Справа № 457/638/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/857/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року у м. Львові

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Трускавецького міського суду Львівської області від 13 липня 2023 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки; за ч. 4 ст. ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 4 місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року, заміненого ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 вересня 2021 року, з врахуванням положень п. В ч. 1 ст. 72 КК України визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено без змін - тримання під вартою.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту затримання, а саме з 02 год. 40 хв. 09 березня 2023 року.

Вирішено питання про арешт майна, речові докази та процесуальні витрати.

На вказаний вирок суду захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржуваний вирок в частині призначено покарання, призначивши ОСОБА_7 покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 4 ст. ст. 296 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим визначити покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання призначеного покарання за цим вироком та за вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року, заміненого ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 вересня 2021 року, з врахуванням положень ч. 1 ст. 72 КК України, просить визначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці.

Свої апеляційні вимоги захисник мотивує тим, що оскаржуваний вирок у частині призначеного обвинуваченому покарання є надто суворим. Покликається, що суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, яке має бути необхідним і достатнім для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів.

Захисник вважає, що виправлення обвинуваченого можливе і при менш суворому покаранні.

Згідно оскаржуваного вироку суду, ОСОБА_7 , діючи з метою незаконного поводження з бойовими припасами, всупереч спеціальному Порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна, затвердженого постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року №2471-XII, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622, тобто незаконно, без передбаченого законом дозволу, умисно придбав бойовий припас, зокрема наступальну осколкову ручну гранату РГД 5 (споряджену зарядом вибухової речовини) із запалом дистанційної дії типу УЗРГМ 2. Про незаконне придбання вищевказаного бойового припасу ОСОБА_7 уповноважену службову особу правоохоронного органу не повідомив, добровільно органу влади бойовий припас не здав, а всупереч вимог зазначених Порядку та Інструкції, умисно, незаконно, тобто без передбаченого законом дозволу переніс до місця свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав до 08.03.2023. Продовжуючи свої протиправні дії, пов`язані з незаконним поводженням з бойовими припасами в ніч з 08 на 09 березня 2023 року ОСОБА_7 переніс ручну гранату РГД 5 (споряджену зарядом вибухової речовини) із запалом дистанційної дії типу УЗРГМ 2 до автозаправної станції «ОККО» ТзОВ «ОККО-Драйв» на вул. Дрогобицькій 35А в м. Трускавці Львівської області, де в ході словесного конфлікту із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 погрожував йому та іншим стороннім особам її підривом. В цей же час після виклику ОСОБА_10 працівників поліції ОСОБА_7 викрутив запал дистанційної дії типу УЗРГМ 2 з корпусу ручної гранати РГД 5, викинувши його у смітник, що знаходиться праворуч від входу в приміщення автозаправної станції «ОККО» ТзОВ «ОККО-Драйв», а запал дистанційної дії типу УЗРГМ 2 викинув на землю неподалік вказаного приміщення автозаправки.

Крім цього встановлено, що 09 березня 2023 року, о 00 год. 30 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території автозаправної станції «ОККО» ТзОВ «ОККО-Драйв», що розташована за адресою: Львівська область, м. Трускавець, вул. Дрогобицька, 35А, біля головного входу в приміщення торгового залу вказаної автозаправної станції, побачивши групу незнайомих осіб, серед яких був ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , діючи умисно, з метою грубого порушення громадського порядку, спокою громадян та нормальної діяльності автозаправної станції, з мотивів явної неповаги до суспільства та загальноприйнятих норм моралі, діючи із особливою зухвалістю, нахабно виявляючи зневажливе ставлення до існуючих у суспільстві правил поведінки, під малозначимим приводом, безпричинно підійшов до вказаних осіб, вступив в словесну суперечку з ОСОБА_11 , у ході якого став висловлюватися ненормативною лексикою, водночас із зовнішньої кишені куртки дістав ручну гранату РГД 5 (споряджену зарядом вибухової речовини) із запалом дистанційної дії типу УЗРГМ 2, з метою фізичної розправи вчинив погрозу присутнім там особам її підриву, внаслідок чого грубо порушив громадський порядок та нормальну діяльність автозаправної станції «ОККО» ТзОВ «ОККО-Драйв», тимчасово припинивши її роботу.

При апеляційному розгляді справи обвинувачений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу сторони захисту, з огляду на безпідставність такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданої апеляційної скарги сторона захисту вважає призначене обвинуваченому покарання надто суворим та просить призначити йому менш суворе покарання.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримані.

В силу вимог ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання у кримінальному провадженні, залежно від конкретних обставин справи, особи засудженого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі призначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання у цілому.

Перевіривши апеляційні доводи сторони захисту щодо призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів приходить до висновку, що призначене місцевим судом ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, відповідає вимога ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, при призначенні ОСОБА_7 покарання місцевим судом у повні мірі враховано ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, дані про особу винного, який раніше судимий, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та у лікаря-нарколога, за місцем роботи характеризується позитивно, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, а також наявність обставин, які обтяжують покарання, - рецидив злочинів та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_7 , являє підвищену суспільну небезпеку, оскільки він, не відбувши покарання за попереднім вироком вчинив нові умисні кримінальні правопорушення, що беззаперечно свідчить про небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_7 був засуджений вироком Сихівського районного суду м. Львова від 05 березня 2018 року за ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі.

Однак, ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 вересня 2021 року на підставі ст. 82 КК України, обвинуваченому було замінено невідбуту частину покарання у виді 2 роки 8 місяців 11 днів позбавлення волі більш м`яким - виправними роботами терміном 2 роки з відрахуванням 20% в дохід держави, з яких ОСОБА_7 відбув 1 рік 4 місяці 8 днів.

Отже, навіть не відбувши повністю таке покарання, ОСОБА_7 вчинив нові кримінальні правопорушення, у тому числі і таке, за яке він був засуджений попереднім вироком.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що призначене ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України, у межах санкцій цих статей, у повній мірі відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Також місцевий суд обґрунтовано визначив обвинуваченому покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України та остаточне покарання на підставі ч.1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України з урахуванням вироку Сихівського районного суду м. Львова від 05.03.2018р., зміненого ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2021р.

Ураховуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання про відсутність підстав вважати явно несправедливим внаслідок суворості покарання, призначене ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України у виді 3 років 6 місяця позбавлення волі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не містить правових підстав для зміни оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Трускавецького міського суду Львівської області від 13 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а особою, яка утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Головуючий

Судді: