В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" січня 2024 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002489 від 09.07.2023 по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, українця, громадянина України, не одруженого, із середньою-спеціальною освітою, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

за участю учасників судового провадження:

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

у с т а н о в и в:

Згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» на території України введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, останній раз згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» дію воєнного стану на території України продовжено до 18 серпня 2023 року.

08 липня 2023 року приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував біля проїжджої частини дороги за адресою: м. Київ, вул. Райдужна, 21-А, де побачив автомобіль марки «Шевроле Лачетті», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та в цей момент у ОСОБА_5 виник злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме дзеркал заднього виду з вищевказаного автомобіля.

Рсалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, усвідомлюючи противоправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків, ОСОБА_5 , підійшов до вказаного автомобіля та демонтував дзеркала заднього виду з вказаного автомобіля, вартість яких становить 412 грн. 00 коп. за штуку.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з мстою власного протиправного збагачення, ОСОБА_5 з викраденими дзеркалами заднього виду направився в двір житлового будинку по АДРЕСА_2 , тим самим розпорядився ними на власний розсуд.

Внаслідок своїх противоправних дій ОСОБА_5 завдав потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 824 грн. 00 коп.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював, а також підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи.

Покази ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності його позиції, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах викладених в обвинувальному акті доведена повністю.

На підставі викладеного, суд вважає доведеною вину ОСОБА_5 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) в умовах воєнного стану та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначаючи міру покарання ОСОБА_5 , суд у відповідності до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, особу обвинуваченого, який офіційно не працює, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Верховним Судом у постанові від 20.09.2023 по справі № 944/5954/22 наведено тлумачення прояву щирого каяття обвинуваченого.

Так, у вищевказаній постанові витлумачено, що при встановленні обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щирого каяття, необхідно враховувати, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль щодо вчиненого та бажання виправити ситуацію, яка склалася. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого правопорушення. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести відповідальність за вчинене, а також ця обставина повинна знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст. 67 КК України, суд не вбачає.

Згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

Призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки кримінального правопорушення, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Виходячи з мети покарання й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Тобто, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, яке застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості злочинця.

Вищевказана позиція викладена у постанові Верховного Суду від 23.05.2023 винесеній за результатами розгляду справи № 135/563/22.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючої обставини, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, суд вважає за доцільне призначити йому покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі. На погляд суду, зазначене покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд також враховує, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2023 постановленим у справі № 755/5445/23, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначеного покарання у виді 2 місяців арешту.

Відтак, остаточне покарання ОСОБА_5 слід призначити з урахуванням ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України.

Крім цього, з матеріалів кримінального провадження убачається, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.05.2023 ухваленим у справі № 755/10997/19, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді штрафу в сумі 850 грн.

Відомостей щодо виконання ОСОБА_5 вищевказаного вироку суду матеріали кримінального провадження не містять.

Положеннями ч. 3 ст. 72 КК України визначено, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

В порядку ст. 100 КПК України підлягає вирішенню питання речових доказів. Цивільний позов не заявлено. Процесуальні витрати необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 124 КПК України.

Керуючись ст. ст. 71, 72, 185 КК України, ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, ст. 72 КК України, за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до цього вироку невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.05.2023 по справі № 755/5445/23 у виді 2 (двох) місяців арешту, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, призначене ОСОБА_5 за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 01.05.2023 по справі № 755/10997/19 покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесяти) розмірів неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що станом на день постановлення вироку становило 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. виконувати самостійно.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирався.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 відраховувати з моменту його затримання та звернення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 230 (двісіті шістдесят) грн. 00 коп. за проведення судово-товарознавчої експертизи № 4057/23 від 18.07.2023.

Речові докази у справі, які містяться у матеріалах кримінального провадження, - зберігати в матеріалах справи.

Після набрання вироком законної сили, речові докази у кримінальному провадженні, а саме: скло дзеркала заднього виду автомобіля, що передане не зберігання до камери схову речових доказів Дніпровського УП ГУНП у м. Києві (квитанція № 04-02489 від 18.07.2023) - повернути власнику.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 30 днів з дня проголошення.

Суддя