгород клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді застави у відношенні:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Ташкент, громадянина Російської Федерації, національність мордвін, маючого вищу освіту, одруженого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

13 листопада 2023 року слідчий СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , за погодження з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до Вишгородського районного суду Київської області з клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000606 від 16.06.2021 року, за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 209 КК України, а саме шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , маючи на меті корисливий мотив, достовірно знаючи про наявність трьохстороннього договору, який позбавив майнового права на квартиру ОСОБА_7 , використовуючи не дійсний договір купівлі - продажу майнових прав № 3.290-ЗРР-ИП від 05.04.2017 року, а також інші документи відповідно до договору, маючи на меті незаконне збагачення, шляхом заволодіння квартирою, скористався послугами приватного нотаріуса ОСОБА_9 , шляхом ведення в оману останнього, завідомо не повідомивши ОСОБА_9 про наявність трьохстороннього договору, який діяв як реєстратор та відповідно до заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26.04.2021 року за реєстраційним номером 45316525, яка була подана ОСОБА_7 , зареєстрував право власності на квартиру АДРЕСА_2 на ОСОБА_7 , яку він у подальшому обернув на користь статутного капіталу ПП «Пролісок 2000» (), а отриману вигоду обернув на власну користь, ставши власником частки у розмірі 50 відсотків статутного капіталу підприємства, що у грошовому еквіваленті становить - 5 000 000 гривен, а також ставши одним із кінцевих бенефіціарів ПП «Пролісок 2000» (). Таким чином, ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою заволодів правом на майно потерпілої ОСОБА_8 , а саме на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , чим завдав потерпілій ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 2 488 407, 00 гривень. В подальшому, ОСОБА_7 17 червня 2021 року з метою доведення до кінця свого злочинного умислу, направленого на легалізацію (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно-небезпечних наслідків у вигляді порушення встановленого законом порядку обігу майна, достовірно розуміючи те, що державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 106,47 кв. м., вартість якої становила 2 488 407,00 гривень здійснена незаконним шляхом, а саме на підставі не дійсного договору купівлі - продажу майнових прав № 3.290-ЗРР-ИП від 05.04.2017 року, а також інших документів відповідно до договору, вніс до статутного капіталу ПП «Пролісок 2000» (), приховавши таким чином злочинність шляху походження такого майна.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник заперечувала щодо задоволення клопотання, зазначила, що дане клопотання є необґрунтованим та не містить переліку ризиків передбачених ст. 177 КПК України щодо ОСОБА_5 , а містить перераховані ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України відносно іншого підозрюваного ОСОБА_10 , таким чином, слідчий разом з прокурором на вимогу ст. 177 КПК України так і не змогли вказати наявні обґрунтовані ризики в можливих діях ОСОБА_5 , навіть якщо і віднести вказані ризики до ОСОБА_5 , то вони не підтверджуються жодними долученими до клопотання доказами та є необґрунтованими. ОСОБА_5 має декілька вищих освіт, високо ерудований, інтелектуально розвинений, з гарними соціальними характеристиками, має науковий ступінь, являється професором, доктором економічних наук, завідувачем кафедрою Університету новітніх технологій. Також, ОСОБА_5 є розробником корисної моделі - модульного захисного укриття, що фактично є бомбосховищем для цивільних/військових осіб, та являється власником патенту на нього. Крім того, ОСОБА_5 на постійній основі допомагає незахищеним верствам населення Обухівського району Київської області, під час війни внаслідок повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України, сприяв здійсненню статутних завдань БО «БФ Лариси Іллєнко «Київська Русь», також співпрацює з ГО «Волонтерський центр «Незламний дух». Всю свою діяльність ОСОБА_5 спрямовує на допомогу в спільній боротьбі проти агресора РФ. Зазначила, що ОСОБА_5 офіційно перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 , є хорошим сім`янином, який піклується про свою родину та утримує її, має сталі міцні соціальні зв`язки, а також має спільну дитину з ОСОБА_8 . Окрім того, зазначила, що прокурор так і не зміг визначитися щодо прізвища підозрюваного, однак з 2021 року підозрюваний має прізвище ОСОБА_12 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Крім того, наголосила, що правовідносини які виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є цивільно-правовими та охоплюються нормами сімейного законодавства, з приводу чого є відповідне рішення суду, яке на теперішній час є предметом апеляційного оскарження і як відомо апеляційний суд також визнав, що між даними сторонами виникли суто сімейні та цивільно-правові відносини, у зв`язку з чим просила у задоволенні клопотання прокурора відмовити, а у разі обрання запобіжного заходу, врахувати професійну та волонтерську діяльність ОСОБА_5 , яка пов`язана з виїздами за межі Київської область, застосувати відносно нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав думку захисника, просив суд відмовити у задоволенні клопотання. Зазначив, що у нього з потерпілою ОСОБА_8 виникли відносини, які регулюються сімейним та цивільним законодавством.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, думку захисника та підозрюваного, дослідивши матеріали клопотання, прийшов до наступних висновків.

