КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/262/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні № 0003140 - прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Боярка, Києво-Святошинського району, Київської область, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого суддіПечерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року залишено без задоволення клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного у кримінальному провадженні № 0003140 від 03 жовтня 2022 року ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, до 14 січня 2024 року включно.

Зобов`язано підозрюваного ОСОБА_7 виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатися з м. Києва без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування із свідками, потерпілими, підозрюваними та іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення;

- здати на зберігання у відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Зобов`язано прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 на виконання органу Національної поліції, за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладено на прокурора у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначити розмір застави підозрюваному ОСОБА_7 , не менше 450 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 1 207 800 гривень та покласти наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та реєстрації;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи що дають право на виїзд з України в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги, апелянт зазначає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню оскільки при її прийнятті допущені істотні порушення вимог чинного КПК України в частині співмірності обраного запобіжного заходу з особою підозрюваного ОСОБА_7 та тяжкістю інкримінованих йому правопорушень.

На думку сторони обвинувачення судом необґрунтовано застосовано занадто м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, оскільки такий запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Апелянт вказує на те, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до дванадцяти років, діями організованої злочинної групи спричинено майнової шкоди на загальну суму 1 186 564 грн. Крім того, на даний час встановлюються інші епізоди злочинної діяльності організованої злочинної групи, пов`язані із незаконним заволодінням чужим майном та таємним викраденням чужого майна.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та забезпечення запобігання ризикам, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України виникла необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_7 міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В разі застосування до ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як застава, особиста порука, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган розслідування не зможе в повній мірі забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не матиме можливості запобігти встановленим ризикам.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав подану стороною обвинувачення апеляційну скаргу та просив скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доводи захисника та підозрюваного, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили залишити ухвалу слідчого судді без змін, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0003140 від 03.10.2022 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що після початку воєнної агресії зі сторони російської федерації 24.02.2022 на території України збільшилась кількість кіберзлочинів, пов`язаних з незаконними діями з банківськими платіжними картками, діючи умисно, з корисливих мотивів, бажаючи мати стабільне джерело доходів від протиправної діяльності, вирішив використати вказані обставини для систематичного вчинення злочинів, а саме заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства) та таємного викрадення чужого майна (крадіжки).

Дослідивши незаконну діяльність у сфері фінансових послуг та ринків фінансових послуг, які здійснюються з використанням інформаційних, електронних комунікаційних, інформаційно-комунікаційних систем та електронних комунікаційних мереж, яка набуває якостей професійного, системного та організованого характеру, а також схеми та кількості залучення третіх осіб з метою їх участі в незаконній діяльності, ОСОБА_10 , при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, не пізніше січня 2023 року залучив до організації зазначеної злочинної діяльності

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який мав достатній досвід у вказаному виді незаконної діяльності, оскільки 28.01.2022 був притягнутий до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні № 0001274 за ч. 5 ст. 27, 3 ст. 190 КК України, а саме за пособництво у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайства), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки (обвинувальний акт перебуває на розгляді у Печерському районному суді міста Києва).

В подальшому вказані особи визначили, що найкращими способами заволодіння чужим майном є «вішинг», тобто здійснення злочинцями телефонних дзвінків до потенційних потерпілих, представляючись працівниками банківських установ під приводом повідомлення про те, що за їх банківськими платіжними картками відбуваються фінансові операції, які є підозрілими, та пропонуючи надання кваліфікованої допомоги у вирішенні надуманої проблеми, надаючи різного роду інструкції та вказівки, що в свою чергу скеровані на приховане отримання від потерпілого необхідної інформації для доступу до його банківського карткового рахунку у системі онлайн-банкінгу та в подальшому надає змогу сторонній особі розпорядження коштами, які містяться на ньому.

Також, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було визначено спосіб заволодіння чужим майном у формі «фішингу», тобто виді шахрайства з використанням електронно-обчислювальної техніки шляхом отримання доступу до конфіденційних даних користувачів - логінів, паролів, реквізитів банківських карток, тощо через перехід потенційного потерпілого за посиланням, зовнішній вигляд та оформлення якого візуально схожі на офіційний сайт банківської установи або ж її «чат-бот» (програма, що імітує реальну розмову з користувачем) у крос-платформенному месенджері, але насправді це сайт або «чат-бот» шахраїв, через який вони дізнаються необхідну інформацію для здійснення шахрайських дій.

