Справа № 303/9067/23
У Х В А Л А

30 січня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Мукачівського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області відносно засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 ,

У С Т А Н О В И В:

Мукачівський РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області, звернувся до суду з поданням про вирішення питання, пов`язаного з порядком виконання вироків відносно засудженого ОСОБА_3 , на підставі п.11 ст.537, ст.539 КПК України.

Зазначає, що на виконання до відділу пробації надійшли: вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2023 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185, 75, 76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням судом на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання та вирок Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року, яким ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням судом на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. Представник органу пробації, провідний інспектор, ОСОБА_4 у поданні просить на підставі ч.4 ст.70 КК України, скласти призначені покарання, в порядку виконання вироків. Мотивуючи тим, що при ухваленні вироку Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року, судом залишено поза увагою вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2023 року, тобто не застосовано ч. 4 ст.70 КК України.

Учасники судового розгляду, повідомлені належним чином про час та місце розгляду подання, в судове засідання не з`явилися, їх відсутність не є перешкодою для розгляду справи, згідно ч.5 ст. 539 КПК України.

Згідно з п. 11 ч. ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу (за місцем виконання), має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Статтею 70 КК України визначені підстави, порядок та межі призначення покарання за сукупністю злочинів.

Частиною 1 ст. 70 КК України передбачено, що при сукупності злочинів суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожний злочин окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

На підставі частини 4 вказаної статті, за цими ж правилами призначається покарання, якщо після ухвалення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому злочині, вчиненому до ухвалення попереднього вироку. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 КК України.

Відповідно до частини 1 статті 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Кримінально-правові норми, передбачені статтями 70, 75 КК України, не передбачають окремого порядку призначення покарання за сукупністю злочинів у випадку, якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від покарання з іспитовим строком, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого вона також звільняється з іспитовим строком.

Самостійне виконання вироків порушує приписи ч. 4 ст. 70 КК України, які не визначають відмінних варіантів призначення покарання залежно від того, чи застосовано при призначенні покарання звільнення від його відбування з випробуванням. Закон про кримінальну відповідальність в ч. 1 ст. 70 КК України встановив три альтернативних способи призначення покарання: поглинення менш суворого більш суворим, повне складання покарань, часткове складання покарань. Зміст ст. 70 КК України не передбачає самостійного виконання вироків.

Саме тому суд, при призначенні покарання за злочин, про який стало відомо після ухвалення першого вироку, яким призначено покарання, від відбування якого особу звільнено згідно з положеннями ст. 75 КК України, має вирішити питання про можливість звільнення від відбування покарання з іспитовим строком із урахуванням всіх вчинених злочинів, застосувавши ст.70 КК України.

Таким чином, суд, призначаючи остаточне покарання згідно з вимогами ч. 4 ст. 70 КК України, має право вмотивовано вирішити питання про звільнення особи від відбування остаточного покарання з випробуванням, та визначити іспитовий строк в порядку та в межах, передбачених ст. 75 КК України. Такий висновок суду цілком узгоджується з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у рішенні від 23 вересня 2019 року, провадження № 51-2631км19.

Разом із цим, слід зазначити, що статтями 70, 72, 75-78 КК України не передбачено повне або часткове складання, поглинення іспитового строку. Зазначені в ст. 70 КК України правила застосовуються лише до покарань.

Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК України, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

Із матеріалів подання вбачається, що ОСОБА_3 вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року засуджений за ч. 4 ст.185, 75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з іспитовим строком 3 (три) роки та покладенням судом на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, за кримінальне правопорушення (злочин) вчинений влітку (29.07.2023), тобто до ухвалення попереднього вироку Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2023 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст.185, 75,76 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років з іспитовим строком 1 (один) рік та покладенням судом на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Судом встановлено, що при ухваленні щодо ОСОБА_3 вироку Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року, судом не було враховано вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2023 року, а тому були відсутні підстави застосування положень ч.4 ст.70 КК України, для призначення покарання ОСОБА_3 .

З врахуванням вищезазначеного, суд приходить до висновку, що подання Мукачівського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про вирішення питання, пов`язаного з порядком виконання вироків відносно засудженого ОСОБА_3 , на підставі п.11 ст.537, ст.539 КПК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, підлягає до задоволення.

При цьому суд враховує, що відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд вправі визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим при призначенні за окремі злочини, що входять у сукупність, покарання як одного виду, так і різних. Однакові за видом і розміром покарання поглиненню не підлягають, крім випадку, коли вони призначені у максимальних межах санкцій статей КК. Застосовуючи принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, суд повинен зазначити у вироку, про яке саме покарання йдеться - основне чи додаткове.

Як встановлено в судовому засіданні, вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2023 року та вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року, засудженому ОСОБА_3 за ч.4 ст. 185 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, що відповідно до санкції статті ч.4 ст.185 КК України - є нижньою межею санкції даної статті. Крім того, в обох вироках судом звільнено засудженого від відбування призначеного покарання з випробувальним терпіном, відповідно 1 (один) та 3 (три) роки.

З врахуванням наведеного вище, суд позбавлений можливості застосувати п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 р. № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», оскільки у такому випадку погіршиться становище засудженого (бо у випадку часткового складання покарань, суд буде позбавлений можливості застосувати положення ст. 75 КК України) - у такому випадку складанням покарань, фактично буде змінено призначене ОСОБА_3 судами покарання на реальне, що потягне зміну вироку суду першої інстанції в частині призначення покарання.

Суд, таким чином, не здійснює вторгнення в раніше прийняте судове рішення, не переглядає і не змінює його, а з урахуванням такого рішення та його правових наслідків, ухвалює власне, на підставі і в порядку визначеному нормами матеріального та процесуального права, передбачених статтями 70, 72, 75 КК, Розділів IV та V КПК України.

Керуючись: ст. 537, 539 КПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Подання Мукачівського РВ № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області про вирішення питання, пов`язаного з порядком виконання вироків відносно засудженого ОСОБА_3 , на підставі п.11 ст.537, ст.539 КПК України, із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України, - задоволити.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за принципом поглинання менш суворого покарання, призначеного за вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.11.2023 року, більш суворим, призначеним за вироком Воловецького районного суду Закарпатської області від 21.11.2023 року, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, звільнити ОСОБА_3 від відбування остаточного покарання з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, з іспитовим строком 3 (три) роки та покласти на нього обов`язки, передбачені п. 1, п.2 ч.1 ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації, повідомляти уповноважений орган пробації про зміну місця проживання та роботи.

На ухвалу може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Мукачівський міськрайонний суду Закарпатської області протягом 7-ми діб з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1