Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2647/23
Провадження № 1-кп/553/1230/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000723 від 05.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

в с т а н о в и в :

На розгляді Ленінського районного суду м.Полтави знаходиться згадане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого продовжено до 06.10.2023.

У підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченому, яке вмотивовано наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

За посиланням прокурора обвинувачений може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме знищенням інших можливих місць зберігання вогнепальної зброї та бойових припасів, слідів їх перевезення, попередженням осіб, які збували заборонені до вільного обігу предмети.

Копія письмового клопотання із детальним обґрунтуванням наявності вказаних ризиків була вручена обвинуваченому та його захиснику.

Обвинувачений, підтримуючи позицію свого захисника, проти задоволення клопотання прокурора заперечив. Зазначив, що не має наміру ухилятись від суду, має соціальні зв`язки, родину, яку потрібно утримувати, тому прохав застосувати більш мякий запобіжний захід, для надання можливості працювати.

Захисник наголошуючи на недоведеності стороною обвинувачення продовження існування заявлених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та недоцільності застосування інших більш м`яких запобіжних заходів, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Одночасно захисником подано до суду клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки або іншого не пов`язаного з триманням під вартою, яке вмотивовано тим, що застосований до ОСОБА_4 запобіжний захід є несправедливим, а розмір визначеної застави непомірно великим. Обвинувачений має родину, позитивні характеристики, заявлені прокурором ризики жодними доказами не доведені, ОСОБА_4 має постійне місце проживання, раніше не судимий, користується глибоким авторитетом і повагою серед мешканців міста, і особи, що заслуговують на довіру, виявили бажання взяти його під особисту поруку.

Прокурор у задоволенні клопотання захисника прохав відмовити.

Вирішуючи заявлені клопотання, з`ясувавши позиції учасників судового провадження, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який відповідно до ст.183 КПК України може бути застосований, зокрема, до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню тощо.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 04.09.2023, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_4 продовжено до 06.10.2023 з утриманням у умовах ДУ «Полтавська установа виконання покарань (№23). Приймаючи таке рішення слідчим суддею було встановлено продовження існування ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою.

Заслухавши доводи учасників, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

ОСОБА_4 пред`явлено обвинувачення у вчиненні умисного тяжкого кримінального правопорушення проти громадської безпеки щодо незаконного поводження зі зброєю та бойовими припасами, під загрозою покарання обвинувачений може ухилитись від суду, незаконно вплинути на учасників кримінального провадження чи перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. При цьому наразі у кримінальному провадженні призначено підготовче судове засідання, та з огляду на стадію судового провадження свідки, ще не допитувались, тому здійснення на них впливу потенційно є можливим.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Заслухавши думку учасників судового провадження та перевіривши наявні матеріали, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи наразі не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні такої міри запобіжного заходу із визначенням його строку у межах 60 днів із застосуванням застави у попередньому розмірі. З аналогічних підстав суд відхиляє клопотання сторони захисту про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистої поруки або іншого не пов`язаного з триманням під вартою. З урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості злочину, з огляду на запровадження воєнного стану та характеру пред`явленого звинувачення, що пов`язане із незаконним придбанням, носінням, зберіганням великого обсягу вогнепальної зброї та бойових припасів, наведені стороною захисту обставини щодо доцільності застосування до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, суд не приймає та наголошує, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може гарантувати виключно найсуворіший запобіжний захід.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Продовжити застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 02.12.2023 включно, із застосуванням попередньо визначеної застави в розмірі 402600 грн, яка може бути внесена на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Полтавській області.

У задоволенні клопотання захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді особистої поруки або іншого не пов`язаного з триманням під вартою відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1