ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 687/1000/22

Провадження № 11-кп/4820/662/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому та в режимі відеоконференції кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001001 від 02 жовтня 2022 року, за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Криків, Чемеровецького району Хмельницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працює, не має судимостей,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Клопотання прокурора задоволено, обрано ОСОБА_8 до набранням вироку чинності міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, взявши його під варту в залі суду негайно.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 16 серпня 2023 року до набранням вироком чинності включно.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 в частині відшкодування майнової шкоди залишено без розгляду, а в частині відшкодування моральної шкоди та стягнення витрат на правову допомогу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 150000 грн моральної шкоди та витрати на правову допомогу у сумі 13500 грн.

Вирішено питання речових доказів.

За вироком суду першої інстанції, 01 жовтня 2022 року близько 18 год, ОСОБА_8 , знаходячись неподалік місцевого магазину, що по АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, на грунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_6 , під час суперечки із останнім вирішив спричинити йому тілесні ушкодження.

Тоді ж, ОСОБА_8 , реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході зазначеного конфлікту, знаходячись навпроти потерпілого, який сидів на лавочці, умисно завдав один удар правою ногою в область грудної клітини потерпілого, від чого останній впав на землю. В подальшому ОСОБА_8 , перебуваючи над потерпілим, умисно наніс ОСОБА_6 близько 10-ти ударів правою ногою в область голови, чим спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді перелому нижньої щелепи, що за ступенем тяжкості відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_8 умисно завдав близько 15-ти ударів правою ногою по тулубу зліва та справа потерпілого, чим спричинив ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відриву жовчного міхура, двох розривів лівої долі печінки, інтраабдомінальної кровотечі, травматичного шоку, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Після вчинення своїх злочинних дій ОСОБА_8 покинув місце вчинення злочину, залишивши потерпілого на місці без свідомості.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 просив змінити вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року, призначивши більш м`яке покарання із застосуванням ст.75 КК України, тобто, звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням.

Захисник уважав, що вказаний вирок місцевого суду є надто суворим, несправедливим і тому підлягає зміні із застосуванням ст.75 КК України, тобто, відбування ОСОБА_8 покарання з випробуванням.

Звертав увагу на те, що місцевий суд був упередженим та несправедливим, чим порушив засади законності та верховенства права у кримінальному провадженні, вирок побудований на недопустимих, неналежних, недостовірних доказах та на припущеннях.

Так, суд першої інстанції у вироку не зазначав, що і потерпілий був у нетверезому стані і своїми діями спровокував ОСОБА_8 .

Захисник посилався на те, що факт перебування в стані алкогольного сп`яніння ОСОБА_8 не було доведено в судовому засіданні показаннями свідків і потерпілого.

Посилався на те, що показання ОСОБА_8 з самого початку його затримання були послідовними, правдивими і не були змінені ним і під час судового розгляду, вину він визнав повністю.

ОСОБА_8 пояснював, що умислу в нього не було ні на конфлікт, ні на завдання тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , все виникло несподівано, раптово, коли вони сиділи і розпивали спиртні напої.

Неприязних відносин у ОСОБА_8 до ОСОБА_6 не було.

Натомість, ОСОБА_8 з самого початку визнав себе винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, щиро каявся у вчиненому, сприяв розкриттю злочину, відшкодував повністю матеріальну і частково моральну шкоду, попросив у судовому засіданні пробачення у ОСОБА_6 .

Захисник зауважував, що з кваліфікацією злочину ОСОБА_8 погоджується та вважає, що вчинене ним правопорушення кваліфіковано правильно, не погоджується з мірою покарання.

На думку обвинуваченого, покарання має бути м`якшим, без позбавлення волі, що дасть йому можливість виправитись без ізоляції від суспільства.

Окрім того, він не погоджується з обтяжуючою обставиною, яка не була встановлена на досудовому слідстві і він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, випив лише 100 г горілки, бо приєднався до хлопців пізніше. Уважає, що є порядок визначення, чи перебувала особа у стані алкогольного сп`яніння.

Захисник звертав увагу, що зміна обвинувачення в судовому засіданні суду першої інстанції в сторону погіршення становища обвинуваченого є незаконною, бо не було здобуто доказів, жоден свідок цього не підтвердив.

Тому суд першої інстанції формально розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , чим порушив право на об`єктивний, неупереджений розгляд. Також висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

У ст.62 Конституції України та ч.4 ст.17 КПК України зазначено, що всі сумніви відносно доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Також захисник не погоджувався із стягненням моральної шкоди в розмірі 150 000 грн.

Посилався на те, що це значна сума для ОСОБА_8 , він ніде не працює, стягнення з нього 50 000 грн моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_6 було б більш справедливим.

У запереченні на апеляційну скаргу представник потерпілого адвокат ОСОБА_9 просив вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року залишити без змін.

Уважав, що вирок Чемеровецького районного суду від 16 серпня 2023 року законним та справедливим, судом першої інстанції враховано обставини, що пом`якшують покарання, щире каяття, повне визнання вини, часткове відшкодування завданої шкоди, а також обставини, що обтяжують покарання, вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Звертав увагу на зміст апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 , яка є непослідовною, необґрунтованою, такою, що побудована лише на голослівних твердженнях адвоката.

Факт перебування в стані алкогольного сп`яніння обвинуваченого ОСОБА_8 доведено в судовому засіданні показаннями самого обвинуваченого, потерпілого та свідками.

Окрім цього, звертав увагу, що за показаннями самого ОСОБА_8 він перебував у стані алкогольного сп`яніння, ступінь сп`яніння підтверджувати не потрібно, достатньо безпосереднього факту перебування особи в стані алкогольного сп`яніння.

Показаннями самого ОСОБА_8 та свідків під час проведення слідчих експериментів за їх участю підтверджено, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі і підстав для задоволення клопотання про дослідження доказів при розгляді апеляційної скарги не має.

