Справа № 947/456/24
Провадження № 1-кс/947/192/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.01.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю особи, яка подала скаргу ОСОБА_3 розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 03.01.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в порядку ст. 303 КПК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 , в якій він просить скасувати постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 03.01.2024 року про відмову у визнанні його потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України та зобов`язати слідчого визнати його потерпілим в рамках даного провадження.

В обґрунтування скарги, особа, яка звернулась зі скаргою, вказує на те, що постанова слідчого є незаконною та необґрунтованою.

ОСОБА_3 у судовому засіданні просив скаргу задовольнити.

Уповноважені прокурор та слідчий у судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, зокрема, рішення прокурора, слідчого про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Як вбачається з долученої до матеріалів скарги постанови від 03.01.2024 року, слідчим Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 було прийнято постанову про відмову у визнанні потерпілим ОСОБА_3 № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України. В обґрунтування вказаної постанови, слідчий вказав, що клопотання ОСОБА_3 про визнання його потерпілим не підлягає задоволенню, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази та документи щодо завдання шкоди ОСОБА_3 та останнім не зазначено у чому виразилася завдана йому шкода, не зазначено суму матеріальної шкоди та не надано будь-яких підтверджуючих документів.

Згідно п. п. 1, 2 п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України, мотивувальна частина постанови слідчого, прокурора повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Як вбачається з ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.

З оскаржуваної постанови слідчого не вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження було встановлено, що ОСОБА_3 не було завдано моральної або майнової шкоди внаслідок вчинення кримінального правопорушення в рамках якого проводиться досудове розслідування.

Отже, з постанови слідчого вбачається, що слідчим не повно перевірялись обставини, які мали значення для вирішення питання про визнання або відмову у визнанні скаржника потерпілим, а саме: не надано оцінки фактичним обставинам, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Згідно п. п. 1, 3 ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого та зобов`язання вчинити певну дію.

Слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим, при прийнятті процесуального рішення у вигляді відмови у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року не було дотримано вимог Кримінального процесуального кодексу України, що позбавило можливості слідчого прийняти законну, обґрунтовану та вмотивовану постанову, в зв`язку з чим, остання підлягає скасуванню.

Щодо вимог ОСОБА_3 зобов`язати слідчого визнати його потерпілим у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Відповідно до чого рішення слідчого судді про зобов`язання слідчого вчинити конкретні дії - залучити особу в якості потерпілого у кримінальному провадженні, буде втручанням у процесуальні повноваження слідчого, а тому у задоволенні цієї частини скарги слідчий суддя вважає за необхідне відмовити.

Слідчий суддя вважає за можливе зобов`язати слідчого повторно розглянути питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим у відповідності до норм КПК України та фактичних обставин за матеріалами кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 91, 92, 110, 303, 304, 307, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 03.01.2024 року про відмову у визнанні потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, в порядку ст. 303 КПК України задовольнити частково.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 від 03.01.2024 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України - скасувати.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_4 повторно розглянути питання щодо визнання ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження № 0000913 від 02.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України у відповідності до норм КПК України та фактичних обставин кримінального провадження.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1