УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року

м. Київ

Справа № 743/1378/13-к

Провадження № 51-1756ск18

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув заяву від 11 січня 2024 року засудженого ОСОБА_4 , яка містить касаційні вимоги, щодо вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року та постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року стосовно нього.

Суть питання

За вироком Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 187, пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено йому покарання:

- за ч. 4 ст. 187 КК у виді позбавлення волі на строк 15 років, з конфіскацією 1/2 частини належного йому майна;

- за пунктами 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК у виді довічного позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_4 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року змінено вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та виключено з мотивувальної частини вироку посилання на ряд доказів, в іншій частині вирок залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року стосовно ОСОБА_4 залишено без зміни.

Ухвалою Верховного Суду від 11 грудня 2023 року відмовлено засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його заявою, яка містить касаційні вимоги щодо вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року та постанови Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року стосовно нього.

19 січня 2024 року до Суду надійшла заява від 11 січня 2024 року ОСОБА_4 , що за своїм змістом містить касаційні вимоги, у якій він, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неповноту судового розгляду та неправильно встановлені фактичні обставини справи, просить вирок Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. При цьому зі змісту заяви вбачається, що засуджений також не погоджується з постановою Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року, якою вищевказані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без зміни.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Перевіривши заяву ОСОБА_4 , яка містить касаційні вимоги, та додані до неї документи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Зі змісту положень статей 424, 425 КПК вбачається, що процесуальним законом не передбачено можливості багаторазового оскарження в касаційному порядку особою судових рішень, які вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою цієї особи. Конституційний Суд України рішенням від 11 березня 2010 року № 8-рп/2010 встановив, що визначення у положенні пункту 8 частини третьої статті 129 Конституції України як однієї з основних засад судочинства «забезпечення ... касаційного оскарження рішення суду» у системному зв`язку з положеннями частини першої статті 8, статті 125 Основного Закону України означає лише одноразове касаційне оскарження та перегляд рішення суду.

З урахуванням зазначеного та того, що постановою Верховного Суду від 1 жовтня

2020 року ухвалено рішення по суті вимог касаційної скарги засудженого

ОСОБА_4 , колегія суддів вважає, що засуджений використав своє право на касаційне оскарження судових рішень щодо себе, у зв`язку із чим зазначені вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції не можуть бути предметом касаційного перегляду вдруге.

Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 442 КПК постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає, а тому постанова Верховного Суду від 1 жовтня 2020 року також не є судовим рішенням, що відповідно до ст. 424 КПК може бути оскаржене в касаційному порядку.

Також, Верховний Суд бере до уваги, що заява ОСОБА_4 про перегляд вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року за нововиявленими обставинами перебуває на розгляді Деснянського районного суду

м. Чернігова після її перегляду судом касаційної інстанції (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2023 року), а заява ОСОБА_4 про перегляд ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року стосовно нього за нововиявленими обставинами перебуває на розгляді у цьому апеляційному суді, згідно з рішенням Верховного Суду від 16 листопада 2023 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувані вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції, постановлена за результатами перегляду вироку стосовно ОСОБА_4 , не можуть вдруге бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, а постанова Верховного Суду від 1 жовтня

2020 року не підлягає оскарженню відповідно до приписів ч. 5 ст. 442 КПК.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його заявою від 11 січня 2024 року, яка містить касаційні вимоги щодо вироку Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 7 лютого 2014 року, ухвали Київського апеляційного суду від 31 січня 2019 року та постанови Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року стосовно нього.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3