Згідно Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.06.2021 року внесено відомості щодо кримінального правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.4 ст.190 КК України, а саме за заявою ОСОБА_8 по факту заволодіння в шахрайський спосіб шляхом зловживання довірою майном останньої, та 01.11.2023 року про кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією за ч.1 ст.209 КК України, з матеріалів правоохоронних органів, про встановлення в ході досудового розслідування, що ОСОБА_13 легалізував майно отримане злочинним шляхом, а саме передання квартири до статутного капіталу приватного підприємства, з номером кримінального провадження №0000606.

До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження з розпискою підозрюваного та захисника щодо вручення їм копій клопотання, а також копій матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу. Таким чином, слідчим виконані вимоги ч. 3 ст. 184 КПК України.

02.11.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про наявність підстав обрання запобіжного заходу - застави, слідчий суддя враховує вимоги ст. 177 КПК України.

Фактичні підстави застосування запобіжних заходів - це наявність системи незаперечних доказів вчинення відповідною особою кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 04.04.2013 р. №511-550/0/4-13 «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу у процесі розгляду відповідних клопотань, слідчий суддя, суд зобов`язаний:

?здійснювати повноваження з судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК);

?пам`ятати про критерії для обрання того чи іншого запобіжного заходу, передбачені у ч. 1 ст. 194 КПК України, а тому слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу, якщо за результатами розгляду клопотання встановить наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Для визначення обґрунтованої підозри слід наголосити, що відповідно до ч. 3 ст. 17 КПК України підозра не можуть ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також, що положення ч. 2 ст. 8 КПК України зобов`язують суди, прокуратуру, органи досудового розслідування під час здійснення кримінального провадження застосовувати принцип верховенства права, враховуючи судову практику Європейського суду з прав людини (далі - Суд або ЄСПЛ), який діє на основі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що стала частиною національного законодавства. Принцип верховенства права передбачає, що особа повинна бути захищена від свавілля суб`єктів владних повноважень, тобто втручання таких суб`єктів має бути піддано ефективному судовому контролю.

Стаття 13 Конвенції встановлює, що кожен, чиї права та свободи, визнані в Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення вчинили особи, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Поняття «обґрунтованості підозри» не визначене в національному законодавстві, але в той же час зважаючи на положення, закріплені у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», варто застосовувати позицію ЄСПЛ, зокрема, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Відповідно до цієї позиції, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У поданому до суду клопотанні, слідчий за погодженням з прокурором, зазначають, що ОСОБА_7 шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 та шляхом введення в оману приватного нотаріуса ОСОБА_9 заволодів чужим майном, в той час як диспозиція статті 190 КК України зазначає, що шахрайством є заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою, отже орган досудового розслідування повинен визначитися з кваліфікуючою ознакою кримінального правопорушення, як обман чи зловживання довірою. Як у клопотанні, так і у підозрі відсутнє посилання на фактичні обставини які б свідчили про зловживання довірою або обман, вказані факти відсутні у наданих до клопотання документах, зокрема відсутні протоколи допитів осіб, які є сторонами договорів; відсутня інформація про порядок реєстраційних дій та надані документи; обман нотаріуса, за відсутності будь-якої інформації щодо вчинення ним дій, пов`язаних з його професійною діяльністю. До клопотання долучені висновки експертів, які у своїй сукупності свідчать про підписання документів ОСОБА_5 , але органом досудового розслідування не зазначається, що останній оспорює факт їх підписання, або даний факт не визнається іншими особами.