Так, усвідомлюючи, що вчинення запланованих злочинів можливе лише при об`єднанні групи осіб, детальному плануванні їх дій, розподілі обов`язків, забезпеченні взаємозв`язку та координації поведінки, розуміючи, що вказана діяльність є протиправною та маючи намір здійснювати такі діяння протягом тривалого часу, вказані особи спланували досягнути поставленої мети шляхом створення і керування стійким об`єднанням - організованою групою.

Діючи умисно, з корисливих мотивів, відповідно до поставленої мети ОСОБА_10 та ОСОБА_11 у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2022 року, з метою вчинення злочинів, спрямованих на заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайства) та таємне викрадення чужого майна (крадіжку) встановили зв`язки з особами, які свідомо нехтували загальноприйнятими нормами моралі та принципами, усталеними в суспільстві та за своїми морально-вольовими якостями були охочими до збагачення будь-яким шляхом, та які за цими ж рисами не зможуть усвідомлювати характер та спосіб злочинних дій.

Разом з тим, усвідомлюючи незаконність такої злочинної діяльності, небезпеку її викриття правоохоронними органами, а також те, що самостійно реалізувати свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном вони не в змозі, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 розробили план злочинної діяльності, підібрали та залучили співвиконавців вчинення злочинів, розподілили між ними ролі та шляхом надання безпосередніх вказівок, інструкцій, координації дій співучасників здійснювали керування вчиненням злочинів, а також брали безпосередню участь у вчиненні злочинів, створивши таким чином стійке об`єднання для вчинення кримінальних правопорушень.

Узявши на себе функції загального керівництва створеної ними організованої групи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 визначили її склад, структуру, загальні правила поведінки учасників, розподіл між ними функцій (ролей) як під час вчинення окремих злочинів, так і функціонування цієї групи в цілому, вжили заходи, спрямовані на прикриття та конспірацію її діяльності, забезпечення фінансування злочинної діяльності та порядок розподілу коштів, отриманих унаслідок вчинення злочинів, а відтак виконували у ній організаційно-розпорядчі функції.

Водночас, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , усвідомлюючи необхідність забезпечення стабільності та безпеки функціонування створеної організованої групи, а також необхідність ефективно протидіяти чинникам, що можуть її дезорганізувати, як внутрішнім, так і зовнішнім, ужили ряд заходів, спрямованих на її тривале функціонування.

Так, будучи обізнаними про те, що систематичне вчинення злочинів щодо великої кількості потерпілих та тривала діяльність організованої групи, до складу якої залучено значну кількість учасників, не може залишатися непоміченою, з метою забезпечення стабільності та безпеки її функціонування розподілили учасників організації на окремі структуровані групи, які відповідали за підготовку та вчинення окремих етапів злочинної діяльності.

Указане повинно було забезпечити безпеку діяльності організованої групи в цілому в разі викриття окремих її учасників, та не притягнення до кримінальної відповідальності інших учасників.

Так, керівник організованої групи ОСОБА_10 для вчинення злочинів, пов`язаних із незаконним заволодінням чужим майном, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах (час, місце, спосіб) отримав у користування приміщення, що розташовані на окупованій російською федерацією території окремих районів Донецької та Луганської областей України, які використовувались невстановленими учасниками організованої групи, як приміщення «кол-центрів».

Крім того, учасники організованої групи, які здійснювали спілкування з фізичними особами - власниками банківських платіжних карток, представляючись працівниками банківських установ під виглядом надання допомоги для запобігання настання можливих негативних наслідків з банківською платіжною карткою, використовували SІP-телефонію та мобільні термінали, які не відображають реквізити ІМЕІ, та надавали для перерахування коштів реквізити банківських платіжних карток, спеціально придбаних для здійснення злочинної діяльності та оформлених на номінальних (підставних) фізичних осіб за грошову винагороду.

