Провадження №1-кп/337/332/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі клопотання прокурора по кримінальному провадженню, яке внесене до ЄРДР за №0000840 від 25.07.2023р., про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не працевлаштованого, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 04.08.2020р. Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років та 6 місяців позбавлення волі, 25.05.2022р. умовно-достроково звільнений з місць позбавлення волі, не відбутий строк покарання 1 рік 19 днів,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває дане кримінальне провадження.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заявила клопотання про продовження строку застосування обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 07.08.2023р. до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів. В подальшому строк дії запобіжного заходу обвинуваченому було продовжено. На теперішній час кримінальне провадження не розглянуто та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного корисливого злочину, раніше був судимий за вчинення умисних корисливих злочинів,до затримання офіційно не працював, постійного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків не має. Усвідомлення обвинуваченим цих обставин дає підстави вважати про існування таких ризиків, як можливість переховуватись від суду, надалі вчиняти кримінальні правопорушення. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не можуть запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечували проти задоволення клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши наявні матеріали кримінального провадження, приходить до такого.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту або з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю мотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Відповідно до ст.176, 177, 194 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання ризикам, передбаченим п.1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

Тримання під вартою є найбільш суворим та винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім того, враховуються обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Згідно положень п. "с" ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Вирішуючи клопотання прокурора про продовження строку застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду міста Запоріжжя від 07.08.2023р. до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 06.10.2023р. включно, а також визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 53680 грн., яка може бути внесена протягом строку дії запобіжного заходу.

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2023р. строк дії запобіжного заходу ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою було продовжено до 03.12.2023р. включно.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, тобто у тяжкому умисному корисливому злочині, який вчинив в умовах воєнного стану та за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, та яке може бути призначено обвинуваченому у разі доведення його винуватості.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Крім того, при вирішенні клопотання про продовження застосування запобіжного заходу суд враховує, що в межах розгляду даного клопотання суд не вправі давати оцінку належності та допустимості зібраних в ході досудового розслідування доказів, а лише визначає чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

Суд вважає причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, яке йому інкримінується, є вірогідною та достатньою для продовження застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також суд враховує, що ризиком є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності, наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами «поза розумним сумнівом».

Оцінивши обставини справи, суд вважає встановленим та доведеним наявність ризиків, передбачених п.1, п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення тяжкого корисливого злочину проти власності, відбував покарання в місцях позбавлення волі, 25.05.2022р. був звільнений з місць позбавлення волі умовно-достроково, проте знову обвинувачується у вчинені нового тяжкого корисливого злочину, який вчинив протягом незначного спливу часу після звільнення та за який може бути засуджений до позбавлення волі на строк до 8 років, а тому з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності та подальшого покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення, може переховуватись від суду.

Суд також враховує, що законного джерела доходу обвинувачений не має, за зареєстрованим місцем проживання не мешкає тривалий час,постійного місця мешкання не має, будь-які дані про його соціальні зв`язки, фактичне місце проживання його близьких та рідних, стороною захисту не надано.

Вказані обставини та усвідомлення суворості покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, в сукупності вказують на можливість обвинуваченого ОСОБА_5 як переховуватися від суду, так і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, зокрема, особисте зобов`язання, особиста порука, застава та домашній арешт не здатні забезпечити виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Зазначені вище ризики підсилюються запровадженим на території України воєнним станом, зокрема ризик переховування від суду, вчинення інших кримінальних правопорушень обвинуваченим тільки збільшується.

Крім того, до теперішнього часу не надійшли заяви від осіб, які б виявили бажання бути поручителями обвинуваченого, що виключає можливість застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді особистої поруки.

Застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді застави є неможливим у зв`язку з відсутністю у обвинуваченого офіційних джерел доходу.

Крім того, стороною захисту доказів міцних соціальних зв`язків та наявності помешкання, в якому обвинувачений може постійно проживати, перебуваючи під домашнім арештом, суду не надано.

Відповідно до п.5 ч.2 ст. 183 КПК України, до ОСОБА_5 можливо застосовувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, доказів про наявність у нього хвороб, які б унеможливили його тримання під вартою, суду не надано.

Крім того, суд вважає, що застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням його тривалості, не виходить за межі розумного строку, а характер та ступінь тяжкості діяння, в якому він обвинувачується, сукупність інших обставин однозначно свідчать про наявність конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості та кореспондується з визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що даний захід не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Таким чином, з метою запобігання встановлених судом ризиків, для забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, суд вважає необхідним продовжити застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, у зв`язку з чим клопотання прокурора слід задовольнити.

Керуючись ст.131, 132, 176-178, 182-184, 193, 194, 197, 199, 202, 205, 309, 369-372 КПК України,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_5 у ДУ «Запорізькій слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України строком на 60 днів, а саме до 29 січня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та надіслати начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України для виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали оголошено 30 листопада 2023 року о 12.30 год.

Суддя ОСОБА_1