Справа №585/180/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1047/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 585/180/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2023 щодо відмови в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

установила:

В поданій апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду та застосувати відносно нього умовно-дострокове звільнення, оскільки він відбув понад 20 років ув`язнення, протягом яких держава його виправленням не займалась, керівництво виправної установи не створює місць для працевлаштування, не надає умов для навчання та не займається виправленням ув`язнених.

10.01.2023 до Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_9 , в якому він просив звільнити його умовно-достроково від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки подальше його тримання під вартою порушує вимоги закону.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2023 у задоволенні зазначеного клопотання засудженому було відмовлено. Своє рішення суд першої інстанції умотивував тим, що вимогами ст. 82 КК передбачена лише можливість заміни більш м`яким покаранням, тобто покаранням у виді позбавлення волі призначеного на певний строк.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, засуджений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_10 в судове засідання не з`явились, звернулися із заявами про розгляд справи без їхньої участі, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд у їх відсутність, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи прокурора ОСОБА_7 , який просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу засудженого без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, завданнями кримінального провадження, крім іншого, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ч. 1 ст. 2 КПК).

Відповідно ч. 1-2 ст. 1 КПК, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України, а згідно ч. 3 цієї статті зміни до кримінального процесуального законодавства України можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до законодавства про кримінальну відповідальність, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. Застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено. Зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

ОСОБА_9 засуджений вироком Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2003 за ст. 69 КК (1960 р.), ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК, пп. «а», «і», «з» ст. 93 КК (1960 р.) до покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, яке є його власністю. Ухвалою Верховного Суду України від 20.11.2003 вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2003 відносно ОСОБА_9 був залишений без змін, а касаційна скарга без задоволення.

Згідно розпорядження вирок Апеляційного суду Запорізької області від 15.05.2003 набрав законної сили 20.11.2003 і звернутий до виконання.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2018 на підставі ч. 5 ст. 72 КК (в ред. ЗУ № 838-VIII від 26.11.2015) засудженому ОСОБА_9 зараховано у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 30.06.2001 до дня набрання вироком законної сили, тобто до 20.11.2003 включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 13.09.2018 вказану ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 22.02.2018 залишено без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_9 без задоволення.

Переглядаючи судове рішення в межах апеляційної скарги засудженого (ч. 1 ст. 404 КПК), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання ОСОБА_9 .

Відповідно ч. 1 ст. 51 КК, до осіб, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі види покарань, зокрема: п. 11) позбавлення волі на певний строк; п. 12) довічне позбавлення волі. Кримінальний закон розкриває зміст цих покарань в різних його статтях (ст. 63 і 64 КПК) і виокремлює правила щодо їх призначення, що і вказує на те, що довічне позбавлення волі не є законодавчо визнаним різновидом такого виду покарання як позбавлення волі, а навпаки, є окремим видом, який має свій спеціальний порядок та умови його відбування.

Згідно ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), яке розтлумачене в рішенні ЄСПЛ від 12.03.2019 у справі «Пєтухов проти України» (Petukhov v. Ukraine), заява № 41216/13) у частині необхідності з боку держави передбачення можливості та механізму умовно-дострокового звільнення засудженого до довічного позбавлення волі, Високий Суд зазначив, що сам факт того, що зрештою покарання у виді довічного позбавлення волі може бути відбутим у повному обсязі не суперечить ст. 3 Конвенції. Отже, перегляд покарання у виді довічного позбавлення волі необов`язково має призвести до звільнення відповідного засудженого. Характер встановленого за ст. 3 Конвенції порушення свідчить, що для належного виконання цього рішення від держави-відповідача вимагатиметься впровадження реформи системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі. Механізм такого перегляду повинен гарантувати перевірку у кожному конкретному випадку, чи обґрунтовано триваюче тримання під вартою законними пенологічними підставами, та має надавати засудженим до довічного позбавлення волі можливість передбачити з певним ступенем точності, що їм треба зробити, аби було розглянуто питання щодо їх звільнення, та за яких умов це можливо, відповідно до стандартів, розроблених практикою Суду.

Тобто, рішенням ЄСПЛ зобов`язано державу впровадити реформу системи перегляду покарань у виді довічного позбавлення волі, та не встановлено будь-яких обов`язків держави щодо заміни покарання засудженим до довічного позбавлення волі.

В справі «Стіл та інші проти Сполученого Королівства» (Steel and Оthers v. the United Kingdom), рішення від 23.09.1998 (п. 54) ЄСПЛ наголосив, що «Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба з належною порадою, передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, які може спричинити певна дія. Вислови «законний» та «згідно з процедурою, встановленою законом», зумовлюють повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права».

18.10.2022 пп. 1 і 2 п. 2 ЗУ «Про внесення змін до Кодексу про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» від № 2690-ІХ (набрав чинності з дня, наступного за днем його опублікування, крім пп. 2, 11 п. 3 цього Закону, які набирають чинності через один рік після набрання чинності цим Законом) були внесені зміни до КК і п. 3 ч. 3 ст. 81 після слів «тяжкий злочин» був доповнений словами «у разі заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавленням волі на певний строк», тобто вказана норма Закону почала відсилати до ст. 82 КК (Заміна покарання або його невідбутої частини більш м`яким), ч. 5 якої у свою чергу почала регламентувати порядок можливої заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

З урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції щодо не можливості застосування до засудженого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання є вірними і ґрунтуються на положеннях національного законодавства України, а тому ухвала суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга засудженого без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24.03.2023 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4