Також, керівник організованої групи ОСОБА_10 при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах відшукав невстановлену слідством особу (осіб), з якою домовився про здійснення спільної злочинної діяльності, направленої на заволодіння грошовими коштами фізичних осіб за допомогою створеного у месенджері «Telegram» чат-боту з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », що візуально схожий на офіційний «чат-бот» відповідної банківської установи.

Так, зазначені дії були спрямовані на забезпечення безпеки діяльності організованої групи, оскільки не давали можливості потерпілим у подальшому ідентифікувати учасників групи, які безпосередньо вводили їх в оману та створювали хибну уяву про те, що за їх банківськими платіжними картками відбуваються незрозумілі фінансові операції, які є підозрілими.

Діючи на виконання розробленого злочинного плану, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , перебуваючи в невстановленому місці, у не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2022 року, залучили до складу організованої групи ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та інших невстановлених на теперішній час досудовим розслідуванням осіб, які погодились увійти до складу організованої групи, виконувати покладені на них функції, підпорядковуватись її керівникам та брати участь у вчиненні злочинів відповідно до розробленого плану та відведених їм ролей.

Учасники організованої групи: ОСОБА_7 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , та інші невстановлені особи, які є виконавцями злочинів, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2023, надавши згоду ОСОБА_11 на участь в діяльності групи, відповідали за підбір осіб, які погодяться за грошову винагороду створити на свої дані банківські платіжні картки та передати їх у користування учасникам групи, здійснення грошових переказів з банківської платіжної картки потерпілого на спеціально створені карткові банківські рахунки підконтрольні групі, отримання коштів, перерахованих з банківської платіжної картки потерпілого на банківські платіжні картки спеціально створених для вчинення злочинів із негайним зняття готівкою у банкоматах (АТМ) повинні були:

- підбирати осіб, які не будучи обізнаними у злочинних намірах членів організованої групи, погодяться за грошову винагороду відкрити на свої анкетні дані банківські картки та передати їх у користування учасникам злочинної групи;

- здійснювати грошові перекази з банківської платіжної картки потерпілого на спеціально створену банківську платіжну картку підконтрольну злочинній групі;

- отримувати кошти, перераховані з банківської платіжної картки потерпілого на банківські платіжні картки спеціально створені для вчинення злочинів із негайним зняттям готівкою у банкоматах (АТМ);

- за вказівкою керівників організованої групи ОСОБА_10 та ОСОБА_11 здійснювати видатки на фінансування злочинної діяльності: здійснення виплат винагороди особам, які, не будучи обізнаними про справжні наміри учасників організованої групи, сприяли вчиненню злочинів, придбання та оплати засобів зв`язку тощо;

- підкорятися вказівкам керівників злочинної групи та виконувати інші функції, спрямовані на вчинення злочинів учасниками злочинної групи.

Крім того, організатором злочинної групи ОСОБА_15 , встановлено осіб ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , які не будучи обізнаними про злочинні наміри ОСОБА_10 погодились за грошову винагороду в розмірі 500 доларів США та щомісячну грошову винагороду, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше квітня 2022, повинні були здійснити придбання Товариств з обмеженою відповідальністю та реєстрацію на себе нових, з подальшим укладенням договорів з операторами зв`язку про надання електронних комунікаційних послуг, оренди SIP-телефонії, здійснення систематичної оплати за укладеними договорами, а також комунікацію з операторами указаних підприємств.

Невстановлені учасники організованої групи, які є виконавцями та відповідали за здійснення телефонних дзвінків та введення потерпілих в оману з метою заволодіння їх коштами, перерахованими в результаті отриманих відомостей про дані банківської платіжної картки потерпілого, повинні були:

- систематично здійснювати телефонні дзвінки з використанням SІP-телефонії до потенційних потерпілих, представляючись працівниками банківських установ під приводом повідомлення про те, що за їх банківськими платіжними картками відбуваються фінансові операції, які є підозрілими, та пропонуючи надання кваліфікованої допомоги у вирішенні надуманої проблеми, надаючи різного роду інструкції та вказівки з метою прихованого отримання від потерпілих необхідної інформації для доступу до їх банківського карткового рахунку у системі онлайн-банкінгу, в тому числі відомостей про CVV-код платіжної картки, дату та термін її дії, та в подальшому отримувати відомості про otp-пароль (One Time Password);

- під час вчинення злочинів перебувати в спеціально обладнаних приміщеннях;

- підкорятися вказівкам керівників злочинної групи та виконувати інші функції, спрямовані на вчинення злочинів учасниками злочинної групи;

- створити у месенджері «Telegram» підроблений чат-бот під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 » та здійснювати його адміністрування.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Боярка, Київської області, українець, громадянин України, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому, підозрюється у пособництві в таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, організованою групою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 185 КК України.

16.11.2023 старший слідчий в особливо важливих справах ГСУ Національної поліції України старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_19 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 .

16.11.2023 ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 22:00 год. по 06:00 год. наступної доби, за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та / або необхідності забезпечення особистої безпеки у період дії воєнного стану, шляхом перебування у захисних спорудах (бомбосховищах) на випадок оголошення повітряної тривоги, до 14 січня 2024 року включно, з покладенням на підозрюваного ОСОБА_7 обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, які визначено даною ухвалою.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених в статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі і ті, які зазначені в ч. 1 ст. 178 КПК України.0

З ухвали суду та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний, вислухана думка захисника та прокурора та з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні слідчого підстав застосування саме такого запобіжного заходу, передбаченого статтею 183 КПК України.

Як правильно вказав в ухвалі слідчий суддя, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 185, ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України повністю підтверджується зібраною у кримінальному провадженні сукупністю доказів, а саме:

- показаннями потерпілих, що містяться у протоколах їх допитів, відповідно до яких встановлено, що у різний період часу невстановлені особи під приводом повідомлення про те, що за їх банківськими платіжними картками відбуваються фінансові операції, які є підозрілими, та пропонуючи надання кваліфікованої допомоги у вирішенні надуманої проблеми, надаючи різного роду інструкції та вказівки, що в свою чергу скеровані на приховане отримання від потерпілого необхідної інформації для доступу до його банківського карткового рахунку у системі онлайн-банкінгу та в подальшому надає змогу сторонній особі розпорядження коштами, внаслідок чого спричиняли майнову шкоду;

- протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, передбачених ст.ст. 260, 263, 264, 267, 268, 269 КПК України, згідно яких встановлені факти та отримані докази підозрюваних осіб до участі в злочинний групі, а також заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), таємному викрадені чужого майна (крадіжка), вчиненого організованою групою, повторно, у великих розмірах, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, а також протоколами оглядів носіїв інформації, отриманих за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій;

- протоколами оглядів тимчасових доступів до документів - інформації, яка перебуває у володінні банків АТ «ПУМБ», АТ «Ощадбанк», АТ «Райффайзен банк Аваль», АТ КБ «ПриватБанк», ТОВ «Євронет Україна», АТ «Юнекс банк», якими підтверджуються факти перерахування грошових коштів на карткові банківські рахунки, підконтрольні учасникам злочинної групи та факти переведення коштів у готівковий вигляд, шляхом зняття їх у банкоматах;

- протоколами проведення обшуків за місцями проживання підозрюваних осіб та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Також слідчий суддя встановив, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді про те, що ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Однак, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, колегія суддів враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Сама лише тяжкість інкримінованого обвинувачення, хоча і є визначаючим елементом при оцінці ризику ухилення від правосуддя, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою і не має пріоритетної сили перед позитивними даними про особу підозрюваного.

Так, ні в самому клопотанні, ні прокурором в судовому засіданні не було наведено індивідуальних підстав для підтвердження необхідності застосування тримання під вартою.

Разом з тим, клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень прокурора про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки, прийшов до вірного висновку про доцільність застосування відносно підозрюваного ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів погоджується із твердженням слідчого судді про те, що застосування до ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту повністю узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам ч. 2 ст. 181 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваного більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, а застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з ч. 3 ст. 176 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не зможе запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам.

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу суду не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою застосовано відносно ОСОБА_7 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту - без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається, а тому підстав для скасування ухвали слідчого судді, як про це просить прокурор, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду, -

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року, - залишити без зміни, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4