Під час судового розгляду вказаного клопотання, стороною захисту було наголошено, що відносини, які виникли між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є виключно цивільно-правовими, що і було реалізовано ОСОБА_8 шляхом звернення до суду з відповідним позовом та прийняттям судом рішення, яке на теперішній час було предметом апеляційного розгляду, за наслідками якого апеляційний суд прийшов до висновків, що відносини між сторонами регулюються сімейним та цивільним законодавством України.

В той же час, у долучених до клопотання документах, як і протоколах допитів, відсутня інформація щодо розгляду справи за позовом ОСОБА_8 у суді, а також щодо прийняття рішення судом про недійсність договору купівлі-продажу майнових прав від 05.04.2017 року, що може визнаватися в межах цивільного законодавства.

Підозра у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст.209 КК України, є похідною з підозри у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.190 КК України.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку, що на час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчим та прокурором не доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.1 ст.209 КК України, належними та допустимими доказами.

Стаття 177 КПК України передбачає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як вбачається з поданого клопотання, слідчим за погодження з прокурором, зазначено про наявність ризиків передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, що будучі обізнаним та усвідомлюючи тяжкість та реальність покарання, підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування, а в подальшому і суду, в тому числі виїхати за кордон; а також п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, що підозрюваний може вчиняти однорідні та інші кримінальні правопорушення, слідчий суддя зазначає, що у клопотанні зазначається про наявність вказаних ризиків щодо підозрюваного ОСОБА_10 , та під час розгляду клопотання у суді прокурор не зазначив щодо технічної або іншої описки, та не навів доводів щодо обґрунтованості вказаних ризиків щодо ОСОБА_5 .

До клопотання слідчим та прокурором не було надано жодного документу щодо особистості ОСОБА_5 , наявності або відсутності у останнього міцних соціальних зв`язків, працевлаштування, судимості, місця проживання та реєстрації тощо. Навпаки, у клопотання взагалі відсутня інформація щодо місця проживання та реєстрацію останнього, враховуючи його громадянство.

В той же час стороною захисту до суду були надані документи, які свідчать, що ОСОБА_5 має науковий ступень, є професором, доктором економічних наук, завідувачем кафедри Університету новітніх технологій; є розробником корисної моделі - модульного захисного укриття, що фактично є бомбосховищем для цивільного населення; має велику кількість подяк та характеристик, які характеризують його з позитивної сторони; співпрацює з різноманітними Громадськими організаціями, зокрема ГО «Волонтерський центр «Незламний дух» та Благодійною організацією «БФ Лариси Іллєнко «Київська Русь»; офіційно перебуває у шлюбі з ОСОБА_11 з 2021 року та має сталі міцні соціальні зв`язки.

Також, під час судового розгляду, адвокат ОСОБА_4 наголосила, що надані до суду договори поставок свідчать про необхідність установок вказаних модульних захисник укриттів в майже усіх областях України, тому клопотання, в частині обмеження руху ОСОБА_5 виключно м.Києв та Київською областю, позбавить можливості виконання договірних відносин та забезпечення цивільного населення відповідними укриттями.

Крім того, на підтвердження необґрунтованості поданого клопотання адвокатам ОСОБА_4 надано копії квитанцій про сплату ОСОБА_5 (на час проведення оплати останній мав прізвище ОСОБА_14 ) на користь ТОВ «Вишгородміськреконструкція-1» коштів за спірну квартиру, що жодним чином не відображено як у клопотанні, так і підозрі, та вказаним документам не надано належної оцінки, що може свідчити про наявність цивільно-правових відносин.

Отже, наявність спроб, яким слід запобігати, має бути підтверджене доказами. Припущення слідчого та прокурора про їх наявність, якщо вони не ґрунтуються на доказах, визначених у ст. 84 КПК України, не може вважатися належною метою обрання запобіжного заходу у розумінні ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки по суті є припущенням.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене та той факт, що вимога обґрунтованої підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, та які не повинні бути переконливими в тій мірі, щоб звинуватити особу у його вчиненні, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування, те, що прокурором в судовому засіданні не доведено існування жодного ризику передбаченого ч.1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_5 , під час розгляду даного клопотання у суді не доведено наявності підстав, передбачених ч.2 ст.177 КПК України, щодо обрання запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 131, 132, 182, 184, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Київській області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вишгородської окружної прокуратури ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_5 - відмовити.

Повний текст ухвали проголошений 24.11.2023 року о 13.00 годині.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя - ОСОБА_1