Дата документу 28.12.2023Справа № 554/2664/21
Провадження № 1-кп/554/221/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 ,

потерпілого ОСОБА_9 ,

представників потерпілого - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника цивільного відповідача ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Полтаві кримінальне провадження №0003175 від 27.09.2018 за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Нижні Млини, Полтавського району Полтавської області, громадянина України, з седньою освітою, працюючого слюсарем ПП «Електромотор», одруженого, маючого на утриманні дітей 2011 та 2012 року народження, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,-

в с т а н о в и в :

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

26 вересня 2018 року, близько 16 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі «ЗАЗ-DAEWOO ТІ3110», державний номерний знак НОМЕР_1 , по вулиці Кагамлика у місті Полтаві, у напрямку від вулиці Довженка до вулиці Харківське Шосе, виїхав на смугу зустрічного руху, де в межах нерегульованого перехрестя з вулицею Профспілкова здійснив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку та на вказаному перехресті виконував маневр повороту ліворуч.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий ОСОБА_9 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми забою головного мозку середнього ступеня з вогнищами геморагії лівої скронево-тім`яної, правої скроневої, правої лобної ділянок, травматичного субарахноідального крововиливу, лінійних переломів лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки з переходом на сосцевидний відросток та ліву пірамідку, перелому верхньої стінки лівої орбіти; розриву шкіри зовнішнього слухового проходу та барабанної перетинки зліва, гематотимпанум, гематосинуситу та пневмоцефалії, гострої лівобічної приглухуватості, з вираженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, вогнищевими, когнітивними розладами; забійно-рваної рани потиличної ділянки, гематоми м`яких тканин обох очей та саден шкіри обличчя, які згідно висновку №115 судово-медичної експертизи від 19.02.2019 року, кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя.

Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, згідно висновків судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №20769/158 від 30.01.2020, судової інженерно-транспортної експертизи № 327 від 21.05.2020 та комплексної судової дорожньо-технічної, автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи №17395/3956/3957 від 11.03.2021 є порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.3, 14.6 (п/п «а») Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, а саме:

п. 12.3. У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

п. 14.6. Обгін заборонено: а) на перехресті;

Порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху України ОСОБА_7 з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог п.п. 12.3, 14.6 (п/п «а») Правил дорожнього руху України.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується в порушенні правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому ОСОБА_9 тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху під час керування транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор просив визнати винним ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки.

Обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 26.09.2018 року близько 16 години, рухався на автомобілі «ЗАЗ-DAEWOO ТІ3110», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Кагамлика у м.Полтава, від`їхавши від магазину «Самара», прямував у напрямку від вул. Довженка до вул. Харківське Шосе зі швидкістю близько 50 км/год. Цього дня та напередодні алкоголь або ліки, які могли б впливати на швидкість реакції не вживав. Доїжджаючи до місця виїзду з прилеглої території вимкнув швидкість та рухався накатом, при цьому поступово зменшуючи швидкість руху, рухався ближче до центру проїзної частини. Попереду у попутному напрямку, на відстані близько 50 сантиметрів від правого краю проїзної частини, рухався велосипедист. На відстані близько 3 метрів велосипедист, без вказівки зміни напрямку руху, різко почав змінювати напрямок свого руху, рухаючись з права на ліво. Побачивши це відразу повернув кермо ліворуч та застосував екстрене гальмування. Але наїзду не вдалось уникнути. Від удару велосипедист заскочив на капот автомобіля, вдарився в лобове скло. А потім впав на проїзну частину дороги. Він відразу вийшов з автомобіля та надав допомогу. В цей час підійшов чоловік, що рухався на автомобілі позаду нього, якого він попросив викликати швидку допомогу. Надалі залишився на місці події до прибуття поліції. Від велосипедиста було чути запах алкоголю. Просив його суворо не карати.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 зазначав, що згідно висновку експертів №17395/3956/3957 від 11.03.2021 року на місці ДТП учасники дорожнього руху не були належним чином попереджені про наявність попереду перехрестя через відсутність належної організації дорожнього руху, що створювало достатні умови для виникнення небезпеки для учасників дорожнього руху. Відсутність дорожніх знаків та дорожньої розмітки для водія ОСОБА_7 створювало аварійну обстановку, в наслідок чого і виникло ДТП. Вважає, що ОСОБА_7 не міг здогадуватись про наявність перехрестя. Потерпілий пам`ятає як показував маневр повороту рукою, але чомусь не пам`ятає та заперечує, що в момент ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеню. У позовні заяві потерпілого вказано, що він не може до кінця усвідомлювати значення своїх дій, його довільна увага знижена, пам`ять на події минулого порушена. Відповідальність водія за ст. 286 КК виключається, якщо інший водій допустив порушення ПДР, яке перебуває у причинному зв`язку з наслідками, що настали, а також якщо дорожня обстановка наприклад, наявність відповідних дорожніх знаків, давала підстави водію розраховувати на додержання правил іншим водієм. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що винуватцем ДТП є потерпілий та власник дороги, який і повинен відповідати за ст. 288 КК України.

Просив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у задоволенні цивільного позову відмовити.

Потерпілий ОСОБА_9 пояснив, що він працював на заводі «Електромотор» та того дня їхав з роботи до свого гаражу. Це було восени, була гарна сонячна погода. Їхав по правій стороні і доїжджаючи до повороту на вул. Профспілкову перевірив, що попереду транспортних засобів не було, а позаду далеко рухався автомобіль. Лівою рукою показав поворот, здійснював поворот і вже був трішки далі початку зустрічної смуги. Більше нічого не пам`ятає, втратив свідомість і прокинувся через 5 днів. Звукового сигналу автомобіль не подавав. Перехрестя добре видно за 100 метрів і навіть більше. Був впевнений у безпеці, оскільки полосу по якій їхав автомобіль він вже подолав. Алкогольні напої того дня не вживав. Йому відомо, що обвинувачений давав його дружині 17000 гривень для його лікування.

При визначенні міри покарання обвинуваченому покладався на розсуд суду. Цивільний позов підтримав.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_13 зазначала, що причиною дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 26.09.2018 року близько 16 год 10 хв , та її наслідків, згідно висновків експертів №20769/158 від 30.01.2020, № 327 від 21.05.2020 №17395/3956/3957 від 11.03.2021 є порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.3, 14.6 (п/п «а») ПДР України. При повороті велосипедиста наліво, водій вже знаходився в процесі обгону та перебував на смузі зустрічного руху, відповідно до слідів гальмування, які знаходяться на смузі зустрічного руху. Обвинувачений своїми діями створив аварійну ситуацію та міг попередити виникненню ДТП.

Просила визнати винним ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки. Цивільний позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити.

Представник потерпілого адвокат ОСОБА_14 зазначав, що з протоколу огляду місця події та схеми до нього слідує, що зіткнення автомобіля та велосипедиста відбулось на полосі зустрічної смуги руху, на її частині ближче до лівої обочини дороги, якщо орієнтуватись на осип частин переднього бампера автомобіля. Дане твердження також підтверджується висновком експерта № 216 від 22.04.2019 року. З цього слідує, що права частина дороги по якій до зіткнення рухався автомобіль та велосипедист була повністю вільна для проїзду автомобіля під керуванням ОСОБА_7 , і якби він не виїхав на зустрічну смугу руху, то зіткнення не відбулося. Зіткнення відбулося в межах перехрестя і порушення ОСОБА_7 п.14.6.а ПДР України є очевидним. Жодних перешкод у ОСОБА_7 при керуванні автомобілем в той час не існувало, на проїзній частині не було інших транспортних засобів чи пішоходів. Порушення обвинуваченим ПДР України призвело до тяжких наслідків для потерпілого, який отримав групу інвалідності та лікується до цього часу.

Просив визнати ОСОБА_7 винним та призначити йому справедливе покарання, цивільний позов потерпілого задовольнити у повному обсязі.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Так, незважаючи на невизнання ОСОБА_7 своєї вини, його вина у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України повністю підтверджується сукупністю обставин, встановленими в судовому засіданні, доказами, повністю дослідженими та перевіреними безпосередньо судом в процесі розгляду даного кримінального провадження:

- витягом з ЄРДР від 27.09.2018 (т. 2 а.с.84, 85);

- рапортами інспекторів про те, що 26.09.2018 року близько 16 год 11 хв було отримано повідомлення по лінії 102 про ДТП (т. 2 а.с.86-88);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.09.2018 року, схемою та фототаблицею до нього. З яких вбачається, що огляд проведено з 17 год 45 хв до 18 год 40 хв, стан дорожнього покриття сухий та чистий, похмуро, без опадів. Місце огляду розташовано на нерегульованому рівнозначному перехресті вулиць Кагамлика та Панфілова в м.Полтаві. (т. 2 а.с. 89-102);

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 26.09.2018 року, згідно якого у ОСОБА_7 ознак сп`яніння не виявлено (т.2 а.с.103);

- висновком експертизи технічного стану транспортного засобу №3 від 17.01.2029 року, згідно висновків якого: На момент проведення огляду робоча гальмівна система, рульове керування та ходова частина досліджуваного автомобіля ЗАЗ-Деу Т13110 держ. номер НОМЕР_1 знаходилися у працездатному стані. (т.2 а.с.119-126);

- висновком додаткової судово-медичної експертизи № 115 від 19.02.2019 року, за підсумками якого:

1-3.Згідно представленої медичної документації на ім`я гр. ОСОБА_9 , у якого мали місце тілесні ушкодження у вигляді: черепно-мозкової травми забою головного мозку середнього ступеня з вогнищами геморагії лівої скронево-тім`яної, правої скроневої, правої лобної ділянок, травматичного субарахноідального крововиливу, лінійних переломів лівої тім`яної кістки, лівої скроневої кістки з переходом на сосцевидний відросток та ліву пірамідку, перелому верхньої стінки лівої орбіти; розриву шкіри зовнішнього слухового проходу та барабанної перетинки зліва, гематотимпанум, гематосинуситу та пневмоцефалії, гострої лівобічної приглухуватості, з вираженим цефалгічним та вестибуло-атактичним синдромами, вогнищевими, когнітивними розладами; забійно-рваної рани потиличної ділянки, гематоми м`яких тканин обох очей та саден шкіри обличчя, які утворились від дії тупого (их) предмету(ів) та можливо в строк і за обставин, які(який) зазначені(ний) в ухвалі суду та на який(які) посилається гр. ОСОБА_9 і кваліфікуються, як ТЯЖКІ тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя (п.2.1.2.; 2.1.3. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу №6 МОЗ України від 17.01.95р.).

4. По даним «Результату токсикологічного дослідження №2368 з ПОНД на гр. ОСОБА_9 від 01.10.2018р., біологічний матеріал-кров, при токсикологічному дослідженні виявлено етанол в крові-1,4проміле, що згідно «Методичних рекомендацій-«Судово-медичної діагностики смертельних отруєнь етиловим алкоголем; Київ-2004», відноситься до алкогольного сп`яніння легкого ступеня. (т.2 а.с.147-148);

- висновком транспортно - трасо логічної експертизи №216 від 22.04.2019 року, згідно висновків якої: Враховуючи розташування слідової інформації зафіксованої в протоколі огляду місця дорожньо - транспортної пригоди та схеми до протоколу огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 26.09.2018 року, приходимо до висновку, що місце зіткнення автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда Україна розташоване в м. Полтава на вул. Кагамлика в районі перехрестя з вул. Профспілкова, на смузі руху в напрямку вул. Довженка перед початком осипу частин переднього бамперу автомобіля (позначений (4) умовні позначення) (див. зображення 1), автомобіль ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 в момент зіткнення знаходився в межах слідів гальмування позначений (3) умовні позначення) (див. зображення 1). (Т.2 а.с.153-155);

- висновком інженерно-транспортної експертизи №215 від 25.04.2023 року, згідно висновків якої встановлено:

Механічні пошкодження, які маються на автомобілі ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеді «Україна», детально описані в дослідній частині висновку. Під час зіткнення повздовжні вісі автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда «Україна», були розташовані під кутом близько 50°±10° градусів (з мотивів викладених у дослідній частині висновку). Контактуючі частини автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та велосипеда «Україна» описані в дослідній частині висновку.

В дослідній частині даного висновку зазначено, що в первинний контакт вступали передня права частина автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та ліва бокова частина велосипеда «Україна». В процесі порівняльного дослідження пошкоджень та співставлення транспортних засобів по механічним пошкодженням, як показано на

зображенні 17, було встановлено найбільша кількість взаємоконтактуючих ділянок. При співпаданні слідів і пошкоджень по формі, розмірам, взаємному положенні відносно опорної поверхні, напрямку слідоутворення, взаємного нашарування та відшарування лакофарбового покриття, та за допомогою кутоміра було встановлено, що кут між повздовжньою віссю автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_1 та повздовжньою віссю рами велосипеда

«Україна», складав близько 50° ± 10° градусів. (т.2 а.с.160-164);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2019 року з планом схемою та фототаблицею за участі обвинуваченого та потерпілого (т.2 а.с. 165 177);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 26.03.2019 року з планом схемою за участі потерпілого (т.2 а.с. 179 183);

- висновком інженерно-транспортної експертизи №241 від 16.05.2019 року, згідно висновків якої:

У заданій дорожній обстановці в діях водія велосипеда ОСОБА_9 вбачаються невідповідності з вимогами п.10.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної події.

В умовах заданої події водій велосипеда ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення шляхом виконання вимог п.10.1 Правил дорожнього руху, для чого у нього не було яких-небудь перешкод технічного характеру.

Зупинний шлях автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110 д.н.з. НОМЕР_2 в умовах місця події складає 32.4 - 31.3 м.

Покази потерпілого ОСОБА_9 і водія ОСОБА_7 щодо розташування місця наїзду на велосипедиста, позбавлені технічної спроможності. (т.2 а.с.192-196);

- висновком судової транспортно-трасологічної та авто технічної експертизи №20769/158 від 30.01.2020 року, згідно якого:

Питання №1

Місце наїзду автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 . на велосипед «Україна» знаходилося перед указаним осипом частин переднього бампер, автомобіля, на рівні правого переднього кута останнього.

За умов, які викладені в дослідницькій частині висновку, шляхом конкретне розташування місця наїзду автомобіля ЗАЗ-DAEWOО Т13110, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на велосипед «Україна», з числовими «прив`язками» до меж проїзної частини дороги, не уявляється можливим.

Питання № 4-7

У відповідності з вимогами п. 2.1 та п. 2.2 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», а також п/п «4» п. З, п/п «1» п. 5 ст. 69, п. 3 ст. 101 та п. 3 ст. 102 Кримінального процесуального кодексу України, з метою повного та об`єктивного проведення дослідження експерт вказав на обставини (при даній редакції питання), за яких водії обох автомобілів мали технічну можливість уникнути ДТП.

Зокрема, за вказаних умов, велосипедист ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

За таких умов, технічна можливість уникнення ДТП з боку велосипедиста ОСОБА_9 визначалася виконання вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

В даному випадку дії велосипедиста ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП.

За вказаних умов, водій автомобіля ЗАЗ-DAEWOО ОСОБА_7 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 14.6 (п/п «а») Правил дорожнього руху України.

За таких умов, технічна можливість уникнення ДТП з боку водія автомобіля ЗАЗ-DAEWOО ОСОБА_7 визначалася виконання вимог п. 14.6 (п/п «а») Правил дорожнього руху України, для чого у нього не було перешкод технічного характеру.

В даному випадку дії водія автомобіля ЗАЗ-DAEWOО ОСОБА_7 не відповідали вимогам п. 14.6 (п/п «а») Правил дорожнього руху України, і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з ДТП. ( т.2 а.с. 200-217);

- протоколом проведення слідчого експерименту від 09.05.2020 року з план схемою та фототаблицею (т.3 а.с.6-11);

- висновком інженерно-транспортної експертизи №327 від 21.05.2020 року згідно висновків якої:

В заданій дорожній ситуації водію автомобіля ЗАЗ-DAEWOО ТІ 3110 д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_7 необхідно було діяти у відповідності вимогам п.14.6 (а) Правил дорожнього руху. (т.3 а.с.16-18);

- викопіюванням з топографо-геодезичної зйомки на перехресті вул. Кагамлика та вул. Профспілкової (т.3 а.с.25);

- протоколом огляду місця події від 19.12.2020 року з фототаблицею (т.3 а.с.41-43);

- висновком судової дорожньо-технічної, авто технічної та транспортно-трасологічної експертизи №17395/3956/3957 від 11.03.2021 року, згідно висновків якої:

Показання потерпілого ОСОБА_9 в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів (місця наїзду на велосипедиста), з технічної точки зору, є неспроможними.

Показання водія ОСОБА_7 в частині розташування місця зіткнення транспортних засобів (місця наїзду на велосипедиста), з технічної точки зору, є неспроможними.

5-18. Організація дорожнього руху на перехресті вулиць Кагамлика а Профспілкової, де 26.09.2018 мало місце зіткнення автомобіля ЗАЗ та велосипеда, не відповідала вимогам розділу 3, вимог п.п. 4.1, 4.1.1 та 4.2.1 ДСТУ 3587 та 10.4.1 та 10.4.4 ДСТУ 4100 та п.п. 5.3.1, 5.3.2 та 7.2.1, 7.2.6 ДСТУ 2587, тобто вимогам безпеки дорожнього руху.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, в даній дорожньо-транспортній ситуації велосипедист ОСОБА_9 повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, в даній дорожньо-транспортній ситуації, технічна можливість уникнення зіткнення транспортних, засобів для велосипедиста ОСОБА_9 визначалася шляхом виконання ним вимог п. 10.1 Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, в даній дорожньо-транспортній ситуації дії велосипедиста ОСОБА_9 не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходились, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо виходити з максимальної довжини слідів гальмування автомобіля ЗАЗ (8,1 м), швидкість його руху перед початком гальмування становила не менше 41 км/год.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля ЗАЗ ОСОБА_7 з моменту виникнення небезпеки у вигляді початку маневру велосипедиста при виконанні лівого повороту або з моменту появи в полі зору перехрестя вулиць, залежно від того, що раніше наступить, повинен був діяти у відповідності з вимогами п.п. 12.3 та 14.6 а)Правил дорожнього руху України.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_7 мав технічну можливість уникнути зіткнення транспортних засобів шляхом виконання ним вимог п.п. 12.3 та 14.6 а) Правил дорожнього руху України.

Якщо виходити з даних вказаних у постанові про призначення даної експертизи, дії водія ОСОБА_7 в даному випадку не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 14.6 а) Правил дорожнього руху України та знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням ДТП.

В даному випадку застосована схема організації дорожнього руху не відповідала вимогам розділу 3, вимог п.п.4.1, 4.1.1 та 4.2.1 ДСТУ 3587 та 10.4.1 та 10.4.4 ДСТУ 4100 та п.п. 5.3.1, 5.3.2 та 7.2.1, 7.2.6 ДСТУ 2587, тобто вимогам безпеки дорожнього руху і дані невідповідності, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди. (т.3 а.с.51-64);

- поясненнями в судовому засіданні експертів ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 які підтримали надані ними експертні висновки, зазначили про достатність та повному наданої їм інформації для складання висновків та надали пояснення виключно відповідно до складених висновків.;

- поясненнями свідка ОСОБА_18 , який зазначив, що, працює у патрульній поліції. Прибувши на місце події побачив транспортний засіб Део на зустрічній смузі руху та велосипед, який, здається, також перебував на зустрічній смузі руху. Водій автомобіля був на місці події, а потерпілий у швидкій. Більше нічого згадати не може, бо пройшло багато часу. До його повноважень належало охороняти місце події доки прибуде слідчий, який займався оформленням місця ДТП.

- поясненнями свідка ОСОБА_19 , яка пояснила, що працює у патрульній поліції. Отримала виклик зі швидкої медичної допомоги про ДТП. Прибувши на місце забезпечували охорону місця події до прибуття слідчого. ДТП трапилось на перехресті вул. Кагамлика з іншою вулицею, назву якої не пам`ятає. Це був Ланос і велосипед. Водія не перевіряли на стан сп`яніння, оскільки таких ознак і вказівок від слідчої групи не було. Більше повідомити нічого не змогла через сплив великого проміжку часу.

Вищевказані докази, які є належними, допустимими та достовірними, досліджені та оцінені судом в порядку ст.94 КПК України, в сукупності з показаннями свідків, які є логічними, послідовними, узгоджуються між собою та не викликають у суду сумнівів у їх правдивості.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що об`єктивно доведена винність ОСОБА_7 у вчиненні ним інкримінованого діяння за встановленими судом обставинами.

Протиправність дій потерпілого, який в даній дорожньо-транспортній ситуації повинен був діяти у відповідності з вимогами п.10.1 ПДР України, не виключає винуватості ОСОБА_7 . Адже незалежно від причин виникнення небезпеки для руху або перешкоди водій зобов`язаний був дотримуватись п. 12.3 ПДР України та при виявленні велосипедиста, якого він спроможний був завчасно виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, однак в даному випадку проявив неуважність та безпечність до дорожньої обстановки, внаслідок чого своєчасно не зупинив технічно справний транспортний засіб, при цьому, маючи таку технічну можливість.

Водій транспортного засобу звільняється від відповідальності, якщо він не допустив порушень ПДР України, а у заподіянні тілесних ушкоджень є вина чи груба необережність потерпілого.

Також не знімає відповідальності з ОСОБА_7 невідповідність вимогам безпеки дорожнього руху схема організації дорожнього руху на ділянці дороги, де сталась дорожньо-транспортна пригода. Оскільки, за висновками експерта, з моменту виявлення попереду перехрестя ОСОБА_7 повинен був застосувати екстрене гальмування і тим самим запобігти зіткненню, тобто шляхом виконання вимог п.п.12.3, 14.6.а ПДР України.

Окрім цього, суд надає оцінку поясненням сторони захисту, що потерпілий ОСОБА_9 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння, не попереджав інших учасників дорожнього руху, шляхом подання знаку рукою, про намір здійснити поворот, а тому саме він є винуватцем ДТП.

Так, матеріалами кримінального провадження підтверджується, що потерпілий ОСОБА_9 дійсно перебував у стані алкогольного сп`яніння 1,4 проміле, про що свідчить додатковий висновок експерта №115 від 19.02.2019р. Проте, саме водій джерела підвищеної небезпеки зобов`язаний був дотримуватись правил дорожнього руху, та виконати вимоги п. 12.3 ПДР України, а саме негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу.

Викладене узгоджується із висновками, викладеними у постановах ВС від 26.05.2020 у справі №523/12810/15-к, від 14.05.2020 у справі №668/2604/15-к від 05.08.2020 року у справі №753/10028/18.

Таким чином, із фактичних обставин даного кримінального провадження встановлено, що суспільно небезпечний наслідок у вигляді заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень був породжений конкретними діями ОСОБА_7 , який порушив ПДР України, що всупереч викладеним доводам сторони захисту свідчить про наявність всіх трьох обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а саме: порушення правил безпеки дорожнього руху; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху і зазначеними у статті наслідками.

Мотиви призначення покарання

При призначенні покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами статей 65 - 67 КК України та роз`ясненнями постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, особу винного, поведінку до вчинення кримінального правопорушення і після цього, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, суд враховує характер та ступінь тяжкості кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, суд визнає часткове відшкодування матеріальної шкоди потерпілому, надання потерпілому допомоги безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують його покарання згідно ст. 67 КК України, суд визнає тяжкі наслідки, завдані злочином.

Слід зазначити, що злочин вчинений обвинуваченим є тяжким, однак, мета покарання - це те, чого прагне держава, застосовуючи його, щодо особи, яка вчинила злочин. Покарання повинно володіти силою впливу та стримування, що полягає не у жорстокості, а у невідворотності та можливої швидкості.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та №43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, позитивну характеристику його особи, наявність постійного місця роботи та двох неповнолітніх дітей на утриманні, його поведінку як під час скоєння злочину, так і після цього, ставлення до скоєного, яке, на думку суду, є проявом усвідомлення суспільної небезпечності наслідків свого діяння, про що свідчить добровільне надання матеріальної допомоги потерпілому на лікування, суд приходить до висновку, що ОСОБА_7 слід призначити покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст.75 та ст.76 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для його виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.75 КК України, особа може бути звільнена лише від відбування покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі та позбавлення волі.

Згідно роз`яснень, зазначених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» слідує, що при призначені обвинуваченому покарання із застосуванням положень ст.75 КК України звільнення від відбування призначеного судом додаткового покарання не допускається.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

При призначенні обвинуваченому додаткового покарання, судом враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кваліфікується як тяжке, ОСОБА_7 грубо порушено положення ПДР України, в результаті чого останній, допустив наїзд на велосипедиста, з урахуванням наслідків, що свідчить про небезпечність останнього як водія під час керування транспортним засобом.

Закон про кримінальну відповідальність не містить імперативних обмежень щодо можливості позбавлення права керувати транспортними засобами осіб, для яких існує потреба у керуванні власним транспортним засобом. Існування цієї обставини потребує лише більш виваженого підходу під час обрання заходу примусу з урахуванням загальних засад справедливості, гуманізму та індивідуалізації.

Крім того, ПДР України, регламентовано єдиний порядок дорожнього руху на всій території України, якого повинні неухильно дотримуватись усі його учасники, оскільки автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що нехтування ОСОБА_7 вимогами ПДР України призвело до тяжких наслідків у виді травмування велосипедиста.

Враховуючи, що судом не встановлено обставин, що позбавлення права керування транспортними засобами істотно вплине на рівень життєдіяльності обвинуваченого та буде надмірним тягарем як для нього, так і для його сім`ї, тому суд приходить до висновку про призначення додаткового покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення права керування транспортними засобами, з урахуванням наявності пом`якшуючих обставим згідно ст. 66 КК України, не з максимальним терміном.

Вирішення цивільного позову

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам та майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1177 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

При цьому, суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, встановити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

Винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю, встановлений причинно-наслідковий зв`язок між кримінальними протиправними діями та завданням потерпілому матеріальної шкоди.

Потерпілим ОСОБА_9 подано цивільний позов у якому, з урахуванням збільшення позовних вимог, остаточно просив стягнути:

- з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування (матеріальну шкоду) у зв`язку з заподіянням шкоди здоров`ю та майну, що складається з витрат на лікування у розмірі 93 367 гривень 65 копійок та вартість велосипеду 5 525 гривень, а всього: 98 892 гривні 65 копійок;

- стягнути з ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування (моральну шкоду) у зв`язку з заподіянням шкоди здоров`ю у розмірі 100 000 гривень;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь

ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 500 000 гривень, завдану кримінальним правопорушенням;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь

ОСОБА_9 витрати на правову допомогу у розмірі 30 000 гривень;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь

ОСОБА_9 витрати на ксерокс та поштову відправку у розмірі 1 375 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що 26.09.2018 року, близько 16 години 10 хвилин, ОСОБА_7 , рухаючись на автомобілі по вул. Кагамлика у м.Полтаві, у напрямку від вул. Довженка до вул. Харківське Шосе, виїхав на смугу зустрічного руху, де в межах нерегульованого перехрестя з вул. Профспілкова здійснив наїзд на велосипед під керуванням ОСОБА_9 , який рухався у попутному напрямку та на вказаному перехресті виконував маневр повороту ліворуч. В результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тілесні ушкодження, які кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження по ознаці небезпеки для життя. Причиною дорожньо-транспортної пригоди та наслідків, що настали, є порушення водієм ОСОБА_7 вимог п.п. 12.3, 14.6.а ПДР України. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_7 застрахована в ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» за полісом від 08.11.2017 року № АК/9493086, який був діючим на час настання дорожньо- транспортної пригоди. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю становить 200 000 гривень, за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи 0 грн. В результаті дорожньою-транспортної пригоди, ОСОБА_9 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та завдано майнової (матеріальної) та моральної шкода. Матеріальна шкода складається із понесених ОСОБА_9 витрат на лікування, а саме: витрати на стаціонарне лікування, витрати за послуги медичної допомоги, витрати на обстеження травм, витрати на купівлю за призначенням лікарів необхідних препаратів та інших лікарських засобів та вартості велосипеда.

Також ОСОБА_9 було завдано моральної шкоди. Ним були отриманні тяжкі тілесні ушкодження, що самі по собі завдали ОСОБА_9 , тривалого фізичного болю та постійних душевних страждань. З моменту настання дорожньо-транспортної пригоди та по даний час стан здоров`я ОСОБА_9 так і не відновився. Проходить лікування та стоїть на обліку в КП «Полтавський обласний психоневрологічний диспансер Полтавської обласної ради», де приймає підтримуюче лікування, зокрема: пароксин, флюанксол, гідазепам, міасер. З 23.11.2018 року та по даний час ОСОБА_9 перебуває на амбулаторному лікуванні у лікаря психіатра відокремленого підрозділу - обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром № 1. При проведені психологічного обстеження психологом КП «Полтавський обласний психоневрологічний диспансер Полтавської обласної ради» було встановлено: довільна увага ОСОБА_9 знижена, пам`ять на події минулого, поточну дату порушена; обсяг загальних знань знижений, за рахунок мисленнєвих порушень, не може згадати дати; аналітично синтетичні функції знижені; остико-просторова діяльність порушена, тощо. ОСОБА_9 не може до кінця усвідомлювати значення своїх дій, керувати ними та постійно потребує стороннього догляду. Такий догляд йому надає дружина ОСОБА_20 , яка є інвалідом другої групи, відчуває постійний біль, нервові переживання, стривоженість та дискомфорт, у неї стали проявлятися емоційні спалахи, виникає дратівливість, збудливість, що призвело до того, що вона змушена приймати ліки та препарати для покращення свого здоров`я. ОСОБА_9 , як чоловік перестав бути для неї підтримкою та опорою.

Крім того, 29 листопада 2018 року між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_21 була укладена угода № 975/15 про надання адвокатом правової допомоги по кримінальному провадженню № 0003175 від 27.09.2018 року. ОСОБА_9 було сплачено 10 000 гривень адвокату ОСОБА_21 04.04.2019 року угода № 975/15 між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_21 була розірвана.

04.04.2019 року між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_13 було укладено договір про надання правової допомоги. Сума наданих адвокатом послуг складає 20 000 гривень, що підтверджує: договір про надання правової допомоги, протокол узгодження договірної ціни щодо надання послуг, рахунок-фактура № 1, акт виконаних робіт з додатками, квитанція про сплату наданих послуг.

Представники потерпілого цивільний позов підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Обвинувачений та його захисник цивільний позов не визнали з підстав недоведеності вини ОСОБА_7 .

Представник цивільного відповідача ПАТ «НАСК «Оранта» ОСОБА_12 у відзиві на позовну заяву та додаткових поясненнях зазначав, що правовідносини, які склалися між учасниками цієї ДТП, врегульовані положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - «Закон України № 1961-IV»). За умови встановлення та визнання судом одноосібної вини водія забезпеченого транспортного засобу «ЗАЗ-DAEWOО Т13110», д.р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , то відповідно до висновків лікаря-експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» з документів, наданих страховику заявником ОСОБА_9 , доводяться обґрунтовані витрати з його лікування, які б за вищезазначених умов підлягали страховому відшкодуванню, у загальному розмірі: 83 805,51 грн. з розрахунку: 26 353,65 грн. + 45 340,53 грн. + 4 213,00 грн. + 7 898,33 грн. = 83 805,51 грн. відповідно до положень ст. 24 Закону України № 1961-IV. За тих же умов вбачалися б підстави для страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_9 4 190,28 грн. моральної шкоди (у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю) з розрахунку: 83 805,51 грн. х 5% = 4 190,28 грн., відповідно до положень ст. 26-1 Закону України № 1961-IV. Тобто загальний розмір складав би 87 995,79 грн.

Однак, згідно висновку експертів № 17395/3956/3957 від 11 березня 2021 року в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди знаходяться дії обох учасників цієї ДТП, а також виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі Управління житлово-комунального господарства. У разі встановлення судом вини та спільної відповідальності обох учасників цієї ДТП, а також виконавчого комітету Полтавської міської ради в особі Управління житлово-комунального господарства, то згідно положень п. 36.3 ст. 36 Закону України № 1961-IV, то в такому разі, загальний розмір страхового відшкодування, що припадає на користь потерпілого ОСОБА_22 у відшкодування шкоди, заподіяної його здоров`ю внаслідок цієї ДТП визначається у розмірі: 29 331,93 грн., з яких 27 935,17 грн - розмір страхової виплати, що припадає на користь потерпілого ОСОБА_9 за шкоду, заподіяну його здоров`ю внаслідок цієї ДТП, та 1 396,76 грн розмір страхового відшкодування моральної шкоди (5% від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). Також необхідно врахувати факт часткового відшкодування обвинуваченим витрат за лікування потерпілого ОСОБА_9 у розмірі 17 000 грн.

Щодо заподіяння шкоди також майну потерпілого - велосипеду, то у супереч вимог положень п. 33.3 ст. 33, ст. 35 Закону України № 1961-IV, страховику велосипед для огляду не надавався, із заявою про страхове відшкодування шкоди майну протягом року після настання ДТП до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» не звертався. Тому підстави для розгляду даного питання відсутні.

Представники третіх осіб Полтавської міської ради та Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Полтавської міської ради в судове засідання не з`явились, причини неявки не повідомляли.

Так, визначений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядок звернення потерпілого до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий в розумінні ст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого ст. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

Застосування положень цього Закону у кримінальному судочинстві не повинно суперечити його засадам і обмежувати права потерпілого.

Право особи у випадку завдання шкоди кримінальним правопорушенням, передбаченим ст. 286 КК України, порушене саме фактом заподіяння такої шкоди, а тому особа вправі самостійно обирати способи відшкодування такої шкоди. Це також узгоджується зі статтями 15, 16 ЦК України.

Законодавець передбачає дві підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому. Перша з них, яка визначена у ст.35 Закону - це відшкодування шкоди на підставі звернення потерпілого до страхової компанії за умови подання ним відповідної заяви про таке відшкодування.

Інший спосіб передбачає можливість звернення за відшкодуванням до суду з вимогою до страхової компанії про відшкодування шкоди та ухвалення відповідного судового рішення. Так, згідно з пунктом 36.1. статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду у разі, якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

З огляду на це, протилежний підхід, який ставив би у залежність право потерпілого на компенсацію за результатами кримінального провадження від попереднього звернення чи не звернення з заявою до цих осіб, призвів би до істотного обмеження, чи навіть повного нівелювання його права на судовий захист у кримінальному процесі, встановленого ст. 128 КПК України.

Водночас, у межах кримінального провадження за ст.286 КК України обставини ДТП, особа, винна у її настанні, характер і розмір завданої шкоди встановлюються судом як обставини, що мають істотне значення для кримінальної справи і належать до предмету доказування. У цьому разі незвернення потерпілого безпосередньо до страховика жодним чином не перешкоджає з`ясуванню обставин, з якими законодавець пов`язує підстави для виплати відшкодування.

Тому, якщо особа подала позовну заяву до суду про стягнення із страховика шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст.286 КК України, то вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Наведене узгоджується із правовим висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постановах від 19 червня 2019 року (справа № 465/4621/16-к) та від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) і зводиться до того, що для задоволення в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не є обов`язковим.

Згідно із п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відшкодовує потерпілому шкоду, оцінену у встановленому цим Законом порядку та відповідно до визначеної в договорі страхової суми (ліміту відповідальності страховика).

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що в разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди, винуватець має сплатити потерпілому різницю між розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з полісом обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів № АК/9493086, виданого ПАТ «НАСК «Оранта» від 08 листопада 2017 року, ПАТ «НАСК «Оранта» виступає страховиком забезпеченого транспортного засобу автомобіля «ЗАЗ-DAEWOО Т13110», д.р.н. НОМЕР_1 , страхова сума становить 200000 гривень - за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, та 100000 гривень - за шкоду, заподіяну майну.

08 листопада 2018 року ПАТ «НАСК «Оранта» зареєстровано заяву ОСОБА_9 про страхове відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП, яка мала місце 26.09.2018 року.

Згідно до пункту 23.1 статті 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон), шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

ОСОБА_9 та його представники зазначали, що потерпілому заподіяно значної шкоди здоров`ю. Витрати на придбання лікарських препаратів, матеріалів медичного призначення, послуги медичної допомоги в загальному складають 93367, 65 гривень. На підтвердження вказаної обставини було долучено відповідні квитанції та чеки.

Відповідачем ПАТ «НАСК «Оранта» надані висновки лікаря експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТ АНС» ОСОБА_23 від 04.08. 2020 року, 13.05.2021 року, 20.07.2021 року, 01.11.2021 року. Згідно даних висновків, у зв`язку із наданням чеків неналежної якості та придбання речей не пов`язаних із призначенням лікарів, відшкодуванню підлягає: за висновком від 04.08. 2020 року 26353, 65 гривень, за висновком від 13.05.2021 року 4213, 50 гривень, за висновком від 20.07.2021 року 45340, 53 гривень, за висновком від 01.11.2021 року 7898, 33 гривень. Загальна сума складає 83806, 91 гривень. (т.2 а.с.73-78).

З даними висновками суд погоджується, оскільки придбання пакетів, серветок, води, туалетного паперу, комбігрипу, маски та мила не мають відношення до призначеного лікарями лікування. Крім того чеки на суми: 213,3 грн; 25, 40 грн; 181, 80 грн; 716, 80 грн; 228,50 грн; 269, 90 грн; 103 грн; 391, 70 грн; 159, 50 грн; 572 грн; 353, 50 грн;42, 20 грн; 434 грн; 416, 52 грн; 393, 40 грн; 524, 60 грн; 41, 50 грн; 540 грн; 317,29 грн; 541, 40 грн; 320,20 грн; 5, 46 грн; 766, 20 грн; 597 грн мають неналежну якість, а саме на чеках не видно який препарат призначено та/або не видно сплачену суму за певний препарат, а її дописано олівцем поряд.

З урахуванням викладеного, суд погоджується з висновками лікаря експерта відділу страхової медицини ТОВ «Гарант-АСІСТ АНС» ОСОБА_23 від 04.08. 2020 року, 13.05.2021 року, 20.07.2021 року, 01.11.2021 року та вважає підтвердженими витрати на лікування в загальному розмірі 83806 гривень 91 копійка, які підлягають стягненню зі страховика ПАТ «НАСК «Оранта», що є в межах ліміту страхової суми.

Стосовно заявленої вимоги про стягнення 5525 гривень в рахунок відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, а саме велосипеду «Україна 28» суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно товарного чеку магазину «Вело плюс» від 21.09.2021 року велосипед «Україна 28» на час видачі чеку складає 5525 гривень. ( т.1 а.с.45).

В судовому засіданні було оглянуто речовий доказ, а саме велосипед «Україна 28», однак суд не має спеціальних експертних знань щоб встановити непридатність його для подальшого використання, відсоток втрати товарної вартості, розмір витрат для його відновлення тощо. Таких доказів не надано і потерпілим та його представниками.

Таким чином позовні вимоги в частині стягнення матеріальних збитків завданих майну не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.

Крім того, за змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду потерпілим вмотивовано тим, що діями обвинуваченого йому було завдано тяжкі тілесні ушкодження, що самі по собі завдали тривалого фізичного болю та душевних страждань. Він неодноразово перебував на лікуванні та лікується і по даний час, оскільки повністю не відновився, є інвалідом третьої групи. Моральну шкоду оцінює в 600000 гривень, просить стягнути 500000 гривень з ОСОБА_7 та 100000 гривень з ПАТ «НАСК «ОРАНТА».

Стаття 3 Конституції України визначає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних і фізичних страждань та переживань потерпілого, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілому в розмірі 100000 гривень. Саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілого за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілого і не призведе до його безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Оскільки відповідальність ОСОБА_7 була застрахована згідно полісу та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПАТ « НАСК «ОРАНТА», то матеріальна шкода в межах страхового відшкодування має бути відшкодована страховиком.

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961, Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, Законом №1961 встановлено, розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню страховиком, визначається шляхом вирахування 5% від суми страхового відшкодування за витрати, понесені у зв`язку з лікуванням.

Таким чином, із ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь потерпілого підлягає стягненню в рахунок моральної шкоди 4190 гривень 35 копійок (5% від суми страхового відшкодування за витрати, понесені у зв`язку з лікуванням - 83806, 91 грн.). При цьому, решта коштів на відшкодування моральної шкоди в сумі 95809 гривень 65 копійок підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_7 , який визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України.

Разом із тим, в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 підтвердив передання ОСОБА_7 17000 гривень його дружині ОСОБА_20 , а отже з ОСОБА_7 остаточно підлягає стягненню 78809 гривень 65 копійок (95809, 65 17000).

Порядок відшкодування витрат на правову допомогу передбачений положеннями ст.ст.118, 120, 124 КПК України.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Для відшкодування понесених судових витрат сторона повинна виконати всі законодавчі вимоги: подати розрахунок судових витрат, клопотання про відшкодування витрат до закінчення судових дебатів. У самій заяві про відшкодування судових витрат потрібно докладно описати розрахунки витрат, перелік послуг адвоката і вартість кожної з них. Якщо договором з адвокатом передбачено погодинну оплату, слід указувати конкретну кількість часу, який було витрачено на кожну дію адвоката.

Водночас ВС КАС у постанові від 28.12.2020 р. у справі № 640/18402/19 дійшов висновку: якщо договором з адвокатом передбачено фіксовану вартість правової допомоги, то детальний опис робіт не є обов`язковим. Оскільки в такому разі розмір гонорару адвоката не залежить від обсягу послуг і часу, витраченого адвокатом, а отже є визначеним.

До клопотання про розподіл судових витрат необхідно долучити документи, що підтверджують понесені витрати, а саме: договір про надання правової допомоги, у якому має бути визначено вартість послуг, акти виконаних робіт, платіжні документи, що підтверджують фактичне понесення витрат на правову допомогу, документи щодо інших судових витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг і виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Представником потерпілого адвокатом ОСОБА_10 до закінчення судових дебатів, надано суду клопотання про стягнення витрат за правову допомогу до якого долучено: договір про надання правничої допомоги від 04.04.2019 року; протокол договірної ціни щодо надання послуг від 04.04.2029 року на суму 20000 грн; рахунок-фактуру №1 від 10.01.2023 року з описом найменування правової допомоги, кількості витрачених годин, вартості; акт виконаних робіт від 10.01.2023 року з повним їх переліком та їх вартістю; копії складених документів; квитанцію від 04.04.2019 року про сплату ОСОБА_9 . 20000 грн адвокату ОСОБА_10 . Також матеріали справи містять ордер адвоката та копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Отже, розмір витрат на правову допомогу в сумі 20000 гривень є обґрунтованим, спів мірним, враховуючи складність справи та час витрачений адвокатом, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого.

Крім того, матеріали справи містять копія угоди №975/15 від 29 листопада 2018 року укладену між адвокатом ОСОБА_21 та ОСОБА_9 . За умовами даної угоди аванс за послуги адвоката складає 10000 гривень. Також мається копія заяви ОСОБА_9 від 04.04.2019 року, якою він повідомляє адвоката ОСОБА_21 про розірвання угоди №975/15 (т.1 а.с.42, 43).

Разом із тим матеріали справи не містять доказів на підтвердження вимоги щодо стягнення з обвинуваченого коштів за надання правової допомоги потерпілому адвокатом ОСОБА_21 , а саме: платіжні документи, що підтверджують фактичне понесення витрат на правову допомогу, розрахунок судових витрат, перелік послуг адвоката і вартість кожної з них. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Згідно п.4 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

На підтвердження понесення витрат та поштову відправку матеріали справи містять квитанції на підтвердження поштових відправлень копій позовної заяви, уточнення вимог, пояснень та заяв ( т.1 а.с.138, 183, 186, 189; т.2 а.с. 11, 14, 17, 20; т.3 а.с. 181, 183, 186, 189), а також витрат на ксерокс ( т.1 а.с.138; т.2 а.с. 10), на загальну суму 1375 гривень.

Оскільки дані витрати належним чином підтверджені та пов`язані з розглядом справи, то підлягають стягненню з обвинуваченого на користь цивільного позивача.

Мотиви інших рішень

Відповідно до ч.2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином витрати на залучення експерта в сумі 21813, 19 гривень підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Долю речових доказів необхідно вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Згідно ст. 174 ч. 4 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Керуючись статтями 370, 373, 374, 615 КПК України, суд,

у х в а л и в :

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один)рік.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 1 (один) рік.

Відповідно до ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

До набрання вироком суду законної сили ОСОБА_7 запобіжний захід не обирати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави 21813, 19 гривень витрат на залучення експертів.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_9 83806 гривень 91 копійку в рахунок страхового відшкодування за шкоду, заподіяну його здоров`ю.

Стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь ОСОБА_9 4190 гривень 35 копійок в рахунок страхового відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 78809 гривень 65 копійок в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 20000 гривень в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 1375 гривень в рахунок відшкодування витрат на ксерокс та поштову відправку.

В іншій частині відмовити.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме: велосипед марки «Україна» помаранчевого кольору повернути ОСОБА_9 .

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 28 вересня 2018 року.

Вирок може бути оскаржено в Полтавський апеляційний суд через районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1