Уважав, що вина ОСОБА_8 доведена в повному обсязі і що кваліфікація його дій за ч.1 ст.121 КК України як умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, є правильною.

На його думку, суд першої інстанції призначив покарання за ч.1 ст.121 КК України мінімальне, при цьому врахував усі обставини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду з викладом змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги; в режимі відеоконференції обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу з викладених у них мотивів; заперечення прокурора ОСОБА_5 проти задоволення апеляційної скарги; думку потерпілого ОСОБА_6 , який заперечив проти апеляційної скарги; перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про таке.

За приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України.

Умотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно правового змісту норм ст.6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.

За змістом ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Твердження захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 в апеляційній скарзі про те, що призначене покарання обвинуваченому не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, є безпідставними.

Згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст.65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначені цією нормою Кодексу загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 міри покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини провадження, особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_8 , визнано щире каяття, повне визнання вини, часткове відшкодування завданої шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_8 , є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Судом першої інстанції та колегією суддів враховано, що ОСОБА_8 позитивно характеризується за місцем проживання, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин, враховано значну кількість спричинених потерпілому ударів, а також те, що він відшкодував моральну шкоду частково в розмірі 10 тис грн.

Колегія суддів погоджується з призначеним судом першої інстанції покаранням, що відповідає межам мінімального розміру санкції, передбаченої ч.1 ст.121 КК України.

На думку колегії суддів, обвинуваченому ОСОБА_8 призначено покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі правопорушника випливає з ст.61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також із принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Апеляційним судом враховується і практика рішень Європейського суду з прав людини, де зазначається, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості і не ставити особистий і надмірний тягар для особи.

Тому з урахуванням вчиненого кримінального правопорушення та наслідків, які воно спричинило, конкретних обставин провадження, особи обвинуваченого, призначене покарання апеляційний суд вважає співрозмірним та обґрунтованим.

При цьому також були враховані конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та їх наслідки у вигляді умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, зокрема, й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

На переконання суду апеляційної інстанції, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції достатньо виконав вимоги ст.ст.50, 65, 66, 67 КК України та врахував усталену судову практику.

Судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та обґрунтовано призначено покарання в межах санкції ч.1 ст.121 КК України, у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Колегія суддів уважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 неможливе без реального відбування ним покарання у виді позбавлення волі, а тому підстав для звільнення його від відбування покарання з випробуванням, відповідно до вимог ст.75 КК України не вбачається.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що не має законних підстав для застосування ст.75 КК України, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, вирок суду першої інстанції в частині обґрунтованості призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання слід залишити без змін.

Окремо слід зазначити, що колегією суддів звернуто увагу на посилання сторони захисту на протокол проведення слідчого експерименту від 12 жовтня 2022 року та на те, що оптичний DVD-R диск, на якому наявний відеозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 у судовому засіданні суду першої інстанції не досліджувався.

Захисник зазначав, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку ст.225 КПК України, тому висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та недопустимістю доказів покладених в основу вироку.

Колегія суддів зазначає, що винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України підтверджується і іншими належними, допустимими доказами.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч.ч.1, 2 ст.84 КПК України).

Згідно усталеної судової практики, визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, отримані відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та постанови законного і справедливого рішення у справі.

Доведення винуватості особи поза розумним сумнівом є стандартом доведення, необхідним для визнання особи винною із застосуванням принципу змагальності судового процесу. При цьому саме сторона обвинувачення несе тягар доведення вини і зобов`язана доводити свою версію подій за цим стандартом. Це означає, що позиція, яка представлена обвинуваченням, має бути доведена в тій мірі, що у «розумної (розсудливої) людини» не може лишатися «розумного сумніву», що обвинувачений винен.

Суд першої інстанції у вироку перерахував всі докази на підтвердження винуватості ОСОБА_8 , оцінив їх з точки зору належності та допустимості, надав їм правову оцінку.

Тому, посилання на не дослідження відеозапису слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_10 (протокол проведення відеозапису слідчого експерименту від 12 жовтня 2022 року) не може значною мірою вплинути на доведення винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, та не є таким істотним порушенням вимог КПК України, яке перешкодило чи могло перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів погоджується, що відповідно до вимог ст.94 КПК України докази у справі в їх сукупності, є належними, допустимими та з усією достатністю доводять винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги в частині розміру стягнення моральної шкоди також колегією суддів переглянуті та не підлягають до задоволення.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд, розв`язуючи цивільний позов, повною мірою з`ясував обставини, що мають значення для його вирішення та правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

При визначенні розміру спричиненої моральної шкоди з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог, характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.

Виходячи з положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Указані доводи щодо відшкодування були предметом ретельного розгляду в суді першої інстанції і на них було дано вичерпні, вмотивовані відповіді.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди суд визначає відповідно до вимог ч.3 ст.23 ЦК з урахуванням характеру правопорушення, глибини фізичного болю та душевних страждань яких зазнала потерпіла, їх тривалості, та безповоротності, форму вини обвинуваченого, та враховуючи при цьому враховуючи вимоги розумності і справедливості.

При визначенні розмірів спричиненої шкоди суд апеляційної інстанції перевірив суть позовних вимог (в оскаржуваній частині), характер діяння особи, що заподіяла шкоду (обвинуваченого), та їх наслідки.

Тому колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду щодо розв`язання цивільного позову з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 150 000 грн.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що визначена сума відшкодувань відповідає вимогам Закону, належно є підтвердженою, а тому рішення суду з цього приводу слід залишити без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, немає.

З огляду на викладене, колегія суддів уважає, що вирок ухвалений відповідно до вимог ст.ст.373, 374 КПК України.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Вирок Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 16 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3