Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2731/20 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.2 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000021 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , громадянина України, із середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, мешканця АДРЕСА_2 , судимого:

15.08.2019 Житомирським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України до 3 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 роки; - 26.09.2019 Корольовським районним судом м. Житомира за ч. 2 ст. 125, ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК до 3 років 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки 6 місяців,-

- за ч.2 ст.185 КК України на 3 (три) роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК до покарання, призначеного цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 26.09.2019, визначивши ОСОБА_6 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді трьох років семи місяців обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 вирішено обчислювати з дня прибуття до визначеного уповноваженим органом з питань пробації виправного центру.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 653 (шістсот п`ятдесят три) гривні 80 копійок процесуальних витрат на залучення експерта при проведенні судової експертизи.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, 18 липня 2020 року близько 22 години ОСОБА_6 знаходився в будинку свого знайомого ОСОБА_9 , що в АДРЕСА_3 , де на підлозі побачив мобільний телефон, належний ОСОБА_9 . В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на повторне викрадення чужого майна, а саме вказаного телефону.

Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу повторно таємно викрав мобільний телефон марки "Meizu C9 pro M819H" вартістю 2699 гривень, належний ОСОБА_9 , та з викраденим майном з місця події зник.

Крім того, у цей же день близько 23 години ОСОБА_6 разом із ОСОБА_10 знаходилися поблизу будинку, розташованого в АДРЕСА_4 , де ОСОБА_6 побачив мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4", який ОСОБА_10 поклала на лавку та на деякий час відійшла. В цей час у ОСОБА_6 виник умисел на повторне викрадення чужого майна, а саме вказаного телефону.

Реалізуючи свій умисел, у цей же час та місці ОСОБА_6 , переконавшись у тому, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, повторно таємно викрав мобільний телефон марки "Xiaomi Redmi 4" вартістю 1215 гривень, належний ОСОБА_10 , та з викраденим майном з місця події зник.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок змінити, визнати встановленою пом`якшуючу обставину «добровільне відшкодування завданого збитку» та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу.

Вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Звертає увагу, що ОСОБА_6 була відшкодована шкода потерпілим у значно більшому розмірі ніж встановлена шкода. При призначенні покарання судом не в повній мірі враховано особу обвинуваченого та стан здоров`я, а саме, що згідно довідки МСЕК 06.04.2021 ОСОБА_6 встановлена ІІІ група інвалідності, оскільки має важку генетичну хворобу та встановлено діагноз хорея ОСОБА_11 .

На думку апелянта, судом не зазначено у вироку мотивів з яких суд прийшов до висновку про наявність або відсутність підстав для застосування ст.69,53 КК України та помилково вказав про не можливість застосування ст. 75 КК України.

Зазначає, що ОСОБА_6 має можливість сплатити штраф, оскільки працює неофіційно різноробочим та отримує допомогу по інвалідності. Покарання у вигляді штрафу буде сприяти підтриманню стану здоров`я обвинуваченого.

Стверджує, що приймаючи рішення, суд зазначених обставин не врахував, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до несправедливого суворого покарання.

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2ст. 185 КК України.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії корисливого нетяжкого злочину, обставини, що пом`якшують його покарання активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та щире каяття, обставини, що обтяжують його покарання не встановлено, дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, ніде не працює, неодружений, характеризується за місцем проживання задовільно, хворіє на важку генетичну хворобу «хорея Гентінгтона».

З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання яке є мінімальним за санкцією ч. 2 ст. 185 КК України, а також остаточне покарання, яке призначено з врахуванням положень ст. 71, 72 КК України, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

На переконання колегії суддів стороною захисту не наведено переконливих підстав про доцільність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 із застосуванням ст. 69 КК України, а відшкодування ним потерпілим заподіяної крадіжкою шкоди у значно більшому розмірі, враховуючи особу обвинуваченого, який вчинив цей злочин в період іспитового строку встановленого за вироком від 26.09.2019 р. свідчить про відсутність таких виключних правових підстав.

Вчинення ОСОБА_6 нового злочину, в період випробувального терміну унеможливлює повторне застосування положень ст. 75 КК України, оскільки у цьому випадку він порушив умови іспитового звільнення і йому слід призначати покарання за правилами визначеними ч.3 ст. 78, 71, 72 КК України.

Так, ВСУ у постанові Пленуму від 24.10.2003 N 7 вказав, що у разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

За таких обставин апеляційний суд підстав для задоволення апеляційної скарги захисника не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: