ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1607/23 Справа № 204/7949/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

представників третьої особи, щодо майна якої

вирішується питання про арешт ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001518 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2023 року задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на об`єкт нерухомого майна об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинкок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:185:0035 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, із забороною державним реєстраторам та іншим особам, в тому числі нотаріусам, які уповноважені вчиняти реєстраційні дії, вчиняти будь-які реєстраційні дії в Державному реєстрі речових прав на вказане нерухоме майно, а також заборонено будь-яким особам користуватися та розпоряджатися вказаним об`єктом нерухомого майна, в тому числі, шляхом заборони користування у вигляді проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, заборонено будь-яким особам користуватись та розпоряджатись об`єктом нерухомого майна об`єкт незавершеного будівництва - житловим будинком садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:185:0035 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020, в тому числі шляхом проведення заборони користування у вигляді проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці.

Мотивуючи ухвалене рішення, слідчий суддя зазначив, що об`єкт нерухомого майна згідно зі ст.98 КПК України є речовим доказом і має доказове значення для досудового розслідування, незастосування заходів забезпечення кримінального провадження, може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування та передачі майна іншим особам власником вищезазначеного майна.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї представник третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_9 -адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання про накладення арешту відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвала слідчого судді є незаконною та підлягає скасуванню з підстав: наявної неповноти судового розгляду; невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам; наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; слідчий суддя не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мали істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вказує, що не зрозуміло, яким чином необхідно накласти арешт на об`єкт нерухомого майна, який скасовано, та як його повернути.

Зазначає, що до матеріалів клопотання не долучено ані оригіналів, ані копій документів, якими слідчий обґрунтовує клопотання, а також документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати.

Посилається на те, що нерухоме майно не є речовим доказом та не відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, також прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

Вказує, що в порушення ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні прокурора не зазначено, яким чином об`єкт нерухомості, що належить арештувати, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Посилається на те, що прокурор та слідчий не врахували обставини, встановлені ухвалами Дніпровського апеляційного суду від 25.01.2023 року та 08.05.2023 року, а саме:

- в клопотанні про арешт майна належним чином не обґрунтована необхідність арешту майна, оскільки до клопотання не додано належним чином посвідчених документів, які підтверджують право власності на об`єкт нерухомості, що належить арештувати;

- клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно із процесуальним законом, з яких не вбачається за можливе встановити, чи є предмет арешту об`єктом кримінально караних дій, або майном, набутим кримінальним шляхом чи внаслідок вчинення кримінального правопорушення;

- клопотання не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі у цьому кримінальному провадженні;

- клопотання не містить відомостей щодо заподіяння кримінальним правопорушенням значної шкоди інтересам будь-якої особи, державним чи громадським інтересам;

Також зазначає, що в матеріалах справи міститься не підписана постанова про призначення групи слідчих від 25.11.2022 року, тому слідчий ОСОБА_10 не був уповноважений на подачу клопотання.

Окрім цього, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, не звернув уваги на те, що неможливо повернути нерухоме майно, якого немає, так як реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 скасовано.

Заслухавши суддю-доповідача, представників треьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_9 - адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, позицію прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаним вимогам процесуального закону ухвала слідчого суду не відповідає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно із наданими до клопотання слідчого матеріалами СВ ВП №6 ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001518 від 01.12.2021 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України, розпочатого за фактом того, що 01.12.2021 року надійшла заява від ОСОБА_11 щодо підробки документів групою осіб при реєстрації об`єкту нерухомості, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №020 від 22.11.2021 року.

22.09.2022 року були внесені відомості до ЄРДР за ч. 1 ст. 275 КК України за фактом того, що за адресою: АДРЕСА_1 , проводились роботи по будівництву без наявності дозвільної та проектної документації, у зв`язку з чим при виконанні маються порушення пожежно-технічних норм.

11.11.2022 року були внесені відомості до ЄРДР за ст. 356 КК України за фактом того, що ОСОБА_9 та інші невстановлені особи вчиняють самоуправні дії всупереч установленому законом порядку, а саме будівельно-монтажні роботи за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого від 15 вересня 2022 року визнано речовим доказам по кримінальному провадженню № 0001518 об`єкт незавершеного будівництва житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, який розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :03:185:0035 за адресою: АДРЕСА_1 (т.2,а.п.147).

Однак як вбачається з матеріалів наданого судового та кримінального провадження органом досудового розслідування не доведено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, відповідає вимогам ст.98 КПК України.

Так, в постанові про визнання речовим доказом слідчий мотивує необхідність визнання речовим доказом об`єкту незавершеного будівництва житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані на земельній ділянці, проведенням судової будівельно-технічної експертизи, а також встановленими порушеннями пожежно-технічних норм.

Так, суду апеляційної інстанції надано висновок експерта з питань будівельно-технічної експертизи №37-22 від 19.10.2022 року, інших постанов про призначення експертиз з дослідження вказаного речового доказу- суду не надано, а тому зазначена мета накладення арешту досягнена.

Що стосується порушення пожежно-технічних норм у звязку із недотриманням протипожежних відстаней між житловими будинками, то відносно вказаного об`єкта незавершеного будівництва неодноразово вжиті заходи в рамках адміністративної юрисдикції, також постановою Третього апеляційного адміністративного суду суду від 26 вересня 2023 року ( справа №160/17496/22, провадження №852/6978/23) залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_9 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2023 року в адміністративній справі за позовом Дніпровської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Дніпровської міської ради до ОСОБА_9 , треті особи без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_11 , ОСОБА_12 про зобов`язання знесення об`єкта самочинного будівництва за рахунок особи, яка його здійснила, що внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень.

Таким чином, зазначені у постанові про визнання речових доказів обставини порушення пожежно-технічних норм мають бути усунені внаслідок виконання рішення суду щодо знесення обєкта самочинного будівництва, оскільки арешт майна не забезпечить усунення цих порушень.

У звзку із викладеним, слідчий, подавши клопотання про арешт майна, не дотримався вимог ч.2 ст.171, ч.3 ст. 132 КПК України, так як не обґрунтував підставу та мету накладення арешту відповідно до положень ст.170 КПК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що за диспозицією ст. 356 КК України, передбачена кримінальна відповідальність за самоправство, тобто самовільне, всупереч установленому законом порядку, вчинення будь-яких дій, правомірність яких оспорюється окремим громадянином або підприємством, установою чи організацією, якщо такими діями була заподіяна значна шкода інтересам громадянина, державним чи громадським інтересам або інтересам власника.

Однак будь-якого обґрунтування заподіяння значної шкоди та підтвердження цьому не надано, а тому за відсутності доведення заподіяння значної шкоди інтересам зазначених осіб дії можуть тягнути за собою відповідальність лише за ст.186 КУпАП.

Відсутність у матеріалах провадження відомостей про вид та розмір завданої шкоди кримінальним правопорушенням позбавляє суд можливості встановити розумність та співрозмірність обмежень, зокрема використання земельної ділянки, що належить ОСОБА_9 відповідно до державного акту на праві власності,(т.2,а.п.205-206), кадастровий номер земельної ділянки :03:185:0035, завданням кримінального провадження.

Також колегія суддів враховує, що відповідальність за ч. 1 ст. 275 КК України настає у разі порушення під час розроблення, конструювання, виготовлення чи зберігання промислової продукції правил, що стосуються безпечного її використання, а також порушення під час проектування чи будівництва правил, що стосуються безпечної експлуатації будівель і споруд, особою, яка зобов`язана дотримувати таких правил, якщо це створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого.

Однак відсутні відомості та докази на їх підтвердження щодо настання наслідків, передбачених ч. 1 ст. 275 КК України , а саме, що порушення створило загрозу загибелі людей чи настання інших тяжких наслідків або заподіяло шкоду здоров`ю потерпілого.

Із протоколу допиту потерпілого ОСОБА_11 вбачається, що кримінальні провадження за фактами звернення до поліції щодо подій на незаконному будівництві, до ЄРДР не вносились.

При цьому у Витягу із ЄРДР за ч. 1 ст. 275 КК України зазначено адресу, де проводиться будівництво- м.Дніпро, вул. Лабораторна,87, а у клопотанні про арешт майна вказана адреса АДРЕСА_1 , таким чином, між внесеними відомостями до ЄРДР та клопотанням існують розбіжності в адресі обєкта будівництва, що не були усунені.

Таким чином, органом досудового розслідування не доведено також обставину, передбачену вимогами п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України, а саме, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Окрім цього, відповідно до Витягу із ЄРДР за ч. 3 ст. 358 КК України не зазначено, який саме офіційний документ було підроблено при реєстрації об`єкту нерухомості , який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №020 від 22.11.2021 року.

Предметом кримінального правопорушення за ст. 358 КК України є: 1) посвідчення або інший офіційний документ, який видається чи посвідчується підприємством, установою, організацією, громадянином- підприємцем, приватним нотаріусом, аудитором чи іншою особою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає права або звільняє від обов`язків; 2)печатка, штамп чи бланк підприємства, установи чи організації незалежно від форми власності; 3) інші офіційні печатка, штамп чи бланк.

У звязку із викладеним органом досудового розслідування не обґрунтовано, чому об`єкт незавершеного будівництва є речовим доказом за ч. 3 ст. 358 КК України, обєктом якого є встановлений законодавством порядок ведення, обігу і використання офіційних документів .

Також у клопотанні про арешт майна слідчий вказує на те, що як доказ обєкт нерухомості може бути використаний на підтвердження тих обставин, що 19.10.2022 в ході проведення будівельно-технічної експертизи зафіксовано наявність трьох поверхів та підземний поверх, а станом на 25.05.2023- зафіксовано наявність пяти поверхів та одного підземного поверху. Однак посилання на продовження будівництва не є доказом підтвердження тих обставин, що мали місце на час реєстрації обєкту в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №020 від 22.11.2021 року, оскільки обєкт зазнав змін .

Таким чином, посилання органу досудового розслідування на мету арешту-збереження речового доказу не є слушним, крім того, є рішення суду щодо знесення обєкту будівництва.

Щодо посилання у клопотанні про арешт майна на необхідність заборони державним реєстраторам та іншим особам вчиняти реєстраційні дії, заборону проведення будь-яких будівельних робіт на земельній ділянці, то це не є завданням кримінального судочинства, ці питання вже вирішені в межах адміністративної юрисдикції. Норми КПК України не передбачають такого заходу забезпечення кримінального провадження, як заборона проведення реєстраційних дій.

Слідчий суддя залишив поза увагою встановлення всіх обставин для накладення арешту, у звязку з чим ухвала підлягає скасуванню.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що органом досудового розслідування не доведено підстав для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів у звязку із вищезазначеними обставинами.

Прокурором було надано матеріали кримінального провадження, якими спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що постанова про визначення групи слідчих від 25 листопада 2022 року не підписана, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна підписана копія постанови ( т.1 а.п. 184-185).

В ході апеляційного перегляду прокурором було надано для огляду завірену копію Наказу Міністерства юстиції України від 22.08.2022 року №3524/5, яким скасовано реєстраційну дію , а саме реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020.

Разом з тим, усунення прокурором на виконання ухвали суду цих недоліків не є достатньою підставою для накладення арешту на майно.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 020 скасовано, не спростовує того, що відповідно до ст. 15 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 1952-IV від 01.07.2004 року інформація про скасовані реєстраційні номери зберігається у державному реєстрі прав протягом усього часу існування реєстру.

З урахуванням наведеного, а також меж апеляційного розгляду, визначених ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 - задовольнити частково, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, - ОСОБА_9 -адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001518 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, в рамках кримінального провадження № 0001518 від 01.12.2021 року, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.1 ст. 275, ст. 356 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

_____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4