Номер провадження: 11-кп/813/1400/23
Справа № 496/2259/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000003 від 05 січня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , що народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Джугастрове Березівського району Одеської області, громадянина України, не одруженого, працює трактористом у ТОВ «Правда», зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених

обставин судом 1-ої інстанції

Вироком Біляївського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року, ухваленому у спрощеному провадженні в порядку статей 381, 382 КПК України, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України та йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 358 КК України - у виді 1 року обмеження волі;

- за ч. 4 ст. 358 КК України - у виді 2 років обмеження волі.

Відповідно до ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнений з випробуванням на іспитовий строк 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених ст.76 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання стосовно речових доказів, процесуальних витрат та заходів забезпечення кримінального провадження.

Оскарженим вироком встановлено, що у березні 2021 року, ОСОБА_7 вирішив придбати посвідчення водія на своє ім`я всупереч порядку, установленому «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 340 від 08.05.1993, з метою його подальшого використання.

Так, на одному з інтернет сайтів, ОСОБА_7 знайшов відповідне оголошення про виготовлення та продаж офіційних документів, в тому числі посвідчень водія, всупереч установленому законом порядку.

Надалі, ОСОБА_7 зателефонував на номер телефону, вказаний у оголошенні та повідомив, невстановлену на даний час досудовим розслідуванням особу, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження, про намір придбати посвідчення водія, з відкритими категоріями «В» та «В1» на своє ім`я.

Надалі, у березні 2021 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням у формі дізнання не встановлено, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , реалізуючи кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво невстановленій досудовим розслідуванням особі у підробленні офіційного документа, усвідомлюючи значення та суспільно-небезпечний характер власних дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 надіслав вказаній особі свої анкетні дані та фотокартку, через телефонний додаток «Viber», тобто надав засоби для підроблення офіційного документа.

У квітні 2021 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_7 прибув до поштового відділення № 1 ТОВ «Нова пошта», розташованого за адресою: Одеська область, Березівський район, смт. Іванівка, вулиця Центральна, 72, де сплатив грошові кошти в сумі 8 000 грн., в якості оплати виготовлення завідомо підробленого документа та отримав поштове відправлення з завідомо підробленим документом - посвідченням водія серії НОМЕР_1 на своє ім`я, виготовленим друкарським шляхом з використанням знакосинтезуючого друкарського пристрою, а саме струменевого принтера, яке не відповідає аналогічному зразку бланків посвідчення водія, що перебувають в обігу на території України.

05.01.2023 року, ОСОБА_7 близько 08.20 год., керуючи автомобілем марки "Volkswagen Touareg", державний номерний знак НОМЕР_2 , здійснюючи рух по автодорозі М-05 «Київ-Одеса», на контрольно-пропускному пункті «Дачне», розташованому на 452 км вказаної автодороги (на території Одеського району Одеської області), був зупинений поліцейським 2-ї роти 2-го батальону 2-го полку Управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції НПУ ОСОБА_9 , у зв`язку зі здійсненням фільтраційних заходів, для перевірки документів.

На вимогу поліцейського пред`явити документи, ОСОБА_7 , діючи умисно, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 на його ім`я є підробленим, оскільки не отримував його в порядку, встановленому «Положенням про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», затвердженому Постановою Кабінету міністрів України № 340 від 08.05.1993 р., пред`явив співробітнику поліції, завідомо підроблений документ - посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто використав завідомо підроблений документ.

Вимоги, наведені в апеляційних скаргах та узагальнення доводів осіб, які їх подали.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок в частині призначення покарання, а саме призначити ОСОБА_7 покарання, із застосуванням положень ст.69-1 КК України, а саме:

-за ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяця.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання звільнити з випробуванням на іспитовий строк 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 1), 2) ч.1 ст.76 КК України

В іншій частині просив вирок залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ОСОБА_7 під час досудового розслідування беззаперечно визнав свою винуватість, що і стало підставою для розгляду вказаного кримінального провадження у спрощеному порядку в порядку статей 381, 382 КПК України.

В якості обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставин, які обтяжують його покарання судом не встановлені.

