Справа № 754/2642/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/3522/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілого - ОСОБА_7

обвинуваченого (ВКЗ) - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні малолітню дитину 2021 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2011 року за ч. 2 ст. 307 КК України до 5 років позбавлення волі з конфіскацією майна, був звільнений 24.06.2014 року з Сумської виправної колонії на підставі ст. 2 Закону України «Про амністію» від 08.04.2014 року;

- вироком Деснянського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2019 року за ч.1 ст.185, ч.2 ст.185, ст.70 КК України до покарання у виді 5 місяців арешту, звільнений 28.04.2020 року з ДУ «Київський слідчий ізолятор» по відбуттю строку покарання, -

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання.

Цим же вироком вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, 24.02.2022 року Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» за № 2102-IX, затверджено Указ Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», строк дії якого було продовжено у подальшому Указами Президента України від 14.03.2022 року за № 133/2022, 21.04.2022 року за № 259/2022, 17.05.2022 року за № 341/2022, 12.08.2022 року за № 573/2022, 07.11.2022 за № 757/2022, 06.02.2023 за № 58/2023 - до 20.05.2023 року.

ОСОБА_8 08.01.2023 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, знаходячись біля будинку № 92 по вул. Бальзака в м. Києві, побачив як у потерпілого ОСОБА_7 з кишені куртки випало його майно, а саме: мобільний телефон «Blackview», чорного кольору, модель: BV5500 Pro, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , вартістю 2 173,33 грн., в який була вставлена сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», вартістю 160,00 грн., після чого у нього виник умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне, таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переслідуючи мету незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає і вони є таємними для оточуючих, підняв мобільний телефон «Blackview», чорного кольору, модель: BV5500 Pro, імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 , в який була вставлена сім-карта оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», що належить ОСОБА_7 , та утримуючи вказане чуже майно при собі, залишив місце події.

Викраденим майном ОСОБА_8 розпорядився на власний розсуд, тим самим умисно, повторно, таємно викрав чуже майно в умовах воєнного стану, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальну шкоду в загальному розмірі 2 333,33 грн.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати його в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. У решті вирок залишити без змін.

В обґрунтуванні вказує, що звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням у вироку абсолютно не мотивоване, що є порушенням вимог ст.75 КК України та вимог ст.370 КПК України.

Судом перелічено усі обставини, які характеризують кримінальне правопорушення і особу обвинуваченого, які є здебільшого негативними, та без будь-якого обґрунтування і мотивації зроблено висновок про застосування до ОСОБА_8 ст.75 КК України.

Судом встановлено і зазначено у вироку, що ОСОБА_8 раніше неодноразово судимий, не працевлаштований, не одружений, негативно характеризується за місцем проживання. Обставина, що обтяжує покарання - рецидив злочинів. Потерпілий просив призначити обвинуваченому покарання на розсуд суду, але не просив звільняти ОСОБА_8 від відбування покарання. Заподіяна злочином шкода відшкодована лише частково. Сумнівним є посилання суду на те, що на утриманні ОСОБА_8 перебуває малолітня дитина, оскільки не встановлено законних джерел заробітку обвинуваченого і, відповідно, для утримання дитини. Крім того, обвинувачений не виховує дитину самостійно, у нього є цивільна дружина - мати малолітньої дитини.

Фактично у даному кримінальному провадженні обвинувачений під тягарем викриття правоохоронними органами та неминучого покарання, вільно використовуючи право на захист, скористався можливістю визнати себе винним, прагнучи уникнення справедливого покарання за вчинене та зменшити його розмір.

Поза увагою суду залишилось і те, що ОСОБА_8 раніше засуджувався за тяжкий злочин і за корисливі злочини, відбував покарання в умовах ізоляції від суспільства. Однак належних висновків для себе не зробив і на шлях виправлення не став.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку поданої апеляційної скарги, думку потерпілого, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, позицію обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції було дотримано в повній мірі.

Суд першої інстанції розглянув це кримінальне провадження відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, оскільки проти цього не заперечували учасники судового провадження та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд першої інстанції з`ясував, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Окрім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням. Суд має належним чином вмотивувати таке рішення, дослідивши та оцінивши всі обставини, що мають значення для справи, та врахувати, що приписи ст.75 КК України застосовуються лише в тому разі, коли для цього є відповідні умови та підстави.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який раніше судимий, характеризується негативно, має постійне місце проживання, на його утриманні перебуває малолітня дитина 2021 року народження, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття. Обставиною, що обтяжують покарання суд визнав рецидив злочину.

Суд першої інстанції врахувавши характер діянь вчинених обвинуваченим та їх тривалість, призначив ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч.4 ст.185 КК України у 5 (п`яти) років позбавлення волі.

При цьому зважаючи на ті обставини, що він вину визнав, щиро розкаявся, та на його утриманні перебуває малолітня дитина, на думку колегії суддів суд прийшов до обґрунтованого висновку про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 без ізоляції від суспільства та застосування до нього положень ст.75 КК України.

Посилання прокурора на те, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано щире каяття, як обставину, що пом`якшує покарання, колегія суддів вважає безпідставним. Адже під час судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений повністю визнав свою вину, повідомив обставини вчинення ним кримінального правопорушення та висловив жаль з приводу скоєного. Крім того, обвинуваченим на відшкодування шкоди потерпілому було надано грошові кошти в розмірі трьох тисяч гривень. Обставини, які б вказували на його нещирість, на думку колегії суддів, відсутні. Крім того, сторона обвинувачення при розгляді даного кримінального провадження сама вказувала на наявність такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття, а також вказала про це в обвинувальному акті.

Таким чином, доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст.75 КК України, колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, зважаючи на вищевикладені обставини.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги прокурора слід відмовити, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженим - у цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді: