УХВАЛА

18 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 489/3518/22

провадження № 51 - 4525 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року щодо неї,

встановив:

Ухвалою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 липня

2023 року касаційну скаргу засудженої було залишено без руху у зв`язку

з невідповідністю вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК ) та надано строк п`ятнадцять днів для усунення недоліків.

Також засудженій було роз`яснено, що у разі неусунення цих недоліків касаційну скаргу їй буде повернуто.

У межах наданого строку засуджена надіслала на адресу Верховного Суду нову касаційну скаргу, однак вказаних недоліків не усунула.

Так, ст. 438 КПК визначено підстави для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень судом касаційної інстанції. Відповідно до ч. 2 цієї норми, при вирішенні питання про наявність підстав зазначених у її частині першій суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Як убачається зі змісту касаційної скарги, засуджена ОСОБА_4

не погоджується з вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва

від 14 грудня 2022 року та ухвалою Миколаївського апеляційного суду

від 12 квітня 2023 року через невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даними про її особу.

Разом з цим, засуджена просить скасувати вирок місцевого суду, застосувати ст. 69 Кримінального кодексу України (далі - КК) та звільнити її від відбування покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК, при цьому взагалі не наводить підстав (умов), за наявності яких закон пов`язує можливість застосування цієї норми матеріального права, та не вказує яке рішення має прийняти суд касаційної інстанції щодо ухвали апеляційного суду, якою вказаний вирок при перегляді за апеляційною скаргою засудженої був залишений апеляційним судом без змін.

Крім того, питання, які стосуються застосування приписів ст. 69, 75 КК є іншою підставою для скасування або зміни судового рішення, відмінною від підстави, передбаченої положеннями п. 3 ч. 1 ст. 413 КПК, на яку засуджена посилається

у касаційній скарзі.

Також касаційна скарга ОСОБА_4 знову не містить чітких вимог

до суду касаційної інстанції, викладених у відповідності до положень ст. 436 КПК, якими передбачено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення

і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.

Таким чином, засуджена не усунула недоліків касаційної скарги, яку було залишено без руху, а тому така підлягає поверненню на підставі п. 1 ч. 3

ст. 429 КПК.

Керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу засудженої ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 грудня 2022 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року щодо неї разом з усіма доданими матеріалами повернути особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3