За наявності вищевказаних обставин пом`якшуючих покарання, передбачених ст.69-1 КК України, суд першої інстанції не мав права призначати ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.358 КК України більше ніж 1 рік 4 місяців позбавлення волі.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Прокурор ОСОБА_6 підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Відповідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлені судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого та правильність кваліфікації його дій, апеляційний суд не переглядає оскаржений вирок в цій частині.

Апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до положень ст. 69-1 КК України, за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Апеляційний суд констатує, що безумовною підставою для призначення покарання відповідно до цієї норми є встановлення трьох складових: 1) наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 66 КК України; 2) відсутності обставин, що обтяжують покарання; 3) визнання обвинуваченим своєї вини.

Верховний Суд у постанові від 10.07.2018 у справі №148/1211/15-к зазначив, що формулювання пункту 1 частини першої ст.66 КК передбачає, що наявність будь-якої з обставин, перелічених в ньому, тобто, або «з`явлення із зізнанням», або «щирого каяття», або «активного сприяння розкриттю злочину» означає, що вимогу цього пункту виконано.

Таким чином, положення статті 69-1 КК України застосовуються, якщо судом установлено будь-яку з обставин, зазначених у п. 1 частини першої ст. 66 КК України, та будь-яку з обставин, вказаних у п. 2 ч. 1 ст. 66 КК України.

Згідно з роз`ясненнями, наявними у п. 6-2 постанови Пленуму Верховного Суду № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди не враховується тоді, коли такі збитки або шкоду не заподіяно.

Зі змісту оскарженого вироку убачається, що обвинувачений ОСОБА_7 під час досудового розслідування беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358; ч.4 ст.358 КК України, що і стало підставою для розгляду даного кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.2 ст.381, ст.382 КПК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників удового провадження.

Крім того, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 - щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення п.1) ч.1 ст.66 КК України).

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд першої інстанції не встановив.

Кримінальними правопорушеннями збитки або шкоду не заподіяно.

Відповідно до п. 6-3 Постанови Пленуму № 7 положення ст. 69-1 КК України застосовуються лише при призначенні найбільш суворого виду основного покарання, яке передбачено у відповідній санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК. Якщо ж така санкція є альтернативною, то суд має застосувати вимоги ст. 69-1 КК України стосовно максимального строку (розміру) лише найбільш суворого виду основного покарання з числа тих декількох, які у цій санкції передбачено.

Оскарженим вироком ОСОБА_7 призначено покарання за ч.1 ст. 358 КК України, у виді обмеження волі на строк 1 рік, за ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки.

Так, санкція ч.4 ст.358 КК України передбачає покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до двох років.

Тобто, за наявності обставин, передбачених ст.69-1 КК України, призначене максимальне покарання за ч.4 ст.358 КК України не може перевищувати 1 року 4 місяців обмеження волі.

Однак, суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону та призначив ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки, який перевищує розмір дозволений ст.69-1 КК України.

Таким чином апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, в зв`язку з чим, оскаржений вирок підлягає зміні в частині призначення ОСОБА_7 покарання.

Згідно з п.2) ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду апеляційний суд має право змінити вирок або ухвалу.

Пунктом 4 ч.1 ст.408 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції змінює вирок в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до положень п.4) ч.1 ст.409 та п.1) ч.1 ст.413 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність, зокрема незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Зазначена зміна вироку суду першої інстанції жодним чином не погіршує правового становища обвинуваченого ОСОБА_7 .

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції зміні.

Керуючись статтями 374, 376, 404, 405, 407, 408, 409, 418, 419, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Біляївської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Біляївського районного суду Одеської області від 04 квітня 2023 року відносно ОСОБА_7 - змінити в частині призначення покарання.

Із застосуванням положень ст.69-1 КК України призначити ОСОБА_7 покарання:

-за ч.1 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік;

-за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяця.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 4 місяці.

На підставі ст.75 КК України від відбування призначеного покарання ОСОБА_7 звільнити з випробуванням на іспитовий строк 2 роки з покладанням обов`язків, передбачених пунктами 1), 2) ч.1 ст.76 КК України, а саме:

-періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4