ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/8333/21 Номер провадження 11-кп/814/549/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддів з секретарем з участю прокурора захисника засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м. Полтава від 21 вересня 2022 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Люботин Харківської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, засудженого вироком Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року за ч.3 ст.309 та ст.69, ч.2 ст.310, ч.1 ст.70 КК України на 4 роки позбавлення волі,

суд відмовив у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_7 про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року, на підставі ст.84 КК України, за хворобою.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що встановлені у ОСОБА_8 захворювання не входять до переліку хвороб, які є підставою для прийняття рішення щодо звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу суду та призначити новий розгляд його клопотання в суді першої інстанції.

При цьому зазначає, що довідка медичної частини установи відбування покарань не є належним доказом для висновку про відсутність підстав для прийняття рішення щодо звільнення засудженого від подальшого відбування покарання на підставі ст.84 КК України.

Вказує, що місцевим судом залишено поза увагою клопотання захисника про необхідність проведення лікарсько-консультативної комісії.

Заслухавши доповідь судді, пояснення засудженого та його захисника на підтримання доводів апеляційної скарги, думку прокурора про законність та обґрунтованість судового рішення, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Відповідно до ч.2 ст.84 КК України особа, яка після вчинення кримінального правопорушення або постановлення вироку захворіла на іншу тяжку хворобу, що перешкоджає відбуванню покарання, може бути звільнена від покарання або від подальшого його відбування. При вирішенні цього питання суд враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, характер захворювання, особу засудженого та інші обставини справи.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про звільнення від відбуття покарання засуджених, які захворіли на тяжку хворобу» від 28 вересня 1973 року №8, факт захворювання засудженого на тяжку хворобу сам по собі не тягне обов`язкового звільнення від відбуття покарання.

Звільнення від відбуття покарання через хворобу з місць позбавлення волі може бути застосоване судом до тих засуджених, які захворіли під час відбуття покарання і ця хвороба перешкоджає відбувати покарання, тобто у випадках, коли подальше утримання в місцях позбавлення волі загрожує їх життю або може призвести до серйозного погіршення здоров`я чи інших тяжких наслідків.

Це стосується й тих осіб, які захворіли до засудження, але під час відбуття покарання їхня хвороба внаслідок прогресування набула характеру, зазначеного в Переліку захворювань, які є підставою для подання в суди матеріалів про звільнення засуджених від дальшого відбування покарання, затвердженого спільним Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15 серпня 2014 року.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 з 21 травня 2021 року відбуває покарання за вироком Харківського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2017 року, яким його засуджено за ч.3 ст.309 та ст.69, ч.2 ст.310, ч.1 ст.70 КК України на чотири роки позбавлення волі.

Згідно з довідкою завідувача медичної частини №43 філії Державної установи «Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України» у Харківській та Луганській областях від 21 вересня 2022 року, засуджений ОСОБА_8 хоча і має ряд захворювань, проте наявні у нього діагнози не підпадають під Перелік захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засудженого від подальшого відбування покарання.

Крім того, стан здоров`я ОСОБА_8 задовільний, а сам засуджений перебуває на амбулаторному лікуванні в медичній частині №43.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для звільнення ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання з огляду на відсутність доказів на підтвердження факту наявності у засудженого нормативно визначеної тяжкої хвороби, що перешкоджає відбуванню покарання.

Доводи апеляційної скарги захисника про необхідність проведення лікарсько-консультативної комісії для встановлення вказаного факту є непереконливими, оскільки приписами п.1 розділу 6 спільного Наказу Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України №1348/5/572 від 15 серпня 2014 року передбачено, що медичному обстеженню з метою підготовки та подання до суду матеріалів для вирішення питання про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання підлягають засуджені, які захворіли в установі виконання покарань, а також особи, які захворіли до засудження, але їх хвороби внаслідок прогресування набули характеру, зазначеного в переліку хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання, згідно з додатком 13 до цього Порядку (далі - Перелік хвороб).

При цьому, за змістом п. 6 вказаного наказу, за наявності у засудженого ознак хвороби, визначеної Переліком хвороб, лікуючий лікар невідкладно складає медичний висновок, який погоджує завідувач відповідного закладу охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України.

В свою чергу, завідувач закладу охорони здоров`я спільно з лікуючим лікарем забезпечують направлення хворого засудженого, а також необхідної медичної документації на найближче засідання лікарсько-консультативної комісії.

Таким чином, направленню на проведення обстеження лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я підлягають не всі засуджені, які мають захворювання, а лише ті, у яких за наслідками медичного обстеження встановлено факт наявності відповідної хвороби, що передбачена Переліком.

Разом з тим, на момент розгляду даного провадження судом апеляційної інстанції засудженим та його захисником на надано доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_8 захворювання, що може бути передумовою для звільнення його від відбування покарання на підставі положень Переліку захворювань, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення засуджених від подальшого відбування покарання.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував всі дані, в тому числі і ті на які посилається захисник в своїй апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення відмову у задоволенні клопотання захисника про звільнення засудженого ОСОБА_8 від подальшого відбування покарання на підставі ст.84 КК України.

Судове рішення відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 21 вересня 2022 року щодо засудженого ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4